Р І Ш Е Н Н Я

15 березня 2016 року Справа № 922/2624/15

Провадження №18/913/100/15

За позовом комунального підприємства «Лисичанськтепломережа», м. Лисичанськ Луганської області

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лисичанська енергосервісна компанія», м. Лисичанськ Луганської області

про стягнення 2057164,78 грн

Суддя Корнієнко В.В.

Секретар судового засідання помічник судді Шапошнікова О.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 за дов. від 04.01.2016 № 07;

ОСОБА_2 за дов. від 04.01.2016 № 06;

від відповідача: ОСОБА_3 за дов. від 20.05.2015 №80.

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 2.057.164,78 грн по оплаті вартості виробленої позивачем для відповідача теплової енергії за договором від 21.10.2013 № 105.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 05.02.2016 проти позову заперечує посилаючись на те, що позивач не виробляв для нього теплової енергії, теплову енергію, вартість якої заявлено до стягнення, виробляв сам відповідач на своєму обладнанні (котельнях).

Відповідач також зазначив, що рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2015 по справі № 913/633/15, яке набрало законної сили, договір від 21.10.2013 № 105 (на який посилається позивач) визнано недійсним.

До початку розгляду справи по суті позивач подав заяву від 29.02.2016 № 511 про зміну підстави позову та застосування наслідків недійсності договору з уточненням до неї від 04.03.2016 № 541 в яких зазначив, що він змінює підставу позову (так як договір від 21.10.2013 № 105, невиконання якого було первісною підставою позову, визнано судом недійсним) визначаючи новою підставою визнання судом договору недійсним.

З урахуванням заяви про зміну підстави позову позивач просить застосувати наслідки недійсності договору стягнути з відповідача вартість виконаних робіт з виробництва теплової енергії в сумі 2057164,78 грн.

В судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено перерву до 15.03.2016 (12-30).

Розглянувши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд

В С Т А Н О В И В:

21.10.2013 між сторонами за позовом був укладений договір № 105 пунктом 1.1. якого встановлено, що предметом договору є виконання робіт з виробництва теплової енергії на опалювальний сезон 2013-2014 років із власних енергоносіїв Виконавця (позивача).

Відповідно до розділу 3 вказаного договору Замовник (відповідач) зобовязався: надати Виконавцю (позивачу) у користування, для виконання договору (виробництва теплової енергії) певні котельні; вести облік виробленої теплової енергії; проводити обслуговування та ремонт обладнання; здійснювати управління та контроль за роботою котелень; щомісячно оплачувати вартість виконаної Виконавцем роботи та інш. (п. 3.1.1. договору).

Виконавець (позивач) зобовязався: прийняти від Замовника обладнання котельних згідно опису, який є невідємною частиною договору; вживати заходів для укладення договорів на поставку енергоносіїв, необхідних для виконання робіт з виробництва теплової енергії; спільно з Замовником вести облік використаного природного газу, води та електроенергії (п. 3.1.2. договору).

Розділом 2 договору встановлено, що оплата Виконавцю за надану послугу здійснюється щомісячно шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на підставі рахунків-фактур, які щомісячно виставляються, та акта фактично виконаних робіт (п. 2.1. договору). Строк оплати: протягом 30 днів с моменту підписання акта виконаних робіт.

Позивач у позовній заяві вказав, що він належним чином виконав звої обовязки за договором в період з жовтня 2013 р. по квітень 2014 р. виробив теплової енергії для відповідача на суму 2.057.164,78 грн, що підтверджується актами прийому-здачі послуг, які підписані обома сторонами за договором та рахунками на оплату за відповідні місяці.

Позивач також зазначив, що відповідач у порушення умов договору, своєчасно вартість наданих послуг з виробництва теплової енергії йому не сплатив, борг відповідача складає 2.057.164,78 грн.

На підставі вказаних доводів позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 2057164,78 грн.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 05.02.2016 проти позову заперечує посилаючись на те, що позивач не виробляв для нього теплової енергії, теплову енергію, вартість якої заявлено до стягнення, виробляв сам відповідач на своєму обладнанні (котельнях).

Відповідач зазначив, що за умовами договору він повинен був передати позивачу обладнання (котельні) для виробництва теплової енергії. Однак, вказане обладнання позивачу не передавалося; позивач не мав фізичної можливості проводити роботи за допомогою котелень відповідача; всі роботи по виготовленню теплової енергії проводилися відповідачем самостійно.

Насправді, як вказав відповідач, підписуючи акти надання послуг, під «вартістю виконаних робіт» сторони фактично мали на меті лише оприбуткування спожитого у відповідному місяці природного газу.

