донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

15.03.2016 справа №24/25-908/5753/14

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників: від позивача: від відповідача: від прокуратури:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, довіреність №138/16 від 01.02.2016р. ОСОБА_5, довіреність №29/02-16 від 02.03.2016р. ОСОБА_6, посвідчення №028256 від 15.08.2014р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка Донецької області
на рішення господарського суду Запорізької області
від16.06.2015р. (повний текст підписано 22.06.2015р.)
у справі№24/25-908/5753/14 (суддя Азізбекян Т.А.)
за позовомДочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ
до за участюПублічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м. Горлівка Донецької області Прокуратури Донецької області, м.Маріуполь Донецької області
простягнення 934521527,38грн. основного боргу, 76750888,70грн. пені, 24499384,13 інфляційних, 3% річних у розмірі 77830456,32 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, позивач, звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м.Горлівка Донецької області про стягнення ,53грн., які складаються з основного боргу за поставлений природний газ на підставі договору від 27.12.2010р. №06/10-2891 у розмірі 934521527,38грн., 76750888,70грн. пені, 24499384,13грн. інфляційних та 77830456,32 грн. 3% річних.

Позивачем була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача 934521527,38грн. основного боргу, 76750888,70грн. пені, 396438952,03грн. інфляційних та 34227550,90грн. 3% річних.

Господарський суд Запорізької області, керуючись ст. 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), прийняв вказану заяву до розгляду. Вподальшому суд розглядав збільшені позовні вимоги.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. (повний текст підписано 22.06.2015р.) позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» задоволені, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг за поставлений природний газ в сумі 934521527,38грн., пеню в розмірі 76750888,70грн., інфляційні в розмірі 396438952,03грн., 3% річних в сумі 34227550,90грн.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем умов договору №06/10-2891 від 27.12.2010р. в частині оплати за поставлений протягом січня - березня 2011р. природний газ.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол» звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду скасувати. До канцелярії Донецького апеляційного господарського суду були надані уточнення до апеляційної скарги, в яких відповідач просив скасувати рішення господарського суду в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

За твердженнями апелянта він не був належним чином повідомлений судом про розгляд справи та не був обізнаний про збільшення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних, що порушує його права.

Скаржник також зазначає про те, що судом не було надано належної правової оцінки тому, що пункт 9.3 договору (щодо встановлення строку позовної давності) не відповідає нормам діючого законодавства, а також тому, що всупереч умова договору позивачем не було надано підписаного акту прийому-передачі природного газу для здійснення відповідачем остаточного розрахунку за природний газ.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, що склалися на території місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» є саме такими, на які жодна із сторін не має можливості вплинути, виконання зобовязань за договором №06/10-2891 від 27.12.2010р. є неможливим і, відповідно, невірним є нарахування штрафних санкцій за період з квітня 2014р. до березня 2015р.

В уточненнях до апеляційної скарги відповідач зазначає про укладення між сторонами по справі Мирової угоди від 26.09.2015 р. в частині суми основного боргу у розмірі 934521527,38грн., суми витрат по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00грн. та суми витрат на забезпечення судового процесу у розмірі 236,00грн., які боржник зобов'язується сплатити рівними частинами впродовж 23 місяців по 38941451,81грн. щомісячно, а в 24 місяці 38941451,75грн., починаючи з місяця, наступного за місяцем закінчення антитерористичної операції.

Разом з тим апелянт посилається на наявність Сертифікату Торгово-промислової палати України №4969 від 02.09.2015р. №2855/05.0-4, який не був наданий суду першої інстанції, оскільки був виданий 02.09.2015р., коли в умовах триваючої дії форс-мажорних обставин у Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» зявилася обєктивна можливість звернутися до Торгово-промислової палати України з відповідною заявою, тобто вже після винесення рішення господарським судом Запорізької області.

Зазначені факти за твердженнями апелянта виключають підстави для нарахування інфляційних за період з квітня 2014р. по березень 2015р. та 3% річних за період 14.04.2014р.-24.04.2015р.

Крім того, скаржник вважає розрахунок, наданий позивачем, в частині решти позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних та пені, безпідставним та спростовує його висновком експертно-економічного дослідження №9/1 від 08.09.2015р., який також не був наданий суду першої інстанції.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. позовні вимоги було задоволено частково та змінено рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. (повний текст підписано 22.06.2015р.) в частині розміру стягнутої пені. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" основний борг за поставлений природний газ в сумі 934521527,38грн., пеню в розмірі 23025266,61грн., інфляційні в розмірі 396438952,03грн., 3% річних в сумі 34227550,90грн.

