ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 5008/291/2012

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю представників:

стягувача: не зявився;

боржника: не зявився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія ВіДі-Срахування, вих № 15/04/8.01/100-16 від 03.02.2016

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11.01.16 (суддя Журавчак Л.С.), винесену за результатами розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та видачу його дубліката

у справі № 5008/291/2012

стягувач: товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія ВіДі-Срахування, с. Софіївська Борщагівка Київської області

боржник: приватне підприємство Транс ОСОБА_2, м. Тячів.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016 у справі № 5008/291/2012 в задоволенні заяви ТзДВ Страхова компанія ВіДі-Срахування про поновлення пропущеного строку для предявлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу відмовлено.

Ухвала місцевого господарського суду мотивована, зокрема тим, що відсутність доказів належного надсилання відділом державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції постанови від 19.12.2013 про повернення виконавчого документа та оригіналу наказу господарського суду не свідчить про поважність причин припуску строку, встановленого законодавством для предявлення наказу до виконання. Крім того, вказував про право стягувача на ознайомлення з відомостями про проведення виконавчих дій в Єдиному держаному реєстрі виконавчих проваджень, яким останній не скористався.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, стягувач - ТзДВ Страхова компанія ВіДі-Срахування, звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016 та прийняти нове судове рішення, яким його заяву задоволити в повному обсязі.

Зокрема, в апеляційній скарзі вказує на те, що саме бездіяльність держаного виконавця призвела до пропущення строку для предявлення наказу до виконання. Зазначає, що ЗУ «Про виконавче провадження» не покладає на заявника обовязку вживати інші дії, спрямовані на виконання наказу, ніж ті, що були вжиті стягувачем, таким чином необхідність поновлення строку не може ставитися в залежність від проведення таких дій.

В судове засідання представник стягувача не зявився, однак надіслав клопотання про розгляд апеляційної скарги за відсутності його представника та просив задоволити вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Боржник явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив.

На виконання вимог ухвали суду від 01.03.2016 ВДВС Тячівського РУЮ скеровано копії матеріалів виконавчого провадження по даній справі.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016 у справі № 5008/291/2012 залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.05.12 у справі № 5008/291/2012 позовні вимоги ПП Транс ОСОБА_2 задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 13 306, 03 грн шкоди в порядку регресу та 1 609, 50 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного рішення 15 червня 2012 року було видано відповідний наказ. Наказ дійсний для пред'явлення до 10.06.2013.

20 грудня 2012 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження по виконанню наказу.

19 грудня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

В листопаді 2015 року стягувач звернувся до відділу ДВС Тячівського РУЮ з заявою про видачу довідки про втрату наказу Господарського суду Закарпатської області від 15.06.2012 .

Як вбачається з відповіді в.о. начальника відділу ДВС Тячівського РУЮ (а.с. 87), постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 19.12.2013 та оригінал виконавчого документа надіслана стягувачу супровідним листом за вих № 21102/03-41 від 19.12.2013, отже з огляду на те, що виконавчий документ стягувачем не отримано, такий був втрачений при пересилці поштою.

Відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 115 Господарського процесуального Кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 116 Господарського процесуального кодексу України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред'явлення наказу до виконання з причин, визнаних господарським судом поважними, пропущений строк може бути відновлено.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об'єктивно непереборними і пов'язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Разом з тим, відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку та наявності обставин, які об'єктивно перешкоджали стягувачу реалізувати своє право на пред'явлення наказу до виконання протягом законодавчо встановленого терміну.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинні містити роз'яснення причин пропуску і підстав, з яких стягувач вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у стягувача не було можливості.

Як вбачається з матеріалів справи, з заявою про поновлення строку для предявлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу позивач звернувся до суду 18.12.2015, тобто через 2 роки після винесення постанови від 19.12.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи, зокрема судові накази, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом, з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно з ст. 23 ЗУ «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються, зокрема, у разі пред'явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, у стягувача навіть після винесення постанови про повернення виконавчого документу був ще 1 рік для повторного предявлення документа до виконання.

Крім того, слід зазначити, що Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, встановлено, що дані стосовно виконавчих документів, які надійшли до відділу державної виконавчої служби, та подальшого виконання відкритих виконавчих проваджень підлягають обов'язковому занесенню до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень відповідно до вимог Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень.

В постанові про відкриття виконавчого провадження з метою забезпечення доступу до інформації Єдиного реєстру сторонам виконавчого провадження вказується відповідний веб-сайт в мережі Інтернет, а також ідентифікатор для доступу до інформації про виконавче провадження.

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, законодавством надано можливість сторонам у виконавчому провадженні знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, що не було реалізовано самим заявником.

Більше того, п. 7 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Також, слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних запитів, направлених стягувачем до відділу виконавчої служби щодо здійснення виконавчого провадження (до листопада 2015 року), оскарження певних дій або бездіяльності органів виконання судових рішень при виконанні наказу суду по даній справі протягом зазначеного вище терміну.

Таким чином, суд дійшов висновку, що скаржником не було використано усі права сторони виконавчого провадження, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", а обізнаність стягувача про хід виконавчого провадження, залежала виключно від волевиявлення самого заявника, тобто мала суб'єктивний характер.

Посилання заявника на ненадходження на його адресу постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та оригіналу наказу, з урахуванням бездіяльності самого стягувача, не є тими обєктивними та непереборними обставинами, з яким законодавець повязує право суду на поновлення строку для представлення наказу до виконання.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, жодним чином не спростовують провомірність відмови місцевого господарського суду у задоволенні заяви про поновлення строку для предявлення наказу до виконання та видачу дубліката наказу. Відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 35, 43, 49, 101, 103, 105, 106, 116, 118, 119, 120 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 11.01.2016 у справі № 5008/291/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Повна постанова складена 16.03.16

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.