Відповідач також зазначив, що рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2015 по справі № 913/633/15, яке набрало законної сили, договір від 21.10.2013 № 105 (на який посилається позивач) визнано недійсним.

До початку розгляду справи по суті позивач подав суду заяву від 29.02.2016 № 511 про зміну підстави позову та застосування наслідків недійсності договору з уточненням до неї від 04.03.2016 № 541 в яких зазначив, що він змінює підставу позову (так як договір від 21.10.2013 № 105, невиконання якого було первісною підставою позову, визнано судом недійсним) визначаючи новою підставою визнання судом договору недійсним.

З урахуванням заяви про зміну підстави позову позивач просить застосувати наслідки недійсності договору стягнути з відповідача вартість виконаних робіт з виробництва теплової енергії в сумі 2.057.164,78 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Абзацами 4, 5, 6 підпункту 3.12 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розяснено, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

У разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Заява позивача про зміну підстави позову та застосування наслідків недійсності договору від 29.02.2016 № 511 по своїй суті є заявою, направленою на одночасну зміну предмета і підстав позову.

Так, первісно предметом позову була така матеріально-правова вимога: «Стягнути з відповідача на користь позивача … заборгованість за поставлену теплову енергію в сумі 2.057.164,78 грн…».

Підставою позову було невиконання відповідачем умов договору від 21.10.2013 № 105 щодо оплати наданих позивачем відповідачу послуг (виконаних робіт) з виробництва теплової енергії.

В заяві про зміну підстави позову від 29.02.2016 № 511 позивачем заявлено нова матеріально-правова вимога: «Застосувати наслідки недійсності договору … і стягнути з відповідача на користь позивача … вартість виконаних робіт з виробництва теплової енергії у розмірі 2.057.164,78 грн…».

Не зважаючи на те, що у письмових уточненнях від 04.03.2016 № 541 до заяви про зміну підстави позову від 29.02.2016 № 511 позивачем викладено вимогу лише про стягнення грошових коштів в сумі 2.057.164,78 грн (без зазначення, що це є наслідки недійсності договору у вигляді стягнення вартості виконаних робіт), суть нової матеріально-правової вимоги не змінилася застосування наслідків недійсності договору і стягнення з відповідача вартості виконаних робіт з виробництва теплової енергії у розмірі 2.057.164,78 грн.

Новою підставою позову у заяві позивач визначив визнання недійсним господарським судом Луганської області договору від 29.02.2016 № 511.

Таким чином, враховуючи, що позивачем подана заява, направлена на одночасну зміну предмета і підстав позову, у задоволенні цієї заяви слід відмовити (вказана заява приєднана до матеріалів справи).

Позивач не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Спір підлягає розгляду по суті раніше заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію в сумі 2.057.164,78 грн.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав:

Свою вимогу (про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену на підставі договору від 21.10.2013 № 105 теплову енергію в сумі 2.057.164,78 грн.) позивач обґрунтовує тим, що він належним чином виконав свої обовязки за вищевказаним договором надав відповідачу послуги з вироблення теплової енергії на суму 2.057.164,78 грн, а відповідач у порушення умов договору своєчасно ці послуги не оплатив.

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2015 по справі № 913/633/15, яке набрало законної сили (залишено без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 24.02.2016), визнано недійсним договір від 21.10.2013 № 105, на який посилався позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Крім того, рішенням господарського суду Луганської області від 01.10.2015 (яким визнано договір недійсним) та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.12.2015 (якою вказане судове рішення залишено без змін) встановлено, що договір від 21.10.2013 № 105 (який визнано недійсним) є удаваним правочином, укладеним для приховання правочину по поставці газу відповідачем позивачеві.

Тобто позивач не виробляв для відповідача теплову енергію за цим договором. Насправді, за цим договором, відповідач поставляв позивачу природний газ. І акти надання послуг (які за доводами позивача підтверджують вироблення ним теплової енергії) відображують не ціну наданої послуги, а вартість поставленого відповідачем позивачу газу.

Вищевказані обставини (встановлені рішенням суду у господарській справі № 913/633/15) в силу положень ч. 3 ст. 35 ГПК України не підлягають доказуванню при розгляді даної справи (№ 922/2624/15), так як в ній беруть участь ті самі особи, щодо яких встановлено ці обставини.

За таких обставин, у задоволенні позову слід відмовити в звязку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В позові відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

15 березня 2016 р. було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 21 березня 2016 р. і може бути оскаржене протягом 10 днів з цієї дати.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя В.В. Корнієнко