Не погодившись з зазначеною постановою Донецького апеляційного господарського суду Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол» звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015р. по справі №24/25-908/5753/14 касаційні скарги Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства "Концерн Стирол" було задоволено частково. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015р. у справі №24/25-908/5753/14 в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Донецького апеляційного господарського суду. В постанові зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 934521527,38грн. правомірно задоволені судами попередніх інстанції. Разом з тим, судова колегія зазначила, що Донецьким апеляційним господарським судом не було досліджено наявність чи відсутність форс-мажорних обставин, не встановлено чи підпадає територія Донецької області, м.Горлівка під визначення Закону № 1669-VII від 02.09.2014р. "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", не з'ясовано чи є інші обставини, які б звільняли сторін від виконання договірних зобов'язань, а також не встановлено правових наслідків порушення зобов'язання з вини відповідача.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 19.01.2016р. у справі №24/25-908/5753/14 було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 16.02.2016р. о 14:00 год.

Від позивача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судовою колегією розглянутий та долучений до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.02.2016р. представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення господарського суду без змін.

Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. Заявив клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з поданням заяви про визнання та затвердження Мирової угоди від 26.09.2015р., укладеної між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» по справі №24/25-908/5753/14. За твердженнями відповідача вирішення питання про затвердження Мирової угоди господарським судом має безпосереднє відношення до встановлення всіх фактичних обставин справи, що розглядається, та істотно вплине на винесення остаточного рішення по справі.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення господарського суду без змін.

У звязку з задоволенням клопотання Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» про відкладення розгляду справи, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи в їх сукупності, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність відкладення судового засідання апеляційної інстанції в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, на 15.03.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.03.2016р. пояснив, що вважає рішення господарського суду прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права. Просив вимоги апеляційної скарги задовольнити. Додатково наголосив на тому, що господарським судом затверджена Мирова угода від 26.09.2015р. в частині суми основного боргу у розмірі 934521527,38грн., суми витрат по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00грн. та суми витрат на забезпечення судового процесу у розмірі 236,00грн., які боржник зобов'язується сплатити рівними частинами впродовж 23 місяців по 38941451,81грн. щомісячно, а в 24 місяці 38941451,75грн., починаючи з місяця, наступного за місяцем закінчення антитерористичної операції.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2016р. просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення господарського суду залишити без змін. Зазначив, що затвердження Мирової угоди стосується виключно суми основного боргу і не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

27.12.2010р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - постачальник) та Відкритим акціонерним товариством «Концерн Стирол» (далі - покупець) було укладено договір №06/10-2891 поставки природного газу з додатками та додатковими угодами.

За умовами п.1.1 договору постачальник зобов'язується поставити покупцеві імпортний природний газ, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п. 1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується покупцем виключно для власних потреб. Використання газу покупцем для інших потреб не є предметом цього договору.

Згідно з п.1.2 постачальник передає покупцю в період з 01 січня 2011р. по 31 грудня 2011р. природний газ з урахуванням вартості його транспортування в обсязі до 1848000куб.м., в тому чисті по місяцях. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр, приведений до стандартних умов (t-20 град. За Цельсієм Р = 760 мм. рт.ст.).

Сторони домовились відповідно до встановленого порядку оперативно змінювати обсяги поставки газу в зв'язку з непередбаченими обставинами (аварії трубопроводів, стихійного лиха) (п. 1.3.).

Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 2187,20грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами 194, 90 три., крім того ПДВ - 20%. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 2425,84грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 2911,01грн.

Відповідно до п.3.1.1 загальна вартість цього договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Ціна за 1000 кубічних метрів газу встановлюється на рівні граничної ціни на газ та/або тарифів, затверджених уповноваженим державним органом. У разі зміни уповноваженим державним органом граничної ціни на газ та/або тарифів сторонами в обов'язковому порядку застосовується нова ціна на газ та/або тарифи (п.3.2 договору).

Умовами пункту 4.1 передбачено, що оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку: оплата в розмірі по 34% від вартості запланованих місячних обсягів проводяться не пізніше ніж за 5 банківських днів до початку місяця поставки газу; оплата в розмірі по 33% від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15 числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за спожитий газ з урахуванням вартості транспортування територією України здійснюється на підставі акту приймання-передачі газу (за звітний місяць) до 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили строк поставки газу з 1 січня 2011р. по 31 грудня 2011р. включно.

