ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р.Справа № 916/5133/15
За позовом: Приватного акціонерного товариства „Українське Дунайське пароплавство

до відповідача: Приватного підприємства „Гранд ОСОБА_1

про стягнення 87639,82грн.

Суддя Малярчук І.А.

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №Д/ЮС-07 від 11.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 18.01.2016р.

В засіданні 15.03.2016р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №Д/ЮС-07 від 11.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 18.01.2016р.

Суть спору: про стягнення з ПП „Гранд ОСОБА_1 на користь ПАТ „Українське Дунайське пароплавство 87639,82грн. вартості неповернутого з оренди майна.

Позивач підтримує заявлені позовні вимоги, подав письмові пояснення на відзив від 25.02.2016р. за вх.№4828/16, в їх обґрунтування зазначає, що 15.11.2012р. між ПАТ „Українське Дунайське пароплавство та ПП „Гранд ОСОБА_1 було укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №435 ГУИ, за умовами якого позивач передав відповідачу рухоме майно бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП згідно погодженого сторонами переліку на загальну суму 726832,42грн., що складає ринкову вартість предмета оренди. 25.04.2014р. відповідач повернув частину орендованого майна на суму 36565,52грн. за актом приймання-передачі (повернення) майна, з підстав чого додатковою угодою №2 від 25.04.2014р. сторони погодили, ринкова вартість обєкта оренди складає 690266,90грн., що відображено також у акті приймання-передачі від 26.04.2014р. Строк дії договору оренди закінчився 10.05.2015р. Як вказує позивач, фактично орендарем було повернуто орендодавцю майно ринковою вартістю на суму 602627,08грн. згідно акту приймання-передачі (повернення) від 31.05.2015р. окремого індивідуально визначеного майна. З підстав неповернення відповідачем решти майна позивач звернувся до відповідача із претензією №5/15 від 15.10.2015р. про сплату його вартості в сумі 87639,82грн., на що отримав відмову.

Відповідач проти позову заперечує, подав відзив на позов від 09.02.2016р. за вх.№2995/16, додаткові доводи до заперечень від 14.03.2016р. за вх.№6189/16, де вказує, що позивачем не надано доказів, що підтверджують вартість неповернутого майна в сумі 87639,82грн. на даний час, з врахуванням того, що вартість майна за договором оренди визначена станом на 11.06.2012р., тобто, 4 роки тому. Крім того, зважаючи на положення п.п.5.3., 5.6. договору оренди №435 ГУИ від 15.11.2012р. орендар після закінчення строку дії договору зобовязаний повернути майно з врахуванням нормального фізичного зносу.

Клопотання сторін від 28.01.2016р. за вх.№2021/16, від 24.02.2016р. за вх.№4700/16 про долучення документів до матеріалів справи було судом задоволено.

Ухвалою суду від 25.02.2016р., згідно ч.3 ст.69 ГПК України, за клопотанням сторін від 25.02.2016р. за вх.№2-1018/16, строк розгляду справи було продовжено до 15.03.2016р.

У судовому засіданні 14.03.2016р. у відповідності до вимог ст.77 ГПК України за умови присутності представників обох сторін оголошувалась перерва до 15.03.2016р.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи, оцінивши пояснення представників сторін та їх правові позиції, суд встановив наступне:

15.11.2012р. між ПАТ „УДП (орендодавець) та ПП „Гранд ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди окремого індивідуально визначеного майна №435 ГУИ, згідно якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно рухоме майно бази відпочинку „Восток, що знаходиться на балансі ВП „База відпочинку „Восток ПАТ „УДП. Перелік майна наведений у додатку 1 до цього договору. Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що є додатком 2 до цього договору, і становить станом на 11.06.2012р. 726832,42грн. (п.п.1.1., 1.2. договору).

