ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2016 р.Справа № 916/3399/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС»

до відповідача: Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області

про стягнення 24339 грн. 06 коп.

Суддя Оборотова О.Ю.

За участю представників:

Від позивача не зявився;

Від відповідача: не зявився;

СУТЬ СПОРУ: 14 серпня 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного бюджету України в особі відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області та відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області в якому просило стягнути з Державного бюджету України через відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» 24 339 грн. 06 коп. в рахунок відшкодування шкоди та стягнути з Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області на користь ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» витрати, повязані з сплатою судового збору у розмірі 1827 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.08.2015р. позовну заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» прийнято суддею Цісельським О.В. до розгляду та порушено провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 10.09.2015р. було припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Державного бюджету України в особі Відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області та до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про стягнення 24 339,06грн., в частині вимог до державного бюджету України в особі Відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області на підставі п.1 ч.1 ст.80.

06.10.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» надало до господарського суду Одеської області клопотання в якому просить суд розглядати справу за наявними в ній документами.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.10.2015 р. було припинено провадження у справі №916/3399/15 за позовом ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» до Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про стягнення 24 339,06 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 23 листопада 2015р. ухвалу господарського суду Одеської області від 09 жовтня 2015р. у справі № 916/3399/15 скасовано. Справу № 916/3399/15 направлено на розгляд до господарського суду Одеської області.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.12.2015р. суддею Петренко Н.Д. прийнято справу № 916/3399/15 до свого провадження.

11.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» повторно надало до господарського суду Одеської області клопотання в якому просить суд розглядати справу за наявними в ній документами.

Розпорядженням керівника апарату суду від 20.01.2016р., приймаючи до уваги перебування судді Петренко Н.Д. на лікарняному, призначено повторний автоматичний розподіл справи №916/3399/15, за результами якого дану справу розподілено судді господарського суду Одеської області Оборотовій О.Ю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 21.01.2016 р. суддею Оборотовою О.Ю. прийнято справу №916/3399/15 до свого провадження.

29.01.2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «НІКО-ТАЙС» надало до господарського суду Одеської області клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Відповідач в засідання суду не з`явився, правом на відзив в порядку ст. 59 ГПК України не скористався, повідомлений про час та дату судового засідання належним чином, позивач також не зявився в судове засідання, проте неодноразово надавав клопотання про розгляд справи за наявними в ній документами, а отже, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 14.03.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Звертаючись із позовною заявою, позивач зазначив, що на виконання рішення господарського суду Одеської області від 10 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, що набрало законної сили 24 лютого 2012 року, господарським судом Одеської області, було видано наказ по справі №14-19/17-4520-2011.

Як зазначив позивач, відповідно до наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 підлягає стягненню із Фермерського господарства «ЗІРКА-Б» на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 7 462,88 грн. пені, 4 113,85 грн. - інфляційних витрат, 12 287,33 грн. - 30%-річних, 239,00 грн. державного мита та 236,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Всього стягненню підлягає 24 339 гривень 06 копійок. Відповідно до Постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 23 березня 2012 року відкрито виконавче провадження №31817834 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011. Виконавче провадження №31817834 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 було приєднано до виконавчого провадження №32200610 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 29 березня 2010 року по справі №26/280-09-6406.

Позивач зазначив, що матеріали виконавчого провадження №32200610 щодо примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 29 березня 2010 року по справі №26/280-09-6406, підтверджують, що за боржником ФГ «ЗІРКА-Б» було зареєстровано, тобто перебувало майно, відповідно до відповіді на запит №40775 від 04 вересня 2012 року.

Як відзначає позивач, ухвалою господарського суду Одеської області по справі №14-19/17-4520-2011 від 12 червня 2013 року, заяву ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні №31817834 щодо наказу Господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 задоволено та ухвалою господарського суду Одеської області по справі №14-19/17-4520-2011 від 12 червня 2013 року, здійснено процесуальне правонаступництво на стадії виконання рішення господарського суду, змінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні №31817834 щодо наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на її правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС».

У позові ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» зазначило, що відповідно до постанови ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 31 липня 2013 року замінено сторону у виконавчому проваджені №31817834 щодо наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на її правонаступника ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС». Відповідно до постанови ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 31 липня 2013 року, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 повернутий стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» повторно звернулось до ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області із вимогою про виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 за рахунок наявного майна у Боржника - ФГ «ЗІРКА-Б». Відповідно до постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 19 лютого 2014 року відкрито виконавче провадження №42118486 згідно наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011. Відповідно до постанови ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 26 червня 2014 року наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 повернутий стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки, у боржника відсутнє майно, на котре може бути здійснено стягнення з огляду на відсутність за боржником майна на підставі відповідей реєстраційних органів.

За твердженням позивача, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 не виконаний до теперішнього часу.

