РІШЕННЯ

"10" березня 2016 р.Справа № 921/1198/15-г/4

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Бурди Н.М.

Розглянув справу

за позовом Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021

до відповідача ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району Тернопільської області, с. Колосова, Кременецький район, Тернопільська область, 47033

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 громади "Парафія святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви", вул. Живова, 7 а, с. Колосова, Кременецький район, Тернопільська область, 47033

про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409.

За участі представників сторін:

позивача: головний спеціаліст юридичного відділу апарату облдержадміністрації - ОСОБА_5 (довіреність №01-14/16-20 від 04.01.2016р.);

відповідача: голова сільської ради - ОСОБА_6 (посвідчення №б/н);

третьої особи: уповноважений ОСОБА_7, довіреність № б/н від 30.06.15р.

Суть справи:

В розпочатому судовому засіданні представникам сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 ГПК України, розяснено.

Тернопільська обласна державна адміністрація вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, 46021 звернулася до господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району Тернопільської області с. Колосова, Кременецький район, Тернопільська область, 47033 про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р., визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409.

Ухвалою про порушення провадження у справі від 28.12.2015 року залучено до участі у справі № 921/1198/15-г/4 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 громаду "Парафія святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви", вул. Живова, 7 а, с. Колосова, Кременецький район, Тернопільська область, 47033.

27.01.2016 року на адресу суду від відповідача надійшов супровідний лист №16 від 22.01.2016 року, яким до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву, а також копії наступних документів: розпорядження голови Кременецької РДА №707 від 24.11.2006 р., акту державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкта в експлуатацію, заключення Кременецького бюро технічної інвентаризації від 10.12.2006р., акту обстеження від 23.06.2006р., листа Фонду державного майна України №10-15-19069 від 22.10.2015р., листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області, довідки про включення до ЄДРПОУ.

У судовому засіданні, яке відбулося 04.02.2016р., представником позивача оголошено короткий виклад обставин, що стали підставою для звернення із позовом до суду та позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Представник відповідача в даному судовому засіданні заперечила проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, посилаючись на те, що ОСОБА_1 сільська рада не передавала у власність церкву (спірне нерухоме майно) ОСОБА_1 парафії Української православної церкви, а тільки прийняла рішення про оформлення права власності на новозбудовану церкву і таке рішення прийнято на підставі розпорядження голови Кременецької районної адміністрації №707 від 24.11.2006 року "Про затвердження актів прийняття в експлуатацію об'єктів недержавної форми власності на території Кременецького району". Крім того зазначає, що спірна культова споруда збудована за кошти громади села Колосова, про що зазначено в ОСОБА_7 державної технічної комісії про прийняття закінченого обєкта в експлуатацію від 27.09.2006р.

18.02.206р. у судовому засіданні представником позивача оголошено письмові пояснення подані через канцелярію суду 18.02.2016 року із супровідним листом №б/н від 18.02.2016 року (вх.№5435) та позовні вимоги підтримано у повному обсязі.

Представник відповідача у даному судовому засіданні подала нові докази у справі, зокрема додаткові пояснення щодо законності винесення ОСОБА_1 сільською радою рішення №43 від 08.12.2006 року та підтримала заяву про сплив позовної давності (вх. номер 5451).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, заперечив проти заявлених позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому через канцелярію суду 17.02.2016 року за вхідним номером 5408, у якому серед іншого зазначив:

- про наявність рішення Тернопільської обласної ради народних депутатів за №20 від 05.03.1992р. "Про передачу у власність , безоплатне користування , безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам" третя особа дізналась лише в процесі розгляду даної справи і воно (рішення) не доводилось до відома релігійної громади в установленому законом порядку;

- оскільки храм на момент винесення оспорюваного рішення не належав ні до державної , ні до комунальної форми власності, сільська рада в межах наданих їй повноважень, на підставі та у спосіб передбачений законодавством прийняла рішення про оформлення права власності на новозбудований за кошти парафії храм;

- відповідно до ст. 26 Статуту Парафії ОСОБА_8 ОСОБА_4 УПЦ с. Колосова від 24.09.1991р. будівлі, споруди, набуті парафією, створене нею за рахунок власних засобів, пожертвуване громадянами, є власністю організації УПЦ, і оскільки храм в с. Колосова побудований за кошти вірян УПЦ с. Колосова, а відтак релігійна громада є єдиним законним власником храму;

- Парафія ОСОБА_8 ОСОБА_4 УПЦ, збудувавши у 1991 р. храм, не скористалась своїм правом на оформлення права власності на нього, а лише у 2006р. з метою виготовлення правовстановлюючих документів розпорядженням Кременецької районної державної адміністрації від 24.11.2006р. №707 був затверджений ОСОБА_7 державної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію та затверджено його, на підставі яких ОСОБА_1 сільська рада винесла рішення №43 від 08.12.2006р., яким оформила за парафією право власності на храм.

