ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р.Справа № 922/177/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Державне підприємство "Дослідне господарство "Борки" ОСОБА_2 аграрних наук України" с. Бірки
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Владислав", с. Глибоке
про стягнення коштів та розірвання договору
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 за довіреністю №36 від 23.02.2016 (після перерви не з'явився)

відповідача - ОСОБА_4 директор

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Дослідне господарство "Борки" ОСОБА_2 аграрних наук України" (позивач) 25 січня 2016 року звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Владислав" (відповідач) 68379,86 грн. заборгованості з орендної плати, 15731,71 грн. пені та 6837,99 грн. штрафу, та зобов'язання відповідача повернути орендоване приміщення загальною площею 1687,2 кв. м., у будівлі пташника реєстровий номер 05460404.1 .ТЖЕЧСТ 16531), що перебуває на балансі Державного підприємства Дослідне господарство Борки Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_2 академії аграрних наук України, і розташована за адресою: Харківська область Зміївський район, с. Бірки, вул. Набережна. 38-А. літ. Ж-1 у зв'язку з розірванням договору.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності №24/12-14-03 від 24.12.2014 року щодо повної та своєчасної сплати орендної плати.

Позивач суду письмові обґрунтування позовних вимог (вх. №6337 від 25.02.2016), які долучені судом до матеріалів справи.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву (вх. № 6391 від 25.02.2016) в якому проти позову заперечує в повному обсязі, просить суд відмовити в його задоволенні.

Вказаний відзив та додані до нього документи було долучено судом до матеріалів справи.

Розгляд справи було відкладено на 10 березня 2016 року.

09 березня 2016 року позивачем було подано до суду уточнену позовну заяву (вх. №7605 від 09.03.2016), відповідно до якої, просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Владислав" 68379,86 грн. заборгованості з орендної плати, 15731,71 грн. пені та 6837,99 грн. штрафу, та розірвати договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 24/12-14-03 від 24.12.2014 року, укладений між Державним підприємством «Дослідне господарство «Борки» Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_2 академії аграрних наук України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владислав».

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Розглянувши заяву позивача, суд встановив, що вона подана з дотриманням вимог, встановлених Господарським процесуальним кодексом України.

За таких обставин, суд приймає заяву позивача про уточнення позовних вимог та продовжує розгляд справи з урахуванням цих змін.

Також позивачем були надані до суду пояснення стосовно відзиву відповідача (вх. №7895 від 10.03.2016), які були долучені судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 10 березня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з урахуванням уточнень, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечував, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні, яке розпочалося 10 березня 2016 року було оголошено перерву до 17 березня 2016 року для прийняття рішення по справі.

Представник позивача після перерви в судове засідання не з'явився.

Норми ст.22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, в судові засідання з'являлися повноважні представники сторін, які надавали письмові пояснення та заперечення, докази на підтвердження власних правових позицій, внаслідок чого справа може бути розглянута за результатами повного та всебічного розгляду спору.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

24 грудня 2014 року між ДП «ДГ «Борки» ОСОБА_5» та ТОВ «Агрофірма «Владислав» було укладено Договір оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 24/12-14-03 від 24.12.2014 року.

Умовами зазначеного договору передбачено порядок проведення розрахунків, а саме: « п. 3.1. Орендна плата визначається на підставі ст. 21 Закону України «Про оренду Державного і комунального майна» та за погодженням сторін становить без ПДВ за базовий місяць оренди - жовтень 2014 року 4218,00 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди грудень 2014 р. визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за листопад- грудень 2014 року 3.2. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

3.3. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

3.6. Орендна плата перераховується Балансоутримувачу щомісяця не пізніше 12 числа наступного місяця.»

Як вбачається з наданих суду доказів, позивачем свої зобов'язання за договором були виконані належним чином, передані відповідачу в оренду приміщення, про що сторонами були складені та підписані відповідні акти виконаних робіт (наданих послуг) : №18 від 31.01.2015 на суму 6603,70 грн., №6 від 28.02.2015 на суму 5375,06 грн. №31/07 від 31.03.2015 на суму 5659,94 грн., №30/11 від 30.04.2015 на суму 6377,62 грн., №31/18 від 31.05.2015 на суму 7270,49 грн., №30/7 від 30.06.2015 на суму 7270,49 грн. №31/1 від 31.07.2015 на суму 7270,49 грн., №31 від 31.08.2015 на суму 7460,1, №30/3 від 30.09.2015 на суму 7460,16 грн. та №31/7 від 31.10.2015 на суму 7631,75 грн.

