КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/9681/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.03.2016 року по справі №910/9681/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської міської ради та Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р.

у справі №910/9681/15 (суддя Марченко О.В.)

за позовом Київської міської ради

до 1.Приватного підприємства "Пірінавік компані", 2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Премікс Плюс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1.ОСОБА_5, 2.Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексій Васильович

про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року Київська міська рада (далі-позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов'язання Приватного підприємства "Пірінавік компані" (далі - відповідач 1):

- звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану на перетині вул. Здолбунівської та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі м. Києва;

- повернути вказану земельну ділянку Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд, у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Позов мотивовано тим, що Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за результатами проведеної перевірки 11.08.2014 складено акт обстеження земельної ділянки (далі - Акт), розташованої на перетині вул. Здолбунівської та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі м. Києва. Так, за результатами перевірки встановлено, що на вказаній земельній ділянці ведеться будівництво споруди невизначеного призначення; правовстановлюючих документів на земельну ділянку до 01.01.2013 в Департаменті не зареєстровано, рішення про надання земельної ділянки у власність чи користування відповідачу 1 позивач як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста не приймав. Оскільки земельна ділянка не була відведена у відповідності до чинного законодавства України для будівництва об'єктів нерухомого майна, то майно, розміщене на ній, є самочинним будівництвом відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України і підлягає знесенню, а земельна ділянка з урахуванням ст.212 Земельного кодексу України - поверненню позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2015р. залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Премікс Плюс», як іншого відповідача (далі-відповідач 2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/9681/15 в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача 1 відсутнє самовільне зайняття спірної земельної ділянки, оскільки виходячи із приписів ст.377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України відповідач 2, ставши власником будівлі на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, правомірно ініціював одержання земельної ділянки у користування.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 13.07.2015р., Київська міська рада та Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять зазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідачами надано відзиви на апеляційні скарги та додаткові пояснення, в яких просять апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченко Олексієм Васильовичем надано письмові пояснення та просив проводити розгляд справ без його участі.

ОСОБА_5 не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до ст.187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Згідно із ст.9 Закону України "Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Згідно із Положенням про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі, Департамент), затвердженого рішенням Київської міської ради № 182/382 від 19.12.2002 (далі, Положення) Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та згідно з законодавством забезпечує виконання повноважень Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сфері земельних відносин, є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді та виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), безпосередньо підпорядковується Київському міському голові, а з питань управління землями державної власності, розпорядження якими здійснює виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) - виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації).

Відповідно до п.2.2. Положення основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель відповідно до повноважень, делегованих Київською міською радою, а також координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель у межах функцій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Києві (далі, Порядок) затверджено рішенням Київської міської ради від 25 вересня 2003 року № 16/890 "Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві".

Порядок розроблено з врахуванням особливостей функціонування міста Києва як столиці України та з метою запобігання порушенням земельного законодавства в м. Києві, своєчасного їх виявлення та усунення, удосконалення процедури здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель.

Згідно пункту 1.5. Порядку самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності.

Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу (пункт 1.6. Порядку).

Усі землі в межах міста Києва є об'єктами самоврядного контролю та охорони (пункт 1.7. Порядку).

Відповідно до пункту 2.5. Порядку самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства здійснюється шляхом:

- проведення перевірок;

- розгляду звернень фізичних і юридичних осіб;

- розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель тощо.

Згідно пункту 2.6. Порядку самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства шляхом перевірок здійснюється планово та позапланово.

Відповідно до пункту 9.1. Порядку громадяни і юридичні особи, які вважають, що під час здійснення самоврядного контролю були порушені їхні права і законні інтереси, мають право на відновлення своїх прав у порядку, встановленому законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 11.08.2014р. Департаментом було здійснено перевірку земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради в порядку здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охоронною земель в м. Києві, за результатами якої було складено Акт №1028/02.

