РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016Справа №910/32931/15

За позовом Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до 1) Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД»

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Рапід»

про стягнення 2 513 320,00 грн.

Суддя Якименко М.М

Представники сторін:

від позивача: Глущенко Д.В. - за довіреністю № 050/05-10957 від 14.12.2015 року;

від відповідача 1: не з'явилися;

від відповідача 2: не з'явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Київська виробнича компанія "РАПІД" та Товариства з обмеженою відповідальністю "База відпочинку "Рапід" про стягнення 2 513 320,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачі порушили взяті на себе зобов'язання щодо сплати пайових внесків, згідно умов Договору №46 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва від 28.01.2008 року та Додаткових угод до Договору.

З цих підстав, позивач просив суд задовольнити позов стягнувши з відповідачів на свою користь 2 280 050,00 грн. - заборгованості по сплаті пайового внеску за індексом інфляції, 233 270,00 грн. - пені, 37 699,80 грн. - судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.01.2016 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 16.02.2016 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року відкладено розгляд справи на 09.03.2016 року.

09.03.2016 року представник відповідачів у судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Провадження у справі порушено ухвалою від 04.01.2016 року, що свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду справи, подання суду відзиву на позов, доказів в обґрунтування своєї позиції, в разі їх наявності.

Відповідно до статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 09.03.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 09.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.01.2008 року між Головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (перейменовано в Департамент економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); далі по тексту - позивач) та Публічним акціонерним товариством «Київська виробнича компанія «РАПІД» (далі по тексту - відповідач-1, забудовник) укладено Договір №46 пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва (далі по тексту - Договір, договір від 28.01.2008р. №46), за умовами якого (п. 1.1. Договору) предметом цього договору є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва (надалі - пайовий внесок), у зв'язку з будівництвом бази відпочинку (загальна площа житлових корпусів - 4350,00 кв. м.), адміністративного корпусу загальна площа 300,00 кв.м. та гостьової стоянки на 25 м/м по вул. Деснянській у Деснянському районі м. Києва.

Відповідно до пункту 2.1. Договору, розмір пайового внеску, згідно з розрахунком 1, 2 та 3 від 28.12.2007р. становить 888 510,00 грн. Дані розрахунки є невід'ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що Забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п. 2.1 цього Договору у строк з серпня 2008 року по січень 2009 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа кожного місяця на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

14.08.2008 року між Позивачем та Відповідачем-1 укладено Додаткову угоду №1 до договору (далі по тексту - Додаткова угода №1), згідно з якої (п. 1. Додаткової угоди №1) пункт 3.1. договору викладено в наступній редакції «Забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у п. 2.1. цього договору, по 10,00 тис. грн. щомісячно з вересня 2008 року по травень 2009 року, та залишок у сумі 798,51 тис. грн. у строк з червня 2009 року по січень 2010 року виключно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28 числа на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету».

03.07.2009 року між Позивачем та Відповідачем-1 укладено додаткову угоду №2 до договору (далі по тексту - Додаткова угода №2).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №2 встановлено, що станом на 30.06.2009р забудовник згідно договору від 28.01.2008 року №46 перерахував пайові кошти в сумі 117,42 тис. грн.

Згідно з п. 2 Додаткової угоди №2 сторони визначили, що станом на 30.06.2009р. заборгованість по сплаті пайових внесків, згідно договору від 28.01.2008р. №46 відсутня і Забудовником повністю сплачені частки пайового внеску з вересня 2008 року по травень 2009 року включно.

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №2, відповідно до п. 2 цієї угоди залишкова сума пайового внеску, що підлягає перерахуванню забудовником становить 798,51 тис. грн. (без ПДВ).

Згідно з п. 4 додаткової угоди №2, відповідно до п. 2 та п. 3 цієї угоди забудовник зобов'язується перерахувати залишок пайового внеску у сумі 798,51 тис. грн. (без ПДВ) у строк з січня 2012 року по грудень 2012 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28 числа кожного місяця.

12.03.2012 року між Позивачем та Відповідачем-1 укладено додаткову угоду №3 до договору (далі по тексту - Додаткова угода №3).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №3 встановити, що заборгованість по сплаті пайової участі згідно додаткової угоди №2 від 03.07.2009 року до договору пайової участі від 28.01.2008 року №46 складає 1281,71 тис. грн.

Згідно з п.2 додаткової угоди №3 визначено, що відповідно до п. 1 цієї угоди та рішення постійно діючої комісії Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку від 14.02.2012 року (протокол 2/103) забудовник зобов'язується перерахувати пайові кошти у сумі 1281,71 тис. грн. в термін до 01.01.2013 року.

Відповідно до п. 4.2. Додаткової угоди №3, розмір несплаченої частки сплачується Забудовником у суму, скоригованій Головним управлінням економіки та інвестиції на індекс інфляції (накопичувальний) від дати розрахунку.

