КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/25409/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Рябухи В.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Ропій Л.М.

за участю секретаря судового засідання: Бовсунівської Л.О.,

представників:

від позивача Вернер А.І., дов. від 07.08.2015 б/н,

від відповідача 1 Талалуєва Н.В., дов. від 20.04.2015 б/н,

від відповідача 2 не з'явився,

від третьої особи не з'явився,

розглянувши апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Поларінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду «Нордінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 (підписане 25.01.2016)

у справі №910/25409/15 (головуючий суддя Андреїшина І.О., судді Демидов В.О., Пригунова А.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Поларінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду «Нордінвест» недиверсифікованого виду закритого типу

до 1. Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк Росії», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк»

2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку

про визнання договору купівлі-продажу цінних паперів недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адміністрування недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Поларінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду «Нордінвест» недиверсифікованого виду закритого типу (далі - ТОВ КУА АНПФ «ФК «Перша купецька гільдія», або позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (далі - ПАТ «Сбербанк», або відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд» (далі - ТОВ «ХК «Київінвестбуд», або відповідач 2) про визнання недійсним договору від 04.12.2007 №13831Д купівлі-продажу цінних паперів, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд».

19.01.2016 ПАТ «Сбербанк» звернувся з заявою про застосування строків позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/25409/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що в результаті укладання договору від 04.12.2007 №13831Д купівлі-продажу цінних паперів права та законні інтереси ТОВ КУА АНПФ «ФК «Перша купецька гільдія» порушено не було. При цьому, суд першої інстанції вказував на те, що позивач набув право власності на цінні папери ТОВ «ХК «Київінвестбуд» лише у 2013 році, тобто більше ніж через п'ять років після укладання оспорюваного правочину, що вказує на неможливість впливу договору від 04.12.2007 № 13831Д на права та інтереси позивача, як власника облігацій відповідача 2.

Заяву від 19.01.2016 відповідача 1 про застосування строків позовної давності суд залишив без розгляду з огляду на наявність самостійних підстав для відмови в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 скасувати та постановити нове, яким визнати недійсним договір від 04.12.2007 №13831Д купівлі-продажу цінних паперів. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не розглядав та не досліджував обставини справи, обов'язкові до встановлення у межах цього спору, що зазначались позивачем при обґрунтуванні позиції з приводу своїх прав, які він вважає порушеними. Норми права, що підлягають застосуванню до відносин, що склались, на думку апелянта, були витлумачені та використані місцевим господарським судом невірно.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

Не погодившись з вказаним рішенням, ліквідатор ТОВ «ХК «Київінвестбуд» також звернувся з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 скасувати та постановити нове, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема, не встановив характер правовідносин, які існують між емітентом та власником облігацій, в результаті чого дійшов неправомірного висновку про те, що оспорюваний правочин не порушує прав та законних інтересів позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2016 прийнято апеляційну скаргу та порушено апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.03.2016. Дану ухвалу надіслано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 №28.

У судовому засіданні 16.03.2016 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

Представник відповідача 1 заперечив доводи апеляційних скарг, просив залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

На призначене судове засідання представник відповідача 2 та третьої особи не з'явились, про дату та час його проведення повідомлені належним чином.

Враховуючи, що ТОВ «ХК «Київінвестбуд» та Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку належним чином повідомлені про час та місце проведення судового засідання з розгляду апеляційних скарг, а матеріали справи дозволяють розглянути апеляційні скарги без їх участі, з метою дотримання вимог ст. 102 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), на думку колегії суддів, відсутні підстави для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно зі ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.12.2007 між Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд» (емітент) укладено договір № 13830Д купівлі-продажу цінних паперів при первинному розміщенні, за умовами якого емітент зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити пакет наступних цінних паперів:

- форма випуску цінних паперів - облігації підприємств іменні цільові;

- форма існування - бездокументарна;

- емітент облігацій - ТОВ «ХК «Київінвестбуд»;

- серія облігацій - В;

- номінальна вартість однієї облігації - 42 (сорок дві) грн 50 коп.;

- кількість облігацій - 641 500 (шістсот сорок одна тисяча п'ятсот) штук.

