КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа№ 910/26727/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не з"явився

від відповідача: Акімова А.В. - представник

від третьої особи-1: Захарченко К.П. - представник

від третьої особи-2: Захарченко К.П. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф.К.ІМПЕКС"

на рішення Господарського суду м. Києва

від 04.12.2015р.

у справі № 910/26727/15 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф.К.ІМПЕКС"

до Комунального підприємства "Київський метрополітен"

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Київська міська рада, Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради

про визнання договору продовженим

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф.К.ІМПЕКС" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства "Київський метрополітен" про визнання договору продовженим.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 04.12.2015р. у справі № 910/26727/15 у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К. Імпекс" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить вищезазначене рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник позивача не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомлено.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України (пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18).

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку представників відповідача та третіх осіб, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника позивача, який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов"язковою судом апеляційної інстанції, а участь, в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов»язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників відповідача та третіх осіб, колегія встановила наступне.

23.08.2011 р. між Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фірма "Ф.К.Імпекс" (орендар) був укладений договір про передачу майна комунальної власності територіальної громади міста Києва в оренду № 153-У(Ор)-11 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київради від 29.04.2010 р. №590/4028 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (приміщення № 20) за адресою: вестибюль станції метро "Золоті ворота", для торгівлі непродовольчими товарами.

Відповідно до п. 2.1 договору об'єктом є нежиле приміщення № 20 загальною площею 6,7 кв.м., розташоване в вестибюлі станції згідно з викопіюванням з Схем тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору.

За умовами пункту 2.4. договору об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Відповідно до пункту 5.4. договору орендар після закінчення строку дії цього договору має переважне право, за інших рівних умов, на продовження дії договору за умови належного виконання своїх обов'язків за цим договором.

Згідно з п. 9.1 договору він вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 29.04.2010 р. №590/4028 діє з 10.08.2011 р. до 08.08.2014 р. (2 роки 364 дні).

Пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною 7 статті 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів. Згідно п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Так, згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Пунктом 9.3 Договору визначено, що після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

На виконання умов Договору орендодавець передав а позивач прийняв в орендне користування об'єкт оренди за Договором, що підтверджується атом приймання-передачі майна в оренду від 23.08.2011 р.

Листом № 11-03/719 від 16.09.2015 р. позивач звернувся до відповідача з повідомленням про припинення дії договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011, неможливість його автоматичного продовження на новий термін та про необхідність звільнити орендоване приміщення.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання Договору продовженим на той самий строк, на який його було укладено.

Умовами ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ст. 291 Господарського кодексу України договір оренди припиняється, зокрема у разі закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно вимог статті 764 Цивільного кодексу України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Аналогічна норма міститься в частині 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», відповідно до якої у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до частини 2 статті 26 вищевказаного Закону договір оренди припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Факт передачі об'єкта оренди за договором підтверджується актом приймання-передачі майна в оренду від 23.08.2011, підписаним уповноваженими представниками сторін та скріпленим печатками господарюючих суб'єктів.

Як стверджує позивач, відповідач вчасно не надав повідомлення про закінчення терміну дії договору оренди, а тому позивач був упевнений, що договір подовжений на той же строк та на тих же умовах відповідно до ч.2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

При цьому, позивач отримав лист від Комунального підприємства «Київський метрополітен» вих. №11/03/719 від 16.09.2015 про неможливість атоматичного продовження на новий термін договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 10.08.2011 та звільнення об»єкту оренди до 22.09.2014р.

Позивач звертає увагу суду на те, що вищезазначений лист був надісланий за спливом встановленого місячного терміну повідомлення орендаря про припинення договору оренди, а отже договір є продовженим на той самий строк та на тих самих умовах.

Колегія не приймає доводи позивача про автоматичну пролонгацію дії спірного договору у зв'язку з несвоєчасним направленням відповідачем листа про припинення дії договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011, а саме з порушенням встановленого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" місячного строку.

Пунктом 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зазначено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Як вбачається із змісту укладеного договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011р. термін дїї договору до 08.08.2014 року, дія його може бути продовжена на підставі рішення Київради (п.9.3.).

Позивачем не надано суду доказів того, що Київрадою прийняте відповідне рішення про продовження дії договору оренди, крім того, як пояснив представник Київської міської ради з даного питання рішення Київрадою не приймалось.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку про припинення 08.08.2014 договору оренди № 153-У(Ор)-11 від 23.08.2011р. у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, а тому позовні вимоги про визнання продовженим (пролонгованим) вказаного договору оренди на той самий термін та на тих самих умовах є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки апелянтом не надано суду доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі спростовуються матеріалами справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ФІРМА "Ф.К.ІМПЕКС" на рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.2015р. у справі № 910/26727/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 04.12.2015р. у справі № 910/26727/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/26727/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх