КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. cправа№ 911/4674/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Шапрана В.В.

Андрієнка В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача Нільга К.Г., Гайдар С.А.

відповідача Пигиця С.Г.

третьої особи Васильєв О.С.

прокуратури Пантюхов О.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат»

на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2015 р.

у справі № 911/4674/15 (суддя Чонгова С.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат»

до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України

третя особа Адміністрація Державної прикордонної служби України

за участю Військової прокуратури Центрального регіону України

про повернення безпідставно набутого майна

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» звернулось з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України про повернення безпідставно набутих спальних мішків у кількості 4100 шт. на загальну суму 2 665 000,00 грн.

В процесі розгляду справи позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» безпідставно отримані спальні мішки у кількості 4100 шт. або повернути подібні (еквівалент) спальні мішки.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 р. було залучено до участі у справі Адміністрацію Державної прикордонної служби України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2015 р. у справі № 911/4674/15 у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 14.12.2015 р. у справі № 911/4674/15, Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що спальні мішки у кількості 4100 шт. були передані ним відповідачу лише у тимчасове користування, а не як благодійна допомога, як вважає відповідач.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/4674/15, а розгляд справи призначено на 09.02.2016 р.

09.02.2016 р. від ТОВ «Київський текстильний комбінат» надійшло клопотання про витребування у військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 за підписом посадових осіб вказаних організацій письмові пояснення щодо підстав набуття військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 4100 спальних мішків від ТОВ «Київський текстильний комбінат».

Розглянувши в судовому засіданні вказане клопотання, колегія зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ГПК України сторони мають право, зокрема, давати усні та письмові пояснення господарському суду.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про витребування у відповідача та третьої особи письмових пояснень щодо підстав набуття військовою частиною НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 4100 спальних мішків від ТОВ «Київський текстильний комбінат», оскільки надання стороною письмових пояснень є її правом, а не обов`язком.

Також, 09.02.2016 р. від прокуратури надійшло клопотання про вступ у справу № 911/4674/15 військової прокуратури Центрального регіону України.

У судовому засіданні 09.02.2016 р. було оголошено перерву до 10.03.2016 р.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи та прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

З 28.03.2014 р. по 04.04.2014 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» здійснило відвантаження військовій частині НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України 4100 шт. спальних мішків загальною вартістю 2 665 000,00 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № 1 від 28.03.2014 р. (на суму 520 000,00 грн);

- видаткова накладна № 2 від 31.03.2014 р.( на суму 975 000,00 грн);

- видаткова накладна № 3 від 02.04.2014 р. (на суму 824 200,00 грн);

- видаткова накладна № 4 від 04.04.2014 р. (на суму 345 800,00 грн).

Крім того, факт передачі вказаного майна підтверджується актами про приймання матеріалів, складених відповідачем в односторонньому порядку, а саме:

- акт про приймання матеріалів від 28.03.2014 р.;

- акт про приймання матеріалів від 31.03.2014 р.;

- акт про приймання матеріалів від 02.04.2014 р.;

- акт про приймання матеріалів від 04.04.2014 р.

Листом № 19/1-2/15 від 19.02.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути вищевказані спальні мішки у строк до 01.02.2015 р. у зв`язку з тим, що ТОВ «Київський текстильний комбінат» передав зазначене майно лише у борг на матеріальне зберігання з метою забезпечення підрозділів охорони кордону на прохання керівництва ДПС України.

15.10.2015 р. позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення спальних мішків, як безпідставно набутого майна.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що, на думку позивача, ним було відвантажено відповідачу 4100 шт. спальних мішків на зберігання, в той час як відповідач вважає, що передача вказаного товару здійснена без укладення договору, як благодійна допомога, а тому відсутні правові підстави для повернення вказаного майна.

Як передбачено ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з ч. 1 ст. 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Як передбачено ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено п. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з даними журналу реєстрації автотранспорту контрольно-пропускного пункту № 1 військової частини НОМЕР_1 доставка зазначених спальних мішків здійснювалась транспортом позивача.

Відповідач прийняв зазначене у вказаних накладних майно, що надійшло від позивача, а саме спальні мішки у кількості 4100 шт. на свій склад, що підтверджується внутрішніми актами приймання-передачі матеріальних цінностей.

У письмовій формі договір на відповідальне зберігання матеріальних цінностей між сторонами не укладався.

Як зазначено у листі позивача № 19/1-2/15 від 19.02.2015 р. вказані спальні мішки передавались для їх безоплатної подальшої передачі підрозділам Міністерства оборони України, задіяним в АТО.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували неправомірне набуття або незаконне заволодіння вказаним майном військовою частиною НОМЕР_1 .

Враховуючи те, що позивач з власної волі здійснив передачу майна відповідачу з метою подальшої передачі підрозділам, задіяним в АТО, а відповідач не заперечував та прийняв це майно, тому передача вказаного майна відбулась на підставі домовленості сторін у формі усного правочину на передачу-приймання майна для подальшої безоплатної передачі підрозділам, задіяним в АТО.

Таким чином, вказане майно не може повернуте, як набуте без достатніх правових підстав, оскільки було набуте на підставі видаткових накладних та актів прийому-передачі матеріальних цінностей.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про повну відмову у задоволенні позову.

Доводи скаржника про те, що спальні мішки у кількості 4100 шт. були передані ним відповідачу у тимчасове користування, судова колегія вважає необґрунтованими враховуючи наступне.

Так, відсутність зобов`язальних правовідносин між позивачем та відповідачем за договором зберігання встановлена рішенням Господарського суду Київської області від 06.07.2015 р. у справі № 911/1982/15, яке було залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ГПК України обставини, визнані господарським судом загальновідомими, не потребують доказування.

Також між сторонами не виникли і правовідносини з договору купівлі-продажу, оскільки такі відносини в даному випадку можуть виникнути тільки в результаті проведення конкурсних торгів на підставі Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Однак, такі торги не відбулись, про що вказано у вироку Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2015 р. у справі №753/15603/14-к.

Крім того, відповідно до пояснень відповідача, повернення вказаних спальних мішків у повному обсязі неможливе, оскільки вказане майно у кількості 2 708 шт. було терміново передано до органів охорони державного кордону, що приймали участь в АТО, частина спальних мішків у зв`язку з використанням за прямим призначенням була видана особовому складу для використання, а решта пошкоджена чи знищена під час бойових дій.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Київський текстильний комбінат» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2015 р. у справі № 911/4674/14 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4674/14 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам, третій особі та прокуратурі.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Шапран

В.В. Андрієнко