Договір набирає чинності з дати його підписання і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе згідно договору зобов'язань. Дія цього договору може припинитись достроково на підставах, передбачених цим договором та законодавством України (п.7.3 договору від 04.12.2007).

04.12.2007 між Закритим акціонерним товариством «Банк НРБ» (продавець) та ТОВ «ХК «Київінвестбуд» (покупець) укладено договір № 13831Д купівлі-продажу цінних паперів (далі - договір), за умовами якого продавець зобов'язується передати у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити пакет наступних цінних паперів:

- форма випуску цінних паперів - облігації підприємств іменні цільові;

- форма існування - бездокументарна;

- емітент облігацій - ТОВ «ХК «Київінвестбуд»;

- серія облігацій - В;

- номінальна вартість однієї облігації - 42 (сорок дві) грн 50 коп.;

- кількість облігацій - 641 500 (шістсот сорок одна тисяча п'ятсот) штук.

У п.1.2 договору передбачено, що загальна вартість цінних паперів складає 27 289 410 грн, ПДВ не передбачено.

Відповідно до п.2.1 договору покупець зобов'язується 04.12.2007 здійснити оплату за ЦП за договором шляхом перерахування коштів на рахунок продавця.

Пунктом 7.3 договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання і скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе згідно договору зобов'язань. Дія цього договору може припинитись достроково на підставах, передбачених цим договором та законодавством України.

Стаття 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частина 1 ст.207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначає, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними необхідно встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.5013 №11).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9).

У ст.1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що обіг цінних паперів - вчинення правочинів, пов'язаних з переходом прав власності на цінні папери і прав за цінними паперами, за винятком договорів, що укладаються під час розміщення цінних папері. Розміщення цінних паперів - відчуження цінних паперів емітентом або андеррайтером шляхом укладення цивільно-правового договору з першим власником.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений умовами розміщення облігацій строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено умовами розміщення (ч.1). Облігації розміщуються у документарній або бездокументарній формі (ч.2). Емітент може розміщувати іменні облігації та облігації на пред'явника. Обіг облігацій дозволяється після реєстрації Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій (ч.7). У сертифікаті облігації зазначаються назва виду цінного паперу, найменування та місцезнаходження емітента, міжнародний ідентифікаційний номер цінного паперу, номінальна вартість облігації, загальна сума випуску, строк погашення, розмір та строки виплати відсотків (для відсоткової облігації), дата прийняття рішення про розміщення облігацій, серія та номер сертифіката облігації, підпис керівника емітента або іншої уповноваженої особи, засвідчений печаткою емітента (ч.8).

Частина 1 ст.28 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» передбачає, що публічне (відкрите) розміщення цінних паперів - їх відчуження на підставі опублікування в засобах масової інформації або оголошення будь-яким іншим способом повідомлення про продаж цінних паперів, зверненого до заздалегідь не визначеної кількості осіб.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» у проспекті емісії цінних паперів повинна міститися інформація про емітента, його фінансово-господарський стан, цінні папери, щодо яких прийнято рішення про відкрите (публічне) розміщення (ч.1). Вимоги до розкриття інформації про емітента та його фінансово-господарський стан установлює Державна комісія з цінних паперів та фондового ринку (ч.2). Проспект емісії цінних паперів підписується керівником емітента (головою виконавчого органу), аудитором та засвідчується печаткою емітента. Особи, що підписали проспект емісії, тим самим підтверджують достовірність відомостей, які в ньому містяться, а аудитор - достовірність перевірених ним відомостей (ч.5). Проспект емісії цінних паперів реєструється Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку одночасно з реєстрацією випуску цінних паперів (ч.6). Після реєстрації емітент публікує проспект емісії цінних паперів у повному обсязі в офіційному друкованому виданні Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку не менш як за 10 днів до початку відкритого (публічного) розміщення цінних паперів (ч.7).

