ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.03.2016 Справа №905/384/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка Донецької області, ,

про стягнення 2 150 274,51 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-33в від 16.01.2016р. до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка Донецької області, про стягнення 2150274,51 грн., у тому числі основного боргу в сумі 1141695,79 грн., пені в сумі 116298,69 грн., трьох відсотків річних в сумі 57287,73 грн. та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 834992,30 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/384/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 28.01.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/384/16.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору купівлі-продажу природного газу №629/14-БО-6 від 03.12.2013р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу у січні квітні 2014р., внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, витяги сальдо та операцій по підприємству відповідача з 01.01.2014р. по 31.10.2015р., у копіях: договір про купівлі-продажу природного газу №629/14-БО-6 від 03.12.2013р. з додатковими угодами №1 від 28.01.2014р., №2 від 29.04.2014р., №3 від 26.05.2014р., №4 від 13.06.2014р., №5 від 26.11.2014р., №6 від 25.12.2014р. до нього; акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2014р., №б/н від 28.02.2014р., №б/н від 31.03.2014р., №б/н від 30.04.2014р., правоустановчі документи.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 258, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216-217, 231, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54-57, 61, 64, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016р. підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 15.03.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, витребувані документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

03.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець) та Красногорівським міським комбінатом комунальних підприємств «Віта» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №629/14-БО-6, згідно з яким Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умови цього договору (п.1.1 договору).

За умовами п.1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

За визначеннями п.2.1 договору Продавець передає Покупцю з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 485,0 тис.куб.м., в тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.): січень 90,0; лютий 85,0; березень 80,0 (Ікв.-255,0); квітень (ІІкв.) 50,00; жовтень 35,0; листопад 65,0; грудень 80,0 (IVкв.-180,0).

При цьому, сторони домовились про можливу зміну планового обсягу передачі газу протягом місяця продажу відповідно до встановленого порядку, а також дозволене відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +-5% від узгодженого обсягу без коригування (п.п.2.1.1, 2.1.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

У розумінні п.3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

За умовами п.4.1 договору, кількість газу, яка подається Покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу Покупця.

Згідно п.5.2 договору загальна ціна природного газу за 1000 куб.м. 3823,78 грн., крім того ПДВ 17% - 650,04грн., всього з ПДВ 4473,82 грн.

Пунктом 5.5 договору визначено, що загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Згідно з п.6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключного грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У п.6.3 договору, сторони обумовили необхідність зазначення в платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ, встановлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення. (р.11 договору).

Додатковою угодою №1 від 28.01.2014р. до договору його пункти 1.2, 5.2 змінено та з 01.01.2014р. визначено: газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями; до сплати за 1000 куб.м. природного газу 2783,96 грн., крім того ПДВ 20% - 556,79грн., всього з ПДВ 3340,75 грн..

Додатковою угодою №2 від 29.04.2014р. змінено п.5.2 договору та загальна ціна за 1000куб.м. природного газу визначена на рівні 4387,40грн., крім того ПДВ 20% - 877,48грн., всього з ПДВ 5264,88 грн.».

Означена додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.04.2014р.

Додатковою угодою №3 від 26.05.2014р. змінено п.5.2 договору, встановлено до сплати за 1000 куб.м. природного газу 5173,48грн., крім того ПДВ 20% - 1034,70грн., всього з ПДВ 6208,18 грн.».

Означена додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.05.2014р.

Додатковою угодою №4 від 13.06.2014р. погоджено п.5.2 договору у новій редакції, відповідно до якої до сплати за 1000 куб.м. природного газу 5185,18грн., крім того ПДВ 20% - 1037,04грн., всього з ПДВ 6222,22 грн.».

Означена додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.06.2014р.

Додатковою угодою №5 від 26.11.2014р. змінено п.5.2 договору та з 01.11.2014р. визначено до сплати за 1000 куб.м. природного газу 5568,70грн., крім того ПДВ 20% - 1113,74грн., всього з ПДВ 6682,44 грн.».

Додатковою угодою №6 від 25.12.2014р. змінено п.5.2 договору: «ціна за 1000 куб.м. становить 5900,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу. Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами 2% - 366,70 грн., крім того, ПДВ 20% - 73,34 грн., всього з ПДВ 440,04 грн. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 6384,70грн., крім того ПДВ 20% - 1276,94грн., всього з ПДВ 7661,64 грн.».