Відповідно до Акта №1028/02 посадовою особою Департаменту було здійснено обстеження земельної ділянки, розташованої на перетині вул. Здолбунівської та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі міста Києва, яка перебуває у фактичному користуванні ПП "Пірінавік компані"; в ході обстеження встановлено, що згідно з даними міського земельного кадастру дані щодо інвентаризації зазначеної земельної ділянки в Департаменті не зареєстровані, при цьому, ведеться будівництво споруди (будівлі) невстановленого призначення, на земельній ділянці розміщенні тимчасові споруди побутового призначення, земельна ділянка частково огороджена.

Зазначений Акт обстеження земельної ділянки не скасований, у встановленому законом порядку відповідачем 1 не оскаржувався, а відтак, є чинним.

Судовою колегією на підставі наявних у матеріалах справи доказів і пояснень учасників судового процесу встановлено, що земельна ділянка, про яку йдеться в позовній заяві і схема якої долучена до справи позивачем КМР (на перетині вул. Здолбунівської та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі міста Києва) співпадає зі схемою земельної ділянки, наданою ПП "Пірінавік компані", розташованою за адресою АДРЕСА_1, тобто є однією і тією ж земельною ділянкою.

Судовою колегією встановлено, що спірна земельна ділянка, на якій розміщено вказану заправку, обліковується як землі, які не надані у власність чи користування. Рішень Київська міська рада щодо передачі зазначеної земельної ділянки у власність (користування) відповідачу, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста, не приймала.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у державній або приватній власності, вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, яка реалізує це право відповідно до статті 80 Земельного кодексу України через органи місцевого самоврядування - Київську міську раду.

Нормами статті 9 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки чинним земельним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови подальшого укладання відповідного договору, а, відтак договір є наслідком виконання відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Водночас, судовою колегією встановлено, що у матеріалах справи відсутні, а також відповідачем не подано в порядку ст. 32, 33 ГПК України документів, які б посвідчували право власності або право користування спірною земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може відбуватись у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 211 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно із ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла до висновку, що зайняття спірної земельної ділянки, в даному випадку, є самовільним та тягне за собою наслідки, визначені ст.212 Земельного кодексу України, оскільки відповідач використовує спірну земельну ділянку без наявності відповідних правовстановлюючих документів, а власником земельної ділянки на перетині вул. Здолбунівської та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі м. Києва, є територіальна громада, від імені якої діє Київська міська рада.

При цьому, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог виходив з того, що в діях відповідача 1 відсутнє самовільне зайняття спірної земельної ділянки, оскільки виходячи із приписів ст.377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України відповідач 2, ставши власником будівлі на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачами, правомірно ініціював одержання земельної ділянки у користування. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Дана норма кореспондується зі ст.120 Земельного кодексу України.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.01.2016р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченком О.В. надано витребуванні документи та письмові пояснення по справі, відповідно до яких:

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченком О.В. 28.10.2013 року за реєстровим номером 1380, посвідчено Договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «А» заг. площею 300,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Б» заг. площею 16,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «В» заг. площею 66,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Г» заг. площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Д» заг. площею 66,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Договір було зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.10.2013 року, номер запису про право власності НОМЕР_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_2, згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_3 від 28.10.2013 року. На підставі вказаного договору рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.10.2013р. право власності було зареєстровано.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченком О.В. 30.10.2013 року за реєстровим № 1398, посвідчено Договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «А» заг. площею 300,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Б» заг. площею 16,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «В» заг. площею 66,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Г» заг. площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Д» заг. площею 66,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Договір було зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.10.2013 року, номер запису про право власності 3143707, реєстраційний номер об'( нерухомого майна НОМЕР_2, згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, реєстрацію права власності НОМЕР_4 від 30.10.2013 року. На підставі вказаного договору рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Микитченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.10.2013р. право власності було зареєстровано.

Продавцем за Договором поруки був ОСОБА_5, право власності якого було зареєстровано в Державній реєстраційній службі України, що підтверджувалось Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності НОМЕР_5 від 05.09.2013 року, виданого ОСОБА_8, державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві.

Згідно вказаних договорів, власником нерухомого майна частини нежитлової будівлі літ. «А» заг. площею 300,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Б» заг. площею 16,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «В» заг. площею 66,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Г» заг. площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Д» заг. площею 66,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 стало Приватне підприємство «Пірінавік компані».