У номері від 11.09.2007 №174 офіційного друкованого видання Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку «Відомості Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку» опубліковано проспект емісії випуску облігацій ТОВ «ХК «Київінвестбуд» (далі - проспект емісії).

Згідно з п.11.4 проспекту емісії фінансові ресурси, залучені від розміщення цінних паперів, будуть спрямовані на здійснення господарської діяльності емітента по фінансуванню будівництва чотирьохсекційоного житлового комплексу по вул. Київській шлях, 28 у місті Бориспіль Київської області.

Дата початку розміщення всіх серій облігацій 21.09.2007. Дата закінчення - 21.09.2008 (включно).

Розміщення облігацій та оплата за цінні папери здійснюється відповідно до договору купівлі-продажу облігацій, укладеного між покупцем та емітентом в особі уповноваженого андерайтера. Ціна розміщення не може бути меншою за номінальну вартість облігацій. Оплата за облігації здійснюється у національній валюті України, юридичними особами за рахунок коштів, що знаходяться у їх розпорядженні після оплати податків та обов'язкових платежів, а фізичними особами - за рахунок особистих коштів.

У п.14 визначено умови та дату закінчення обігу облігацій, можливість викупу емітентом облігацій у власників після закінчення терміну розміщення та, якщо така можливість передбачена, порядок викупу емітентом облігацій і ціна, за якою здійснюється викуп. Облігації вільно обертаються на ринку протягом всього терміну їх обігу. Власниками облігацій можуть бути фізичні та юридичні особи, резиденти та нерезиденти України без будь-яких обмежень. Право власності на придбані цінні папери виникає згідно зі ст.5 Закону України «Про національну депозитарну систему та особливості обігу цінних паперів в Україні» з моменту зарахування облігацій на рахунки власників цінних паперів за мови їх повної оплати. Обіг облігацій всіх серій починається після реєстрації звіту про результати розміщення облігацій та видачі свідоцтва про випуск облігацій Державною комісією цінних паперів та фондового ринку по 30.03.2012 (включно). Викуп облігацій емітентом не передбачено.

07.12.2007 Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку України видане свідоцтво №556/2/07 про реєстрацію випуску облігацій, у відповідності до якого третьою особою засвідчено випуск облігацій серії В, який здійснюється ТО «ХК «Київінвестбуд».

Як зазначалось вище, на підставі оспорюваного правочину відповідачем 2 передано у власність відповідачу 1 цінні папери - облігації ТОВ «ХК «Київінвестбуд».

Викуп облігацій - придбання емітентом у власників оплачених ними облігацій цього емітента, що здійснюється під час обігу облігацій (ст.1 Положення про порядок здійснення емісії облігацій підприємств та їх обігу, що затверджено рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.07.2003 №322).

Тобто, як вірно встановлено судом першої інстанції, договір передбачає собою викуп цінних паперів їх емітентом, чого проспектом випуску облігацій ТОВ «ХК «Київінвестбуд» передбачено не було.

Разом з тим, судова колегія, розглянувши наявні матеріали справи, дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ч.1 ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи за позовними заявами підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9).

Враховуючи вимоги норм матеріального та процесуального права, вирішуючи спір про визнання угоди недійсною за позовом особи, яка не є стороною спірного правочину, господарський суд повинен встановити наявність правових підстав для подання зазначеного позову: факт порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача укладенням спірного договору.

Своє право на звернення з позовом позивач обґрунтував тим, що він як власник цільових облігацій у зв'язку з неправомірним викупом ТОВ «ХК «Київінвестбуд» цінних паперів за оспорюваним договором не зміг отримати у власність 797 квадратних метрів загальної площі квартир в І, ІІ, ІІІ секціях 4-х секційного житлового комплексу по вул. Київський шлях, 28 в м. Борисполі, оскільки грошові кошти, які отримано емітентом від емісії цінних паперів та продажу їх частини ЗАТ «Банк НРБ» (правонаступником якого є ПАТ «Сбербанк») не було використано на цілі, наведені у проспекті емісії, а саме на фінансування будівництва житлового комплексу по вул. Київський шлях, 28 в м. Борисполі.