Означена додаткова угода поширює свою дію на відносини сторін, що фактично склались з 01.12.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу №б/н від 31.01.2014р., №б/н від 28.02.2014р., №б/н від 31.03.2014р., №б/н від 30.04.2014р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2014р. 95,141 тис.м.куб. на суму 317842,48 грн.;

у лютому 2014р. 119,805 тис.м.куб. на суму 400238,80 грн.;

у березні 2014р. 72,159 тис.м.куб. на суму 241065,33 грн.;

у квітні 2014р. 34,673 тис.м.куб. на суму 182549,18 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період січень-квітень 2014р. у загальному обсязі 321,778 тис.куб.м. на суму 1141695,79грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.6.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2014р. 14.02.2014р.;

за лютий 2014р. 14.03.2014р.;

за березень 2014р. 14.04.2014р.;

за квітень 2014р. 14.05.2014р.

Разом з тим, зважаючи на дані, що містять розрахунок позовних вимог, сальдо відповідача з 01.01.2014р. по 31.10.2015р. та витяг по операціям відповідача з 01.01.2014р. по 31.10.2015р., останній в супереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, не виконав грошові зобовязання з оплати вартості спожитого природного газу протягом січня-квітня 2014р.

Дані обставини у порядку встановленому Господарським процесуальним кодексом України не спростовано, протилежного з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення заборгованості за поставлений газ протягом січня-квітня 2014р. відповідно до договору №629/14-БО-6 від 03.12.2013р. підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме в сумі 1141695,79 грн.

З огляду на таке неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі пеня, інфляційні витрати та 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума інфляційних витрат становить 834992,30грн. (у межах провадження по даній справі за зобовязанням січня 2014р. на суму 317842,48 грн. за лютий 2014р. вересень 2015р., за зобовязанням лютого 2014р. на суму 400238,80 грн. за період березень 2014р. вересень 2015р., за зобовязанням березня 2014р. на суму 241065,33грн. за період квітень 2014р. вересень 2015р та за зобовязанням квітня 2014р. на суму 182549,18 грн. за період травень 2014р. вересень 2015р.).

Дослідивши розрахунок проведений позивачем та базу нарахування, вбачається, що останнім невірно визначено початок періоду для нарахування інфляційних витрат за зобовязанням січня-квітня 2014р.

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Таким чином, застосований позивачем в означеній частині розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, з урахуванням встановленого вище, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного періоду, за зобовязанням січня 2014р. на суму 317842,48грн. за березень 2014р. вересень 2015р., за зобовязанням лютого 2014р. на суму 400238,80 грн. за період квітень 2014р. вересень 2015р., за зобовязанням березня 2014р. на суму 241065,33грн. за період травень 2014р. вересень 2015р та за зобовязанням квітня 2014р. на суму 182549,18 грн. за період червень 2014р. вересень 2015р., суд дійшов висновку про їх дійсний розмір в загальній сумі 792284,34грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних 57287,73 грн. (нараховано за зобовязаннями: січня 2014р. на суму 317842,48 грн. за період з 15.02.2014р. по 23.11.2015р., лютого 2014р. на суму 400238,80 грн. з 15.03.2014р. по 23.11.2015р., березня 2014р. на суму 241065,33 грн. з 15.04.2014р. по 23.11.2015р., квітня 2014р. на суму 182549,18 грн. з 15.05.2014р. по 23.11.2015р.).

Пунктом 7.2 договору купівлі-продажу природного газу сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 116298,69 грн. (нараховано за зобовязаннями: січня 2014р. на суму 317842,48 грн. за період з 15.02.2014р. по 14.08.2014р., лютого 2014р. на суму 400238,80 грн. з 15.03.2014р. по 14.09.2014р., березня 2014р. на суму 241065,33 грн. з 15.04.2014р. по 14.10.2014р., квітня 2014р. на суму 182549,18 грн. з 15.05.2014р. по 14.11.2014р.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних та пені, з урахуванням вищевикладеного, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про дійсний розмір 3% річних, за період визначений позивачем, що становить суму 57287,71 грн. В частині розрахунку пені встановлено його правильність.

З огляду на таке, вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих штрафних санкцій підлягають задоволенню у розмірі визначеному позивачем, 3% річних та інфляційних витрат - частково, у розмірі встановленому судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта», м.Красногорівка Донецької області, про стягнення 2150274,51 грн., у тому числі основного боргу в сумі 1141695,79 грн., пені в сумі 116298,69грн., трьох відсотків річних в сумі 57287,73 грн. та суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів в розмірі 834992,30 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Красногорівського міського комбінату комунальних підприємств «Віта» (85630, Донецька область, Марїнський район, м.Красногорівка, вул.Ахтирського, б.14, , банківські реквізити не зазначено) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, Шевченківський район, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300,53грн., у тому числі 1141695,79грн. основного боргу, 116298,69 грн. пені, 792284,34грн. інфляційних витрат та 57287,71грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 31613,50 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 15.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 21.03.2016р.

Суддя О.В. Кротінова