ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р.Справа № 922/593/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Шарко Л.В.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "А ОСОБА_1", м. Харків
до ТОВ "Проперті менеджмент Україна", м. Харків
про стягнення 100.000,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 23.02.2016 року,

ОСОБА_3, довіреність б/н від 23.02.2016 року;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "А ОСОБА_1" (м. Харків) звернулось до господарcького суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з ТОВ "Проперті менеджмент Україна" (м. Харків) заборгованість за договором купівлі продажу цінних паперів №БВ 14/12-14 в сумі 100.000,00 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 02.03.16р. за позовною заявою було порушено провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

10.03.16р. представник позивача надав нормативно правове обґрунтування позовних вимог та документи для долучення до матеріалів справи, які долучено судом до матеріалів справи.

10.03.16р. представник відповідача через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому визнає позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглянути справу за наявними в ній матеріалами без участі представника відповідача.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про розгляд справи без участі їх представника, визнав його таким, що не суперечить чинному законодавству, а тому задовольняє його.

Представники позивача в судовому засіданні 10.03.16р. підтримали позовні вимоги, просили суд позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 10.03.16р. не з`явився, витребувані судом документи не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, судом встановлено наступне.

05 листопада 2014 року між ТОВ "А ОСОБА_1" (продавець) та ТОВ "ПРОПЕРТІ МЕНЕДЖМЕНТ УКРАЇНА" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів № БВ 14/12-14, відповідно до якого продавець зобов'язується забезпечити передачу у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цінні папери, обумовлені договором. Загальна сума договору складає 20.005.000,00 гривень.

Порядок розрахунків сторін визначений розділом другим вказаного вище договору, відповідно до якого покупець зобов'язаний протягом 90 календарних днів з дати укладення договору сплатити продавцю всю загальну суму договору шляхом безготівкового переказу грошових коштів з поточного рахунку покупця та поточний рахунок продавця.

Порядок переходу права власності на цінні папери від продавця покупцю визначений розділом третім укладеного сторонами договору. Так (пункт 3.5 договору), покупець набуває право власності на цінні папери з моменту зарахування їх на рахунок покупця у депозитарній установі.

В силу пункту 10.7 договір набирає чинності з моменту підписання договору, факт виконання сторонами своїх зобов'язань підтверджується підписанням сторонами відповідного акту.

Виконуючи умови вищезазначеного договору, продавець передав покупцю обумовлені договором цінні папери, що підтверджується розпорядженням на виконання облікової операції та актом, відповідно до якого сторони узгодили, що право власності на цінні папери передано від продавця покупцю та сторони претензій один до одного не мають.

Таким чином, покупець став власником цінних паперів, що обумовлені договором № БВ 14/12-14 від 05 листопада 2014 року.

Разом з тим, отримавши у власність обумовлені договором цінні папери, покупець, з настанням строку оплати отриманих цінних паперів (03 лютого 2015 року), грошові кошти в рахунок оплати по договору продавцеві не перерахував.

В зв'язку із несплатою грошових коштів по вищевказаному договору, сторонами 03 лютого 2015 року було укладено договір про порядок погашення заборгованості, згідно умов якого сторони домовились про те, що боржник сплачує кредитору заборгованість шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів з поточного рахунку боржника на поточний рахунок кредитора двома окремими платежами: 1 платіж в сумі 400.000,00 гривень - в строк до 27 лютого 2015 року, 2 платіж в сумі 19.605.000,00 гривень - в строк до 27 липня 2015 року. При цьому для здійснення оплат по даному договору направлення письмової вимоги, виставлення рахунку тощо кредитором боржнику не вимагається і сам факт настання строку оплати по кожному вищевказаному окремому платежу є правовою підставою для безумовного здійснення відповідного платежу боржником кредитору.

Боржник зобов'язався в силу вказаних умов договору забезпечити своєчасне погашення заборгованості перед кредитором, проте в порушення взятих на себе зобов'язань перший платіж в сумі 400.000,00 гривень в строк до 27 лютого 2015 року не здійснив, неодноразові вимоги про погашення заборгованості залишив без відповіді та виконання, в зв'язку з чим продавець був вимушений звернутись до суду для захисту своїх майнових інтересів та стягнення заборгованості за вказаним договором в розмірі першого платежу.

Одночасно із цим 03 березня 2015 року сторонами було укладено додаткову угоду до договору про погашення заборгованості від 03.02.2015 року, якою виклали пункт 2 договору про порядок погашення заборгованості від 03.02.2015 року в наступній редакції: сторони домовились про те, що боржник сплачує кредитору вищевказану заборгованість шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів з поточного рахунку боржника на поточний рахунок кредитора трьома окремими платежами в строк та порядку, що зазначений нижче: 1 платіж в сумі 400.000,00 гривень - в строк до 27 лютого 2015 року: 2 платіж в сумі 100.000,00 гривень - в строк до 27 травня 2015 року; 3 платіж в сумі 19.505.000,00 гривень - в строк до 27 липня 2015 року. При цьому для здійснення оплат по даному договору направлення письмової вимоги, виставлення рахунку тощо кредитором боржнику не вимагається і сам факт настання строку оплати по кожному вищевказаному окремому платежу є правовою підставою для безумовного здійснення відповідного платежу боржником кредитору. Боржник зобов'язується забезпечити своєчасне погашення заборгованості перед кредитором згідно з умовами цього договору.

В подальшому, із спливом строку на оплату другого платежу покупець продавцю обумовлені додатковою угодою до договору про погашення заборгованості від 03.02.2015 року також не перерахував.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані позивачем та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобовязання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт господарювання (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязків.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Станом на момент розгляду справи, відповідач не сплатив 100.000,00 грн. заборгованості та не надав суду доказів, які б спростовували суму заявленого боргу.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 78 ГПК України, відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. У разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Враховуючи, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, статей 193, 198 Господарського кодексу України, зобовязання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно вимогам закону, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду документу, який би підтверджував сплату заборгованості за договором та визнав суму боргу у повному обсязі, суд вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в сумі 100.000,00 грн., правомірні та обґрунтовані, такі, що підтверджені відповідачем, тому є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведений до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 509, 526, 598, 612, 655 Цивільного кодексу України; ст.ст. 173, 174, 179, 193, 197 Господарського кодексу України; ст.ст. 1, 4, 12, 32, 43, 44, 49, ч.1,5 ст.78, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проперті менеджмент Україна" (місцезнаходження юридичної особи: 63002, Харківська обл., Валківський район, місто Валки, ВУЛИЦЯ КОЛГОСПНА, будинок, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А ОСОБА_1" (вул. Сумська, буд. 70, м. Харків, 61002, код ЄДРЮО 34755144, п/р 0660 в ПАТ ВТБ ОСОБА_3, МФО 321767) заборгованість в сумі 100.000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1500,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня підписання повного тексту рішення. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_4