03.03.2016р. до початку судового засідання повноважними представниками сторін подано через канцелярію суду клопотання про долучення до матеріалів справи нових доказів, а саме: клопотання Тернопільської обласної державної адміністрації №б/н від 03.03.2016р. з додатками на 3 аркушах та клопотання ОСОБА_1 сільської ради №46/02-10 від 02.03.2016р. з додатками на 21 аркуші.

10.03.2016р. до початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшли клопотання № б/н від 10.03.2016 року (вх. №6617) та заява № б/н від 10.03.2016 року (вх. №6621) про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У судовому засіданні, що відбулося 10.03.2016р., представник третьої особи заявив усне клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, яке судом задоволено. Крім того, ним подано заперечення на рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради б/н від 10.03.2016р. (вх. номер 6655), у якій, ознайомившись із вказаним рішенням №06 від 03.03.2016р. "Про визнання" позову, заперечує проти визнання позову виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради з огляду на те, що останній не є стороною у даній справі.

В процесі розгляду справи відповідно до ст.77 ГПК України її розгляд відкладався, з підстав викладених відповідній ухвалі суду, та оголошувались перерви, востаннє до 10.03.2016 року.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась у відповідності до ст. 81-1 ГПК України за усним клопотанням представника третьої особи, за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Документообіг господарського суду. Для робочого оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер N129SH21D8033691C1.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників сторін та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, господарським судом встановлено таке:

- 08.12.2006р. виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району прийнято рішення за №43 "Про порядок оформлення права власності на будівлю церкви в с. Колосова, вул. Жукова, 7а", згідно з яким вирішено:

- оформити право власності на будівлю церкви в с. Колосова , вул. Жукова, 7а за ОСОБА_1 парафією храму святого ОСОБА_4 УПЦ;

- на підставі прийнятого рішення Кременецькому БТІ заповнити бланк свідоцтв права власності , оформити його підписом посадової особи і печаткою виконкому;

- зобовязати Кременецьке БТІ провести державну реєстрацію будівлі церкви за ОСОБА_1 парафією храму святого ОСОБА_4 УПЦ;

- на підставі зазначеного рішення 19.01.2007р. ОСОБА_1 сільською радою видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ за №363409, із якого слідує, що нерухоме майно комплекс церква, дзвіниця, господарський будинок, що знаходиться в с. Колосова Кременецького району Тернопільської області по вул. Жукова, 7а, зареєстровано як приватну власність за ОСОБА_1 парафією храму святого ОСОБА_4 Тернопільської єпархії Української православної церкви;

- Тернопільська обласна державна адміністрація, як орган виконавчої влади, до повноважень якого належать врегулювання питання володіння та користування культовим майном, що належить до обєктів державної власності, вважає зазначене рішення виконкому ОСОБА_1 сільської ради та свідоцтво про право власності таким, що прийняте з перевищенням наданих виконавчому комітету повноважень та незаконним і просить їх скасувати, посилаючись, зокрема, на те, що комплекс: церква, дзвіниця, господарський будинок, що знаходиться в с. Колосова, є культовим майном, яке з державної власності не вибувало, відповідно, з моменту прийняття ЗУ "Про свободу совісті та релігійні організації" від 23.04.1991р. і до сьогодні порядок передачі культового майна у власність та користування визначаються виключно цим законом, за ст. 17 якого релігійні організації мають право використовувати для своїх потреб будівлі і майно, в тому числі і ті, що є державною власністю на підставі рішень обласних державних адміністрацій. І саме у такий спосіб релігійній громаді УПЦ с. Колосова Кременецького району церкви святого ОСОБА_4 згідно рішення виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів за №20 від 05.03.1992р. "Про передачу у власність , безоплатне користування , безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам" п. 2.5.3 було передано в безоплатне користування культову споруду в с. Колосова та державне майно , що в ній знаходиться.