За положеннями п.п.2.1., 2.2., 2.3., 2.4. договору №435 ГУИ від 15.11.2012р. орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати акту приймання-передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку оренди. Передача майна в оренду здійснюється за вартістю, визначеною в звіті про незалежну оцінку, складеному за Методикою оцінки. У випадку припинення цього договору майно повертається орендарем орендодавцю. Орендар повертає майно орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передавання.

Відповідно до п.п.5.1., 5.3., 5.4. договору №435 ГУИ від 15.11.2012р. орендар зобовязується: використовувати орендоване майно відповідно до його призначення та умов цього договору; забезпечувати збереження орендованого майна, запобігати його пошкодженню і псуванню, утримувати майно в порядку, передбаченому санітарними нормами та правилами пожежної безпеки, підтримувати орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, здійснювати заходи протипожежної безпеки; за письмовим погодженням орендодавця своєчасно здійснювати за власний рахунок поточний та інші види ремонтів орендованого майна. Ця умова договору не розглядається як дозвіл на здійснення поліпшень орендованого майна і не тягне за собою зобовязання орендодавця щодо компенсації вартості поліпшень та виникнення права власності у орендаря на орендоване майно.

За умовами п.5.6. договору №435 ГУИ від 15.11.2012р. у випадку припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної чи часткової) орендованого майна з вини орендаря.

У п.10.1. договору №435 ГУИ від 15.11.2012р. сторони передбачили, що цей договір укладено терміном на 2 роки 11 місяців. Договір вступає в дію з моменту підписання та діє до 10.05.2015р. Сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення договору, а саме, з 11.06.2012р.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку рухомого майна бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП, розташованої в с. Лебедівка Татарбунарського району Одеської області, виконаного ТОВ „Експерт-Текнор, станом на 11.06.2012р. ринкова вартість майна, переданого позивачем в оренду відповідачу складала 726832,42грн. або 90939,31дол.США.

До договору №435 ГУИ від 15.11.2012р. сторонами складено та підписано перелік майна, що передається в оренду (додаток №1).

11.06.2012р. між базою відпочинку „Восток ПАТ „УДП та ПП „Гранд ОСОБА_1 підписано акт приймання-передачі товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на балансі бази відпочинку „Восток, до договору оренди від 06.06.2012р., за яким підприємством прийнято матеріальні цінності на суму 679418,93грн.

Так, за актом від 25.04.2014р. приймання-передачі (повернення) окремого індивідуально визначеного майна до договору оренди №435 ГУИ від 15.11.2012р. відповідач повернув позивачу частину орендованого майна на суму 36565,52грн.

25.04.2014р. між ПАТ „УДП (орендодавець) та ПП „Гранд ОСОБА_1 (орендар) було укладено додаткову угоду №2 до договору оренди окремого індивідуально визначеного майна №435 ГУИ від 15.11.2012р., за умовами п.1 якої пункти 1.1., 1.2. договору викладено у наступній редакції: орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно рухоме майно бази відпочинку „Восток, що знаходиться на балансі ВП „База відпочинку „Восток ПАТ „УДП. Перелік майна наведений у додатку 1 до додаткової угоди №2 договору оренди від 15.11.2012р. №435 ГУИ. Вартість майна визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що є додатком 2 до цього договору, і становить станом на 11.06.2012р. 690266,90грн. На підставі змін, внесених додатковою угодою №2, сторони узгодили та підписали перелік майна, що передається в оренду.

26.04.2014р. до додаткової угоди №2 від 25.04.2014р. між товариством та підприємством підписано акт приймання-передавання окремого індивідуально визначеного майна до договору оренди №435 ГУИ загальною вартістю 690266,90грн.

Крім того, позивачем додано до матеріалів справи акт від 31.05.2015р. приймання-передавання (повернення) окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває на балансі ПАТ „УДП, до договору №435 ГУИ, який підписаний з боку орендаря ПП „Гранд ОСОБА_1 та базою відпочинку „Восток з боку орендодавця, затверджено ПАТ „УДП, згідно якого підприємство повернуло базі відпочинку майно, яке перебувало у підприємства в оренді на підставі договору №435 ГУИ на суму 602627,08грн.