Як вбачається з матеріалів справи, 12.12.2014р. між ПП "Пірінавік компані" (продавець) та ТОВ "Премікс Плюс" (покупець) був укладений Договір купівлі-продажу, предметом якого є те, що продавець продав покупцеві, а покупець купив нежитлову будівлю літ "А" загальною площею 300,0 кв.м., що складає 62/100 частини нежитлових будівель, які знаходяться на АДРЕСА_1, і сплатив за них обговорену грошову суму.

Судова колегія дослідивши матеріали справи та зазначені вище Договори встановила, що право власності на нежитлові будівлі зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 22.08.2013р., номер запису про право власності 2383700, на підставі ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області №2-377/10 від 26 жовтня 2010р.

Як вбачається з копії ухвали Гребінківського районного суду Полтавської області №2-377/10 від 26 жовтня 2010р. (суддя Радзівон О.І.), яка міститься в матеріалах справи, зокрема за ОСОБА_9 визнано право приватної власності на нерухоме майно: нежитлової будівлі літ. «А» заг. площею 300,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Б» заг. площею 16,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «В» заг. площею 66,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Г» заг. площею 36,0 кв.м., нежитлової будівлі літ. «Д» заг. площею 66,0 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, в матеріалах справи міститься лист в.о голови Гребінківського районного суду Полтавської області ОСОБА_7, в якому останній повідомляє, що згідно із журналу обліку судових справи та обліково-статистичних карток на цивільні справ позовного провадження за 2010 рік за №2-377/10 у Гребінківському районному суду Полтавської області зареєстрована цивільна справа за позовом ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_12, ОСОБА_10 до ОСОБА_13 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим примішенням та право зняття з реєстраційного обліку в будинку. Справу розглянуто з винесенням рішення 16.08.2010р. (суддя Кривчук Т.О.) (а.с.87 т.2).

При таких даних, визиває сумнів наявність судового акта на підставі якого було зареєстровано право власності на зазначене вище нерухоме майно, а також наявність яких не будь будівель станом на 2010 рік.

Враховуючи вищевстановлене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо переходу до відповідачів згідно із ст.377 Цивільного кодексу України та ст.120 Земельного кодексу України права користування на спірну земельну ділянку, на якій розташовані вищезазначені нежитлові будівлі.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на час виготовлення технічної документації, складання контрольної карти департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища №10020045-ДР та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 26.05.2014р., жодного нерухомого майна на спірній земельній ділянці не існувало, що підтверджується інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності, листом Комунального підприємства «Київський міський центр земельного кадастру та приватизації землі» від 19.06.2015р. №07-02/1368 та матеріалами аерофотозйомки земельної ділянки з 2005 по 2014 роки.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - скасуванню; позов слід задовольнити.

Відповідно до вимог ст.49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача 1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційні скарги Київської міської ради та Департамента земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі №910/9681/15 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015 року у справі №910/9681/15 скасувати .

3.Прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

4.Зобов'язати Приватне підприємство «Пірінавік компані» (02091, м.Київ, вул. Харковське шосе, буд. №164; ) звільнити земельну ділянку на перетині вул. Здолбунівській та просп. Петра Григоренка у Дарницькому районі м.Києва та повернути її Київській міській раді привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

5.Стягнути з Приватного підприємства «Пірінавік компані» (02091, м.Київ, вул. Харковське шосе, буд. №164; ) на користь Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36) 3 654 (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп. судового збору за подачу позовної заяви.

6.Стягнути з Приватного підприємства «Пірінавік компані» (02091, м.Київ, вул. Харковське шосе, буд. №164; ) на користь Київської міської ради (01044, м.Київ, вул. Хрещатик, 36) 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

7.Стягнути з Приватного підприємства «Пірінавік компані» (02091, м.Київ, вул. Харковське шосе, буд. №164; ) на користь Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01601, м.Київ, вул. Хрещатик, 32-а) 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

8.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

9.Матеріали справи №910/9681/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

А.Г. Майданевич