Крім цього, з врахуванням поданої відповідачем - ОСОБА_1 сільською радою заяви про "сплив позовної давності" позивач також просив його (строк позовної давності) поновити, зважаючи на те, що про існування оспорюваного рішення він дізнався із протоколу наради за №2 Кременецької районної державної адміністрації по питанню обговорення ситуації , яка склалася між конфесіями УПЦ КП та УПЦ в с. Колосова 10.08.2015р.

Господарський суд, проаналізувавши подані позивачем докази в обґрунтування заявлених ним вимог та заперечення відповідача і третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, оцінивши їх за правилами ст. 43 ГПК України, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходив із такого:

- статтею 1 ГПК України передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів;

- відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу;

- спірні правовідносини між сторонами виникли у звязку з прийняттям виконавчим комітетом ОСОБА_1 сільської ради рішення 43 від 08.12.2006р. "Про порядок оформлення права власності на будівлю церкви в с. Колосова , вул. Жукова, 7А", яким вирішено оформити за ОСОБА_1 парафією храму святого ОСОБА_4 УПЦ право власності на будівлю церкви в с. Колосова , вул. Жукова, 7а;

- предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога про визнання недійсними та скасування зазначеного рішення та свідоцтва про право власності, що відповідає способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦКУ, згідно з нормами якої ними можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб;

Суд може цивільне право або інтереси іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 144 Конституції України та ч. 10 ст. 59 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб судом загальної юрисдикції, тобто в судовому порядку.

У відповідності до ст.124 Конституції України, ст.ст. 26, 59, 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст. 1, 2, 12 ГПК України, Закону України "Про судоустрій і статус суддів", постанови Пленуму Вищого господарського суду №10 від 24.10.2011р. (із наступними змінами та доповненнями), а також судової практики, що склалася, розгляд заявлених позивачем вимог підвідомчий господарському суду.

При винесені судом рішення по цій справі були враховані норми чинного законодавства щодо забезпечення відновлення порушеної справедливості, захисту прав і охоронюваних законом інтересів релігійної організації, положення міжнародного права, зокрема Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в протоколів до неї, а також рішення Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

За ч. 4 вказаної статті Конституції, а також ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Приписи ст.ст. 167,169 ЦК України встановлюють , що держава, територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Держава набуває і здійснює цивільні права та обовязки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ч. 1 ст. 170 ЦК України).

Статтями 19 Конституції України, ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією України, Законами України, актами Президента України, а також іншими нормативно-правовими актами. Рішення (акти) органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб повинні відповідати переліченому законодавству.

В силу приписів ч.1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта (ч. 2 ст. 393 ЦК України).

Суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить законодавству і порушує цивільні права та інтереси (ст.21 ЦК України, ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

За загально визначеним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі . Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (Рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999р.).

Тому до спірних правовідносин слід застосовувати норми законодавства, що діяли на час прийняття оскаржуваного рішення та реєстрації за третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 громадою "Парафія святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 села Колосова Кременецького району Тернопільської єпархії Української Православної Церкви" права власності.

Як зазначалося вище, рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради від 08.12.2006р. №43 . "Про порядок оформлення права власності на будівлю церкви в с. Колосова , вул. Жукова, 7а" вирішено оформити право власності на будівлю церкви в с. Колосова, вул. Жукова, 7а за ОСОБА_1 парафією святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 УПЦ.

Зазначене рішення послужило підставою для видачі ОСОБА_1 сільською радою свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2007р. серії ЯЯЯ за №363409 на комплекс : церква, дзвіниця, господарський будинок, що знаходиться в с. Колосова Кременецького району Тернопільської області по вул. Жукова, 7а, зареєстровано як приватну власність за ОСОБА_1 парафією храму святого ОСОБА_4 Тернопільської єпархії УПЦ.

Однак, до введення в дію Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" все майно церковних та релігійних громад в Україні було визнане державною власністю згідно зі ст. 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року, відповідно держава в особі органів, передбачених ст. 17 названого Закону, є належним власником культових будівель і майна, а зазначені органи мають право володіти, користуватись та розпоряджатися цим майном, а також вчиняти щодо них будь-які дії, що не суперечать Закону.

