КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 910/29162/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Дикунської С.Я.

Алданової С.О.

за участю представників:

Від позивача: Сорока А.П. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Гамрецький Є.О. - представник за довіреністю,

розглянувши апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

на рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року

у справі № 910/29162/15 (суддя Андреїшина І.О.)

позовом Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго"

в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго"

до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в

особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку

та телебачення

про стягнення 7 899,23 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство "Волиньобленерго" в особі Ковельської філії ПАТ "Волиньобленерго" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 7 899,23 грн., з яких 6 837,66 грн. пені та 1 061,57 грн. 3 % річних

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 526-0175000 від 25.11.2013 року щодо своєчасної оплати за надані послуги з електропостачання.

Рішенням Господарського суду міста Києва 18.01.2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що пеня є санкцією, отже, її нарахування та стягнення може відбуватися виключно за спожиту енергію.

Крім того, апелянт, посилаючись на ч. 2, ст. 625 ЦК України, вважає, що, оскільки договором, укладеним між сторонами, передбачено стягнення пені, тому нарахування позивачем 3 % річних є незаконним.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити її без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.11.2013 року між Ковельською філією Публічного акціонерного товариства "Волиньобленерго" (постачальник електричної енергії) та Концерном радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 526-0175000, за умовами якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику електроенергії вартість використаної купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі за умовами цього договору та додаткам до нього, що є його невід'ємними частинами.

Відповідно до п. 2.1.2. договору постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електричну енергію, як різновид товару, в обсягах, визначених відповідно до розділу 5, та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток №1 «Обсяги посиачання електричної енергії споживачу та субспоживачу»); із дотриманням граничних показників якості електричної енергії, визначених державними стандартами.

Згідно з п. 2.2.3. договору споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатків № 2 "Порядок розрахунків" та № 3 "Порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Додатком № 2 до договору визначено порядок розрахунків за електроенергію, у відповідності з яким Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення протягом розрахункового періоду повинен здійснювати 3 планових платежі на поточний рахунок із спеціальним режимом використання у таких співвідношеннях:

- 1-й платіж, щомісячно до 1-го числа споживач оплачує 30 % вартості очікуваного обсягу постачання електричної енергії, яка передбачена додатком № 1 до договору на поточний розрахунковий період;

- 2-й платіж до 10-го числа оплата в розмірі 40 % до договору на поточний розрахунковий період;

- 3-й платіж до 20-го числа оплата в розмірі 30 % до договору на поточний розрахунковий період.

Споживач самостійно розраховує суму планового платежу шляхом множення чинного у поточному періоді рівня тарифу на обсяг електричної енергії, заявленої на наступний розрахунковий період із врахуванням відсотка планового платежу.

Таким чином, до початку розрахункового періоду, який згідно з доповненням до додатку № 3 "Про порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії" до договору, починається з 21-го числа (при 31 календарному дні в місяці), 20 числа (при 30 календарному дні в місяці) 18 числа (при 28 календарних дні в місяці) кожного місяця, відповідач повинен оплатити до початку розрахункового періоду 100 % вартості очікуваного обсягу постачання електричної енергії, а в дійсності у відповідача на початок розрахункового періоду існувала заборгованість за спожиту електроенергію, і не була проведена оплата на наступний розрахунковий період у відповідності з додатком № 2 договору.

Пунктом 4.2.1. договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п. п. 2.2.3. - 2.2.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

У п. 8.5. договору сторони узгодили, що остаточний розрахунок по всім платежам згідно цього договору проводиться протягом трьох операційних (банківських ) днів з дня отримання рахунку.

Як передбачено ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

За приписами ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За вимогами ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

З позовної заяви вбачається, що відповідач здійснював платежі несвоєчасно, про що свідчать відповідні рахунки за спожиту електричну енергію та банківські виписки за спірний період та не заперечується відповідачем, у зв'язку з чим йому була нарахована пеня за період з 20.11.2014 року по 21.05.2015 року в розмірі 6 837,66 грн. та 3 % річних у розмірі 1 061,57 грн. за період з 30.12.2013 року до 01.09.2015 року.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивачем нараховано відповідачу 3% річних у сумі - 1 061,57 грн. за період прострочення сплати з 30.12.2013 року до 01.09.2015 року.

Судова колегія, не приймає до уваги посилання апелянта на те, що оскільки договором, укладеним між сторонами, передбачено стягнення пені, нарахування позивачем 3 % річних є незаконним, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Враховуючи приписи ст. 549 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні втрати, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Судова колегія зауважує, що сплата 3 % річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті, тоді як нарахування пені є різновидом штрафних санкцій.

Як пояснив представник відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, прострочення платежів з боку Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення відбувалось.

Отже, судова колегія приходить до висновку про те, що позивачем правомірно нараховано 3 % річних.

Перерахувавши наданий позивачем розрахунок 3% річних, враховуючи усні пояснення представника позивача стосовно того, що при встановленні періоду прострочення останнім брався до уваги п. 8.5 договору, відповідно до якого остаточний розрахунок по всім платежам згідно цього договору проводиться протьогом трьох операційних (банківських ) днів з дня отримання рахунку, судова колегія приходить до висновку про те, що період нарахування позивачем 3 % річних з 30.12.2013 року до 01.09.2015 року є вірним.

Отже, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1 061,57 грн. за період прострочення сплати з 30.12.2013 року до 01.09.2015 року є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Як передбачено п. 4.2.1. договору, за внесення платежів, передбачених п. п. 2.2.3. - 2.2.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком № 2, споживач сплачує постачальнику електричної енергії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розмір пені, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 6 837,66 грн. підлягають задоволенню.

Судова колегія відхиляє, як необґрунтовані посилання апелянта на те, що пеня є санкцією, отже, її нарахування та стягнення може відбуватися виключно за спожиту енергію, з огляду на наступне.

Як вже було встановлено вище, умовами договору передбачено, що до початку розрахункового періоду, який згідно Доповнення до додатку №3 «Про порядок зняття показів засобів обліку електричної енергії» до Договору починається з 21-го числа (при 31 календарному дні в місяці), 20-го числа ( при З0 календарному дні в місяці), 18 числа (при 28 календарному дні в місяці) кожного місяця, відповідач повинен оплатити до початку розрахункового періоду 100% вартості очікуваного обсягу постачання електричної енергії, тоді як у відповідача на початок розрахункового періоду існувала заборгованість за спожиту електроенергію.

Частина 1 ст. 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги являються обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст.34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду, яким задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення в особі Волинської філії Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення на рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 18.01.2016 року у справі № 910/29162/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/29162/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.Я. Дикунська

С.О. Алданова