Базою відпочинку „Восток складено „Перелік майна, яке не повернуте базі відпочинку „Восток ПАТ „УДП орендарем ПП „Гранд ОСОБА_1, згідно якого визначено майно на суму 87639,82грн.

На підтвердження вартості орендованого майна позивач подав головні книги Бази відпочинку „Восток ПАТ „УДП на 2012р., 2013р., 2015р., журнал-ордер №5 по кредиту.

Претензії позивача від 15.10.2015р. №ЮС-1521, від 21.12.2015р. №ЮС-1863 з вимогою сплатити вартість неповернутого з оренди майна у сумі 87639,82грн. та лист відповідача, який не містить номеру та дати, свідчать про те, що сторони не дійшли згоди щодо досудового врегулювання спору мирним шляхом.

Також, позивачем подано до справи платіжні доручення, що підтверджують сплату відповідачем орендної плати в період з грудня 2012р. по травень 2015р.

Відповідно до довідки позивача від 21.01.2016р. №ЧЗЕМ-10 невідокремлювані поліпшення орендованого відповідачем майна не проводились орендарем та не узгоджувались з орендодавцем. Натомість, відповідач вказує на проведення ним поліпшень орендованого майна на суму 184662грн., в підтвердження чого подав довідку про вартість виконаних робіт та витрат за 2013р., договір купівлі-продажу №3 від 19.08.2014р., накладну від 19.08.2014р., акт приймання виконаних робіт від 24.08.2014р.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає заявлені позивачем позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 87639,82грн. вартості неповернутого з оренди майна неправомірними, такими, що невідповідають дійсними обставинам справи з огляду на наступні положення законодавства.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частина 1 ст.760 ЦК України передбачає, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, вартість орендованого відповідачем майна, стягнення якої позивач вимагає за даним позовом, була визначена станом на червень 2012р. згідно звіту оцінки саме в якості ринкової вартості майна, тому подання позивачем бухгалтерської документації про балансовий облік орендованого майна не підтверджує ринкову вартість цього майна. Експертний звіт, який складений станом на 2012 рік, не може підтверджувати ринкову вартість спірного майна станом на 10.05.2015рік, тобто, дату припинення договору оренди, оскільки не враховує знос речей на наступні три роки від дати складання такого звіту. За таких умов, з врахуванням неподання позивачем доказів, які підтверджують ринкову вартість майна, яке залишилось у орендаря після припинення дії договору оренди, з врахуванням ще й того, що позивачем не заявлено позов про повернення утримуваного орендарем майна, суд не може дійти висновку про дійсну ринкову вартість такого майна, а відповідно і про вартість такого майна в сумі 87639,82грн.

Крім того, положення ч.1 ст.785 ЦК України, якими зокрема, позивач обґрунтовує власні позовні вимоги, передбачає обовязок орендаря повернути орендодавцю саме орендоване майно, чому відповідає право позивача вимагати повернення речей, переданих у найм. Звідси, позивач не довів та не обґрунтував належним чином наявність у нього права вимагати саме сплати відповідачем суми коштів, які позивачем визначені як вартість обєкта оренди.

Таким чином, суд, встановивши факт часткового неповернення позивачу відповідачем майна, дійшов висновку про недоведеність позивачем вартості неповернутої частини орендованого майна, яку позивачем розраховано в сумі 87639,82грн., у звязку з чим позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми задоволенню судом не підлягає.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову ПАТ „Українське Дунайське пароплавство у повному обсязі.

Згідно ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений позивачем за розгляд даного позову в сумі 1314,58грн., відноситься за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити ПАТ „Українське Дунайське пароплавство у задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст.85 ГПК України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 18 березня 2016 р.

Суддя І.А. Малярчук