Згідно поданих позивачем матеріалів інвентарної справи за №8473 (всього на 10 аркушах) церква в с. Колосова побудована у с. Колосова в 1990 році, відповідно її інвентаризація проведена Кременецьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації 17.05.1991 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" культові будівлі і майно, що складають державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійним організаціям безоплатно за рішенням обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

05.03.1992р. виконавчим комітетом Тернопільської обласної ради народних депутатів п. 2.5.3 за №20 "Про передачу у власність , безоплатне користування , безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам" церква святого ОСОБА_4 була передана в безоплатне користування релігійній громаді УПЦ с. Колосова Кременецького району.

Зазначене рішення було прийнято на підставі звернення релігійної громади УПЦ с. Колосова (зареєстрованої рішенням виконкому Тернопільської обласної ради народних депутатів від 24.09.1991р. за №221) та висновку Кременецького райвиконкому з приводу передачі культових споруд релігійним громадам Кременецького району від 01.10.1991р., що був складений у звязку з розглядом рішення Тернопільської обласної ради народних депутатів від 25.06.1991р. "Про заходи по виконанню Закону Української РСР "Про свободу совісті та релігійні організації".

Із наведених документів слідує, що саме на підставі зазначеного висновку і за заявою релігійної громади УПЦ вже побудована та діюча церква у с. Колосова була передана у безоплатне користування релігійній громаді УПЦ с. Колосова.

Доказів передачі державою права власності на цей обєкт культового майна релігійній громаді УПЦ с. Колосова сторонами не подано , а судом не здобуто.

Рішення виконавчого комітету Тернопільської обласної ради народних депутатів від 05.03.1992р. за №20 "Про передачу у власність, безоплатне користування, безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам" , п. 2.5.3 якого церква святого ОСОБА_4 була передана в безоплатне користування релігійній громаді УПЦ с. Колосова, ніким не оспорено, не визнано недійсним і не скасовано.

Посилання відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на те, що оспорюваним рішенням оформлено право власності релігійної громади УПЦ с. Колосова, прийняте на підставі ОСОБА_7 державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом обєкта в експлуатацію, затвердженого розпорядженням голови Кременецької РДА №707 від 24.11.2006р. та зареєстрованого Кременецькою районною інспекцією ДАБК у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002р. за №7/5 спростовуються матеріалами Кременецького інвентаризаційного бюро , які підтверджують факт побудови церкви у 1990 році, тобто до введення в дію Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" , про що не заперечували представники сторін, побудована і власне вже діюча церква у 1992 р. згідно із рішенням за №20 "Про передачу у власність, безоплатне користування, безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам" передана в безоплатне користування релігійній громаді УПЦ с. Колосова на підставі висновку Кременецького райвиконкому від 01.10.1991р. (архівний витяг протоколу №9 засідання виконкому Кременецької районної Ради народних депутатів від 01.10.1991р.- 87-89 а.с.).

ОСОБА_9 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта від 27.09.2006р. в даному випадку жодним чином не впливає на правовідносини власності та не породжує підстав для зміни власника на культове майно, оскільки він (акт) не є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються відносини власності.

Крім того, Парафія храму святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 Тернопільської єпархії Української православної церкви, с. Колосова Кременецького району згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців створена (зареєстрована) 24.01.1991 року, тобто після побудови церкви, відповідно її твердження, що до правомірності набуття у власність цієї культової будівлі , як такої що нею побудована, не заслуговує на увагу, оскільки згідно з п. 9.8 Роз'яснення Вищого Арбітражного суду України від 29.02.1996р. за №02-5/109 "Про деякі питання, що виникають при застосуванні Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" , все майно церковних та релігійних громад було визнано державною власністю, тому держава в особі органів, передбачених ст. 17 цього Закону, є належним власником культових будівель і майна відповідно до Закону України "Про власність" (що був чинний у період прийняття рішення за №20 від 05.03.1992р."Про передачу у власність, безоплатне користування, безоплатне почергове і рівне користування культових споруд релігійним громадам"). Зазначені державні органи вправі володіти, користуватись і розпоряджатись цим майном, а також вчиняти щодо цих майнових обєктів будь-які дії , що не суперечать закону.

Тобто, при наявності рішення належного державного органу, відповідно до якого культова будівля передана у користування, котре є чинним, не оспореним і не скасованим, в органу місцевого самоврядування не було правових підстав для прийняття оспорюваного рішення.