Таким чином, за період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року, відповідач повинен був сплатити позивачу орендну плату в розмірі 68379,86 грн.

Як вказує, позивач та що не було спростовано відповідачем, у останнього виникла заборгованість перед позивачем по орендній платі в сумі 68379,86 грн.

При цьому, суд не приймає заперечення відповідача виходячи з наступного.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, тобто суд при оцінці доказів вирішує питання про їх належність і допустимість.

Під належністю доказу розуміється наявність об'єктивного зв'язку між змістом судових доказів і фактами, що є об'єктом судового дослідження. Належними слід визнавати докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Посилання відповідача на те, що він здійснював оплату за оренду майна здійснюючи за позивача оплату за електроенергію та інші платежі згідно договорів поруки від 07.07.2015 року, 03.11.2015 року, 08.05.2015 року, від 03.03.2015 року, 17.12.2014 року, 16.01.2015 року, 16.01.2015 року, 04.02.2015 року, 04.02.2015 року, 04.09.2015 року, 04.01.2016 року, 10.06.2015 року, 10.08.2015 року, від 17.12.2014 року є безпідставними, оскільки це є окремими договірними відносинами між сторонами та відношення до спірного договору оренди індивідуально визначеного нерухомого майна, що належить до державної власності № 24/12-14-03 від 24.12.2014 року, а отже і до даного позову не мають.

Також, суд не може прийняти акти зустрічних вимог, на які посилається відповідач як належних доказ погашення заборгованості, виходячи з наступного.

Статтею 638 ЦК України передбачено: Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Акти зустрічних вимог від 31.05.2015 року та 31.10.2015 року є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, тобто по своїй суті є договорами ( як це визначено ст.. 626 ЦКУ Поняття та види договору).

Але зазначені у відзиві акти не містять головних істотних умов договору таких як ціна, оскільки в них не зазначено на яку суму провадиться залік зустрічних однорідних вимог по кожному окремому договору оренди нерухомого майна , в т.ч. по договору № 24/12-14-03 від 24.12.2014 року, період виникнення заборгованості по кожному договору оренди.

Акт від 31.10.2015 року не містить посилань на конкретні договори поруки, а сума по договорам, наданих суду не збігається з сумою зазначеною в актах зустрічних вимог.

А отже за правилами ст. 638 ЦК України дані акти є неукладеними, оскільки не містять узгодженої домовленості сторін з істотних умов.

Саме у зв'язку з цим, суд прийшов до висновку про те, що факту заліку зустрічних однорідних вимог не проведено сторонами фактично.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, актів проведення взаємозаліку не було взято до уваги під час проведення звіряння взаємних розрахунків станом на 01.11.2015 року.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Спірним договором передбачено : «3.7. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується Балансоутримувачу відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

3.8. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці. Орендар також сплачує штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості.»

Таким чином за несвоєчасну сплату орендної плати по договору позивачем було нарахована відповідачу пеня у сумі 15731,71 грн. та штраф 10% у сумі 6837,99 грн.

Вказаний розрахунок було перевірено судом та встановлено, що він відповідає дійсності та є вірним.

Позивач, відповідно до ст. 6 Господарського процесуального кодексу України направляв Відповідачу претензію від 27.11.2015 року № 318, в якій просив перерахувати повну суму заборгованості, яку відповідачем було залишено без задоволення.

Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому ст.ст. 32, 33 ГПК України порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору, покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 525, 526, 530, 610, 611, 612, 782 Цивільного кодексу України , ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 43, 44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владислав» (62410, Харківська область, Харківський район, с. Глибоке, вул. Студентська, 29 р/р 753 в від. №19 ПАТ «БАНК»ГРАНТ» МФО 351607 м. Харків) на користь Державного підприємства «Дослідне господарство «Борки» Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_2 академії аграрних наук України» (, р/р № 2300 в ПАТ "Укрсиббанк» МФО 351005, адреса: 63421, Харківська область, Зміївський район, с. Бірки) - 68379,86 грн. заборгованості, 15731,71 грн. пені, 6837,99 грн. штрафу та 2742,24 грн. судового збору.

Розірвати Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності № 24/12-14-03 від 24.12.2014 року, укладений між Державним підприємством «Дослідне господарство «Борки» Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_2 академії аграрних наук України» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владислав» .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Владислав» (62410, Харківська область, Харківський район, с. Глибоке, вул. Студентська, 29 р/р 753 в від. №19 ПАТ «БАНК»ГРАНТ» МФО 351607 м. Харків) на користь Державного бюджету України - 13,76 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22.03.2016 р.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Суддя ОСОБА_1

(справа №922/177/16)