Проте, вказані позивачем обставини не свідчать про порушення внаслідок укладення оспорюваного договору прав та законних інтересів позивача. Спірний правочин було вчинено у 2007 році, тоді як у відповідності до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, ТОВ КУА АНПФ «ФК «Перша купецька гільдія» створене у 2011 році.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ч.4 ст.91 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що саме з моменту державної реєстрації ТОВ КУА АНПФ «ФК «Перша купецька гільдія» набуло статусу учасника господарських правовідносин як юридична особа.

Крім того, у ст.41 Закону України «Про інститути спільного інвестування» пайовий фонд - сукупність активів, що належать учасникам такого фонду на праві спільної часткової власності, перебувають в управлінні компанії з управління активами та обліковуються нею окремо від результатів її господарської діяльності.

Згідно зі ст.42 Закону України «Про інститути спільного інвестування» пайовий фонд створюється компанією з управління активами. Пайовий фонд вважається створеним з дня внесення відомостей про нього до Реєстру.

Свідоцтво про внесення до Реєстру - документ, що видається Комісією після реєстрації регламенту та засвідчує внесення відомостей про інститут спільного інвестування до Реєстру (ч.17 ст.1 Закону України «Про інститути спільного інвестування»).

Діяльність із спільного інвестування провадиться після внесення відомостей про інститут спільного інвестування до Реєстру та отримання свідоцтва про внесення до Реєстру (ч.6 ст.6 Закону України «Про інститути спільного інвестування»).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, свідоцтв від 01.08.2013 №00211 та №00212 про внесення інституту спільного інвестування до Єдиного державного реєстру інститутів спільного інвестування, що Пайовий венчурний інвестиційний фонд «Поларінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та Пайовий венчурний інвестиційний фонд «Нордінвест» недиверсифікованого виду закритого типу створено у 2013 році.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що при укладанні у 2007 році між відповідачами оспорюваного договору права та законні інтереси суб'єкта господарювання та пайових фондів, які ще не було створено, порушено не було.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 25.02.2016 у справі №910/20853/15.

При цьому, позивач набув право власності на цінні папери ТОВ «ХК «Київінвестбуд» лише у 2013 році, тобто більше ніж через 5 років після укладання оспорюваного правочину.

Водночас, зі змісту ухвали від 24.02.2014 у справі № 910/615/14 (банкрутство ТОВ «ХК «Київінвестбуд» за заявою ПАТ «Сбербанк») вбачається, що кредиторські вимоги відповідача 1 заявлено у сумі 10 974 524,49 грн та визначено, що останні виникли з кредитного договору від 03.04.2008 №43-Н/08 та були встановлені рішенням від 12.09.2011 Господарського суду міста Києва та постановою від 11.01.2012 Київського апеляційного господарського суду України у справі 33/19.

З наведеного слідує, що наявність між відповідачами правовідносин з купівлі-продажу цінних паперів не вплинула на банкрутство відповідача 2, оскільки підставою для порушення відповідної справи були непогашені кредиторські вимоги відповідача 1 до відповідача 2.

Таким чином, судом встановлено, що звертаючись до суду з позовом, позивачем не доведено в чому полягає порушення його прав та законних інтересів укладенням оспорюваного договору відповідачами.

Доводи заявників апеляційних скарг про невідповідність спірного правочину вимогам законодавства не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки в даному випадку відсутність доказів порушення суб'єктивного матеріального права або інтересу позивача укладенням оспорюваного договору виключає можливість встановлення факту його порушення, а відтак і захисту у спосіб, обраний позивачем.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія Київського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у даній справі, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами та адмініструванню недержавних пенсійних фондів «Фінансова компанія «Перша купецька гільдія», що діє від свого імені в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Поларінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та Пайового венчурного інвестиційного фонду «Нордінвест» недиверсифікованого виду закритого типу та ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Холдингова компанія «Київінвестбуд» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 у справі №910/25409/15 - без змін.

2. Матеріали справи №910/25409/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Дану постанову може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя В.І. Рябуха

Судді Н.Ф. Калатай

Л.М. Ропій