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» у позовній заяві відзначає, що відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року по справі №14-19/17-4520-2011 скаргу ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» на дії та бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області щодо виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 задоволено; визнано доводи ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС», вкладені у скарзі від 14.07.2014 р. за вх.№2-2870/14 на дії та бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області правомірними; визнано дії ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012р. по справі №14-19/17-4520-2011, які виразились у винесенні постанови від 26.06.2014 р. про повернення наказу стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» незаконними; визнано недійсною постанову ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області від 26.06.2014 р. про повернення наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011 стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; визнано бездіяльність ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час примусового виконання наказу господарського суду Одеської області від 24.02.2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011 незаконною.

Позивач відзначає, що на теперішній час, заборгованість згідно наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 становить 24 339 грн. 06 коп.

Посилаючись на ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 25 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст.ст. 11, 16, 1166, 1173, 1174 ЦК України, ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, позивач зазначає, що на його думку є всі необхідні умови відповідальності Державного бюджету України в особі Відділення державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області щодо відшкодування шкоди позивачу, зокрема, дії Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області суперечать приписам Закону України «Про виконавче провадження»; є наявними понесення збитків, які виразились у неотриманні позивачем грошових коштів, які присуджено рішенням господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 р. по справі №14-19/17-4520-2011; безпосередній причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області під час виконання судового рішення та заподіянні зазначених збитків у вигляді неотримання позивачем грошових коштів у визначеному в рішенні розмірі; не спростована вина відповідача у порушенні приписів Закону України «Про виконавче провадження» при виконанні наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011.

ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС» зазначає, що у боржника було наявне майно, за рахунок котрого ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області, здійснивши передбачений законодавством обсяг виконавчих дій, мав можливість виконати наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 на користь позивача - ТОВ «Компанія «НІКО-ТАЙС». Проте, на думку позивача, у звязку із наявністю факту незаконних дій та бездіяльності ВДВС Біляївського МРУЮ Одеської області під час виконання наказу господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, котра підтверджена ухвалою господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 року по справі №14-19/17-4520-2011, наказ господарського суду Одеської області від 24 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011 на користь позивача виконати неможливо.

Позивач зазначає, що забезпечення виконання судового рішення упродовж розумного строку є обов'язком України, взятим нею на себе у зв'язку з ратифікацією Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Невиконання цього обов'язку є порушенням, на яке Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу в своїх численних рішеннях, і в тому числі у справах проти України. При цьому, згідно з прецедентною практикою Європейського суду, вимоги щодо розумності строків поширюються не лише на розгляд справ у суді, але й на строки примусового виконання судового рішення. З урахуванням викладеного, відповідно до вимог Конституції України та рішень Європейського суду з прав людини рішення господарського суду Одеської області від 10 лютого 2012 року по справі №14-19/17-4520-2011, що набрало законної сили 24 лютого 2012 року, є обов'язковим до виконання та повинно бути виконане, а неможливість позивача домогтися виконання його рішення протягом трьох років становить втручання у його право на мирне володіння майном у сенсі пункту 1 статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Як визначається в ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2014 року по справі № 914/4280/13).

Відтак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як визначається в п. 9 Роз'яснення Вищого господарського суду України »Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 02-5/2015 від 01.104.1994 р., з наступними змінами і доповненнями, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Суд звертає увагу, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що боржник мав майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення.

У п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року зазначається, зокрема, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними.

Суд зазначає, що наявність бездіяльності органу Державної виконавчої служби без настання наслідків у вигляді шкоди свідчить про відсутність правових підстав для її відшкодування.

Відповідно до ухвали господарського суду Одеської області від 20 жовтня 2014 р. по справі № 14-19/17-4520-2011 ВДВС Біляївського РУЮ Одеської області при примусовому виконанні наказу суду господарського суду Одеської області від 24.02.2012р. по справі №14-19/17-4520-2011 не вжито всіх належних заходів, спрямованих на реальне виконання вказаного наказу, а саме не надіслано запити стосовно розшуку наявного у боржника майна, у т.ч. щодо встановлення належності йому на праві власності сільськосподарської техніки, земельних ділянок, з огляду на те, що боржник є сільськогосподарським підприємством.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач не втратив права та об'єктивної можливості на отримання належних йому сум за вказаним виконавчим документом під час здійснення відповідачем виконавчого провадження, а встановлення в судовому порядку факту бездіяльності з боку Відділу Державної виконавчої служби не може свідчити про те, що відповідачем вичерпано всі заходи щодо примусового виконання за наказом господарського суду Одеської області.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як зазначається в ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем в установленому порядку не доведено наявність причинно-наслідкового зв'язку між неотриманням Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» від Фермерського господарства «ЗІРКА-Б» 24 339 гривень 06 копійок. за виконавчим документом - наказом господарського суду Одеської області від 24.02.2012 року та бездіяльністю Відділу державної виконавчої служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, не підтверджено також, що у Фермерського господарства «ЗІРКА-Б» було майно та кошти, за рахунок яких орган виконання судових рішень мав змогу здійснити виконання даного наказу. Неподання позивачем зазначених доказів виключає відповідальність у вигляді відшкодування шкоди та свідчить про відсутність підстав для її стягнення.

З огляду на наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що в позові слід відмовити.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 50, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову - відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.03.2016р.

Суддя О.Ю. Оборотова