Розділом 6 договору визначено, що покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений газ (п. 6.1, 6.1.1). Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку газу у строки, встановлені цим договором (п.6.3, 6.3.1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками сторін та скріплення печатками сторін, поширює дію на відносини, що склались між сторонами з 01 січня 2011р. і діє у частині поставки газу до 31 грудня 2011р. включно, а у частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення (п.10.1).

Розділом 2 додатку №1 до договору поставки природного газу №06/10-2891 від 27.12.2010р. передбачено, що обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених па підставі показів комерційного вузла обліку газу покупця, з урахуванням п.1.5.1 цього додатку (п. 2.1).

Обсяг газу, визначений згідно з п. 2.1 цього додатку, є підставою для визначення обсягу газу, переданого за договором у пунктах приймання - передачі. Приймання-передача газу, поставленого постачальником покупцеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газотранспортним підприємством та покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого постачальником. Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, покупець зобов'язується надати постачальнику для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою покупця і погоджені газотранспортним підприємством, копії технічних актів приймання-передачі газу (п. 2.2). У разі відмови покупця від надання та/або підписання 3-стороннього акта приймання-передачі газу, фактично переданим вважається обсяг газу, зазначений в наданому постачальнику газотранспортним підприємством реєстрі фактично протранспортованих обсягів газу (п. 2.3).

Між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» і Відкритим акціонерним товариством «Концерн Стирол» 30.10.2010р. було укладено додаткову угоду №1 до договору №06/10-2891 поставки природного газу, згідно якої пункт 3.1 викладено в новій редакції: Ціна з 1 січня 2011 року за 1000 куб.м. природного газу становить 2282,00грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою 20%. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 194,90грн., крім того ПДВ - 20%.

До сплати за 1000 куб.м, природного газу - 2522,54грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ 3027,05грн.

Оскільки Відкрите акціонерне товариство «Концерн Стирол» було перейменовано (відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства») у Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол», 01.02.2011р. сторони уклали додаткову угоду №2, якою по тексту договору слова «Відкрите акціонерне товариство «Концерн Стирол» замінено словами «Публічне акціонерне товариство «Концерн Стирол».

На виконання умов договору постачальник передав, а відповідач прийняв протягом січня - березня 2011 року природний газ на загальну суму ,38грн. У порушення умов договору покупець лише частково розрахувався за отриманий природний газ в сумі 224000000,00 грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 934521527,38 грн. Наявність заборгованості та прострочення по оплаті за поставлений товар стало підставою для звернення Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» з позовом до суду про стягнення 934521527,38грн. основного боргу, 76750888,70грн. пені, 396438952,03грн. інфляційних та 34227550,90грн. 3% річних (з урахуванням збільшення позовних вимог).

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків. Таким чином, відповідно до умов договору №06/10-2891 від 27.12.2010р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобовязання.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, статей 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 06/10-2891 від 27.12.2010р. постачальник передав, а покупець прийняв протягом січня - березня 2011р. природний газ на загальну суму ,38грн., що підтверджується актами прийому - передачі природного газу від 31.01.2011р. на суму 396634190,26грн., від 28.02.2011р. на суму 364075782,61грн. та від 31.03.2011р. на суму 397811554,51грн. Зазначені акти підписані з обох сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідач лише частково розрахувався за отриманий газ у розмірі 224000000,00грн., у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 934521527,38грн.

Правомірність позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 934521527,38грн. встановлено постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30.09.2015р., залишеною без змін в цій частині постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2015р., а тому спір в цій частині не розглядається судовою колегією при новому розгляді.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом. За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідач свої зобовязання з оплати отриманого газу за даним договором належним чином не виконав, у звязку з чим позивач просить стягнути 76750888,70грн. пені, 396438952,03грн. інфляційних та 34227550,90грн. 3% річних.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що обставини, що склалися на території місцезнаходження Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» є саме такими, на які жодна із сторін не має можливості вплинути, виконання зобовязань за договором №06/10-2891 від 27.12.2010р. є неможливим і, відповідно, невірним є нарахування штрафних санкцій за період з квітня 2014р. до березня 2015р.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне. Відповідно до ст. 2 Закону України від 02.09.2014р. №1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" на час проведення антитерористичної операції встановлено заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території цих населених пунктів.

За приписами ст.1 наведеного Закону періодом проведення антитерористичної операції визначено час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про введення в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Вказаним Законом, який є спеціальним, дія якого поширюється лише на визначене коло суб'єктів, визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону. Дія Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р. був затверджений перелік населених пунктів, до якого включено Донецьку область, м.Горлівка, де проводило свою господарську діяльність Публічне акціонерне товариство "Концерн Стирол", яке згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зареєстровано за адресою: 84610, Донецька обл., м.Горлівка, вул. Горлівської Дивізії, 10.

05.11.2014р. Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження №1079-р, яким зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014р. №1053-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".

Проте, розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07.11.2014р. був затверджений новий перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до даного переліку включено Донецьку область, м.Горлівка.

Приписами п.2 статті 141 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо".

Разом з тим, за змістом ст.10 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" та статті 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" єдиним належним та достатнім доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), які мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави звільнення від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.

Як на підставу звільнення від відповідальності за неналежне виконання зобовязань скаржник посилається на Сертифікат Торгово-промислової палати України №4969 від 02.09.2015р. №2855/05.0-4, який не був наданий суду першої інстанції, оскільки був виданий лише 02.09.2015р., коли в умовах триваючої дії форс-мажорних обставин у Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» зявилася обєктивна можливість звернутися до Торгово-промислової палати України з відповідною заявою, тобто вже після винесення рішення господарським судом Запорізької області.

Зазначений факт за твердженнями апелянта виключає підстави для нарахування інфляційних за період з квітня 2014р. по березень 2015р. та 3% річних за період 14.04.2014р.-24.04.2015р.

З аналізу зазначено вище Сертифікату №4969 від 02.09.2015р. №2855/05.0-4 (т.3 а.с.169) вбачається, що ним було засвідчено настання обставин форс-мажору (непереборної сили), а саме: акти тероризму, військові дії на території м.Горлівки Донецької області Публічному акціонерному товариству "Концерн Стирол " щодо зобов'язань з оплати за поставлений постачальником природний газ за договором поставки природного газу №06/10-2891 від 27.12.2010р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», які унеможливили їх виконання. Також, вбачається, що період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 15.04.2014р., дата закінчення: тривають, дату встановити неможливо.

У відповідності до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Неподання Сертифікату Торгово-промислової палати України №4969 від 02.09.2015р., який засвідчує настання форс-мажорних обставин, до суду першої інстанції, відповідач обґрунтовує тим, що Сертифікат був виданий 02.09.2015р., коли в умовах триваючої дії форс-мажорних обставин у Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол» зявилася обєктивна можливість звернутися до Торгово-промислової палати України з відповідною заявою, тобто вже після винесення рішення господарським судом Запорізької області.

Судовою колегією зазначений Сертифікат Торгово-промислової палати України не приймається до уваги, оскільки відповідачем не обґрунтована неможливість його подання суду першої інстанції саме з причин, що не залежали від нього. Як вбачається з Сертифікату, дата настання дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) - 15.04.2014р. Сертифікат Торгово-промислової палати України №4969 було отримано лише 02.09.2015р. Доказів вчинення всіх передбачених чинним законодавством дій, направлених на отримання відповідного Сертифікату, в найкоротші строки, відповідачем не надано. Зволікання відповідача з отриманням відповідного Сертифікату стало наслідком причин, що залежали від Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол».

Відповідач також зазначає про укладення між сторонами по справі Мирової угоди від 26.09.2015р. в частині суми основного боргу у розмірі 934521527,38грн., суми витрат по оплаті державного мита (судового збору) у розмірі 73080,00грн. та суми витрат на забезпечення судового процесу у розмірі 236,00грн., які боржник зобов'язується сплатити рівними частинами впродовж 23 місяців по 38941451,81грн. щомісячно, а в 24 місяці 38941451,75грн., починаючи з місяця, наступного за місяцем закінчення антитерористичної операції.

Однак, Мирова угода від 26.09.2015р. (т.3 а.с.54-56) у відповідності до ст.78 ГПК України була затверджена господарським судом вже після винесення рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. Крім того, затвердження Мирової угоди в частині суми основного боргу не звільняє відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору.

За змістом ст.218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст.617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

В п.46 постанови пленуму Вищого господарського суду від 07.04.2008р. №01-8/211 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" визначено, що згідно з частиною першою статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. При цьому згідно з пунктом 1 частини першої статті 263 ЦК України під непереборною силою розуміється надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Згідно з частиною другою статті 218 ГК України у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1)наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.06.2015р. у справі № 3-216гс15).

Оскільки судовою колегією не прийнято в якості додаткового доказу Сертифікат Торгово-промислової палати України, відсутні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, перевіривши розрахунок суду першої інстанції, судова колегія зазначає про правомірність стягнення інфляційних за період лютий 2011р. березень 2015р. у розмірі 396438952,03грн. та 3% річних за період з 06.02.2011р. по 24.04.2015р. у розмірі 34227550,90грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 76750888,70грн. пені судова колегія зазначає наступне.

Згідно з п.7.3.1 договору у разі порушення покупцем умов п.4.1 договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Виходячи з наведеного, позивач нарахував пеню у розмірі 76750888,70грн.: за актом приймання-передачі газу від 31.01.2011р. за період з 06.02.2011р. до 06.08.2011р. у розмірі 17480158,30грн.; за актом приймання-передачі газу від 28.02.2011р. за період з 06.03.2011р. до 06.09.2011р. у розмірі 28403736,26грн.; за актом приймання-передачі газу від 31.03.2011р. за період з 06.04.2011р. до 06.10.2011р. у розмірі 30866994,14грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми пені, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який дійшов висновку, що він відповідає положенням чинного законодавства.

Посилання відповідача на те, що положення п.9.3 договору, яким визначено, що неустойка нараховується протягом шести місяців, що передують моменту звернення з позовом, суперечить чинному законодавству, є слушними. Але, як свідчать матеріали справи, позивачем період нарахування пені за кожним актом приймання-передачі природного газу, визначений відповідно до вимог ч.6 ст.232 ГК України, а саме за шість місяців з дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Статтями 83 ГПК України, 233 ГК України, 551 ЦК України суду надано право у виняткових випадках зменшити розмір пені.

Відповідно до п. 1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Колегія суддів враховує, що позивачем не доведено розмір збитків, заподіяних йому невиконанням Публічним акціонерним товариством «Концерн Стирол» зобов`язань з оплати природного газу.

До обставин, які мають істотне значення, на думку колегії суддів, відноситься загальновідома інформація щодо здійснення відповідачем господарської діяльності в умовах антитерористичної операції. Основні фонди підприємства територіально знаходяться у зоні бойових дій, наслідком чого є ускладнення розрахунків, неотримання прибутку, неможливість у повній мірі виконувати зобов`язання з поставки продукції, відсутність доступу до всієї документації.

Оскільки необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та визначення розміру, до якого можливе їх зменшення, законодавство відносить на розсуд суду, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що розмір нарахованої відповідачу пені підлягає зменшенню на 70%, а рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. (повний текст підписано 22.06.2015р.) відповідній зміні. Таким чином, стягненню підлягає пеня у сумі 23025266,61грн. При цьому судовою колегією враховано майновий стан обох сторін.

Посилання скаржника на те, що розрахунок, наданий позивачем, в частині позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних та пені, є безпідставним та спростовується висновком експертно-економічного дослідження №9/1 від 08.09.2015р. (т.3 а.с.149-163), судовою колегією не приймається у звязку з наступним.

Визначення суми 3% річних, пені та інфляційних потребує правової оцінки певних положень цивільного законодавства, що відноситься виключно до компетенції суду. Отже, оскільки розрахунок суду першої інстанції є вірним, зазначене посилання є необґрунтованим.

Крім того, відповідач безпідставно просить звільнити його від відповідальності за невиконання зобовязання за договором у період до 15.04.2014р., оскільки в цей період форс-мажорні обставини не існували, а отже, ніяким чином не могли вплинути на прострочення боржника.

Доводи апелянта щодо його необізнаності про збільшення позовних вимог щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем надані докази направлення відповідної заяви цінним листом за адресою, повідомленою відповідачем суду: м.Черкаси, вул.Першотравнева, 72.

Посилання апелянта на те, що він не був належним чином повідомлений судом про розгляд справи в суді першої інстанції, судовою колегією не приймаються, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Також не враховується заперечення відповідача щодо вступу у справу прокурора Донецької області на підставі ст.29 ГПК України, оскільки участь прокурора не впливає на вирішення справи по суті та не порушує процесуальних прав відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги судовою колегією не приймаються, оскільки не спростовують висновків господарського суду, викладених у рішенні.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015р. (повний текст підписано 22.06.2015р.) у справі № 24/25-908/5753/14 частковій зміні.

Відповідно до ст.49 ГПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Концерн Стирол», м.Горлівка Донецької області на рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 (повний текст підписано 22.06.2015р.) у справі № 24/25-908/5753/14 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 (повний текст підписано 22.06.2015р.) у справі №24/25-908/5753/14 - частково змінити.

Абзац перший резолютивної частини рішення доповнити словом "частково".

В абзаці другому резолютивної частини словосполучення "пеню в розмірі 76750888,70грн." замінити на словосполучення "пеню в розмірі 23025266,61грн."

Доповнити резолютивну частину наступним абзацем:

"В іншій частині позову відмовити".

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 7 примірників: 1 позивачу; 2 відповідачу; 1 прокурору; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 ГСЗО