З огляду на встановлені судом в процесі розгляду обставини, здійснивши системний аналіз норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Тернопільської обласної державної адміністрації про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р. та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409.

Крім цього, зважаючи на те, що рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради, як правовий акт органу місцевого самоврядування, як такий, що не відповідає вимогам закону і порушує права власника майна, визнається судом незаконним та скасовується, та враховуючи, що саме це рішення стало підставою для видачі ОСОБА_1 парафії храму святого ОСОБА_3 ОСОБА_4 Тернопільської єпархії Української православної церкви свідоцтва про право власності на нерухоме майно: церкву, дзвіницю, господарський будинок у с. Колосова, Кременецького району, Тернопільської області, тобто є похідним від рішення про оформлення такого права, тому суд приходить до висновку про наявність, у даному випадку, підстав для скасування виданого органом місцевого самоврядування ОСОБА_1 сільською радою свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.01.2007 року серії ЯЯЯ №363409.

При цьому, судом також враховано, що про існування оскаржуваного рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно : церква, дзвіниця, господарський будинок, що знаходиться в с. Колосова Кременецького району Тернопільської області по вул. Жукова, 7а, позивач дізнався із протоколу наради 03.08.2015р., проведеної Кременецькою районною державною адміністрацією по питанню обговорення ситуації , яка склалася між конфесіями УПЦ КП та УПЦ в с. Колосова;

- із зазначеного протоколу слідує, що ОСОБА_1 сільський голова ОСОБА_6 повідомила, що на території с. Колосова є один храм, який зареєстрований на праві власності за релігійною громадою УПЦ з метою його газифікації;

- зважаючи на момент, коли він дізнався про рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р., позивач просить відновити терміни перебігу строку позовної давності, оскільки його було порушено з поважних незалежних від нього причин;

- положенням п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власника або інше речове право, позовна давність не поширюється;

- відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20.12.2011р. за №4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", який набрав чинності з 15.01.2012р., згідно з яким позов про визнання незаконним правового акта органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено право або інше речове право особи, може бути подано протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом;

- визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу , яка його порушила;

- згідно з п. п. 1, 3 ст. 5 ЦК України до правовідносин, що виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, але права і обовязки зберігаються і після набрання чинності новим нормативно-правовим актом, застосовуються положення нових актів цивільного законодавства;

- таким чином, до правовідносин, що виникли між сторонами по справі під час дії п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, який з 14.01.2012р. втратив чинність, слід застосовувати його норми і, оскільки права і обовязки продовжуються після втрати ним чинності, відповідно до них застосовуються положення нових актів цивільного законодавства;

- відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, тому позовна давність на вимогу позивача про визнання неправомірним та скасування рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району від 08.12.2006р. за №43 "Про порядок оформлення права власності на будівлю церкви в с. Колосова, вул. Жукова, 7а" закінчився 08.12.2009р.;

- проте, враховуючи, що відповідач не довів в установленому законом порядку факту оприлюднення оспорюваного рішення, відповідно, початок перебігу строку позовної давності слід рахувати згідно з приписами ст. 261 ЦК України від дня, коли особа дізналася про порушення свого права, а саме з 03.08.2015р. ,а пропуск строку позовної давності щодо вимог Тернопільської обласної державної адміністрації про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р. та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409 вважати таким, що стався з поважних (незалежних від позивача) причин.

Судовий збір згідно ст. 49 ГПК України покладається судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 43, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Клопотання Тернопільської обласної державної адміністрації б/н від 03.03.2016р. про відновлення перебігу строку позовної давності задовольнити.

Поновити перебіг строку позовної давності щодо вимог про скасування рішення виконавчого комітету сільської ради №43 від 08.12.2006р. та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409.

2. Позов задовольнити.

3. Визнати неправомірним та скасувати рішення виконавчого комітету ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району від 08.12.2006р. за №43 "Про порядок оформлення права власності на будівлю церкви в с. Колосова , вул. Жукова, 7а".

4. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ №363409.

5. Стягнути з ОСОБА_1 сільської ради Кременецького району Тернопільської області, с. Колосова, Кременецький район, Тернопільська область, ідент. код 04395679 на користь Тернопільської обласної державної адміністрації, вул. Грушевського, 8, м. Тернопіль, ідент. код 00022622 - 2436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. в повернення сплаченого судового збору.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право подати апеляційну скаргу через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя Н.М. Бурда