20.04.2012 року між позивачем, відповідачем-1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Рапід» (далі по тексту - відповідач-2, Забудовник-Інвестор) укладено додаткову угоду №4 до договору (далі по тексту - Додаткова угода №4).

Відповідно до п. 1 додаткової угоди №4 визнано сторону договору пайової участі ПАТ «Київська виробнича компанія «Рапід» як замовник.

Пунктом 2 додаткової угоди №4 включено третьою стороною договору пайової участі від 28.01.2008 року №46 та додаткових угод до нього від 14.08.2008 №1, від 03.07.2009 №2, від 12.03.2012 №3 Забудовника-Інвестора - ТОВ «База відпочинку «Рапід».

Відповідно до п. 3 Додаткової угоди №4, Замовник та Забудовник-Інвестор зобов'язуються виконати спільно усі умови, передбачені договором пайової участі від 28.01.2008 р. №46 та додатковими угодами до нього від 14.08.2008 №1, від 03.07.2009 №2, від 12.03.2012 №3 та т.ч. цією додатковою угодою.

Як вбачається з матеріалів справи та довідки про надходження коштів за період з 01.01.2008 по 15.12.2015 за Договором пайової участі №46 від 28.01.2008 Відповідачем зобов'язання за договором виконано частково:

- 29.09.2008 сплачено 10 000,00 грн.;

- 04.12.2008 сплачено 10 000,00 грн.;

- 24.12.2008 сплачено 20 000,00 грн.;

- 16.01.2009 сплачено 10 000,00 грн.;

- 10.02.2009 сплачено 10 000,00 грн.;

- 04.03.2009 сплачено 10 000,00 грн.;

- 07.04.2009 сплачено 10 000,00 грн.;

- 06.05.2009 сплачено 10 000,00 грн.;

- 04.06.2009 сплачено 26 710,00 грн.;

- 25.06.2009 сплачено 710,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що відповідачів порушили взяті на себе зобов'язання щодо сплати пайових внесків, згідно умов Договору та Додаткових угод до Договору, в зв'язку з чим просить суд стягнути з відповідачів 2 280 050,00 грн. - заборгованості по сплаті пайового внеску за індексом інфляції.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 618 ЦК України боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 540 ЦК України якщо у зобов'язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов'язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з ст. 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Позивач просить суд стягнути з відповідача-1 та відповідача-2 заборгованість (2 280 050,00 грн. - заборгованості по сплаті пайового внеску за індексом інфляції, та 233 270,79 грн. - пені), не конкретизуючи розмір відповідальності кожного з відповідачів, відтак, з врахуванням вищевикладеного та керуючись приписами ст. 8 ЦК України та приписами вищевикладених статей, суд дійшов до висновку, що в даному спорі (відповідач-1 та відповідач-2) не несуть субсидіарної відповідальності, а отже, вони повинні нести солідарну відповідальність.

З наданих позивачем доказів вбачається, що відповідачі в порушення умов Договору та Додаткових угод до Договору не сплати пайові внески, в зв'язку з чим мають заборгованість перед позивачем з їх сплати в розмірі 2 280 050,00 грн. (з врахуванням індексу інфляції).

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідачів в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростували, розміру позовних вимог не оспорив, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 2 280 050,00 грн. - заборгованості по сплаті пайового внеску за індексом інфляції, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню і стягненню солідарно з відповідача-1 та відповідача-2.

Відповідачі припустилися прострочення сплати пайових внесків, а тому позивач, керуючись п. 4.1. Договору просить суд стягнути з відповідачів пеню, яка за розрахунками позивача становить 233 270,79 грн.

Пунктом 7.5. Договору передбачено, що за несвоєчасне проведення оплати за виконані роботи Генпідрядник сплачує Субпідряднику пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від вартості несплаченої суми за кожний день затримки при умові своєчасного одержання коштів Генпідрядником за виконаний об'єм робіт від Замовника об'єкта.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання відповідачами взятих на себе зобов'язань в розмірі 233 270,00 грн., нараховані відповідно до законодавства, тому підлягають задоволенню та солідарному стягненню з відповідачів.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідачів.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Київська виробнича компанія «РАПІД» (02099, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 7; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «База відпочинку «Рапід» (02099, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЗРОШУВАЛЬНА, будинок 7; ) на користь Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, ВУЛ.ХРЕЩАТИК, будинок 36; ) 2 280 050 (два мільйони двісті вісімдесят тисяч п'ятдесят) грн. 00 коп. - заборгованості по сплаті пайового внеску за індексом інфляції, 233 270 (двісті тридцять три тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - пені, 37 699 (тридцять сім тисяч шістсот дев'яносто дев'ять) грн. 80 коп. - судового збору (всі зазначені вище кошти стягнути на бюджетний рахунок розвитку спеціального фонду міського бюджету в Головному правлінні Державної казначейської служби України у м. Києві: р/р 0001, код банку 820019, , код доходів 24170000).

3. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 15.03.2016 року.