номер провадження справи 20/6/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 Справа № 908/144/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельні суміші (69035, м. Запоріжжя, пр. Маяковського, буд. 11)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Сухі Суміші (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Б)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. гр. ОСОБА_1 (69037, АДРЕСА_1)

2. Публічне акціонерне товариство Завод залізобетонних конструкцій № 1 (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, буд. 1-Б)

про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності на майно

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_2 (дов. № б/н від 27.01.2016р.);

Від відповідача ОСОБА_3 (дов. № б/н від 17.09.2015 р.);

Від третьої особи-1 (ОСОБА_1М.) ОСОБА_1 особисто (паспорт СВ № 632109 від 21.03.2002 р.);

Від третьої особи-2 (ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1) ОСОБА_4 (дов. № б/н від 02.01.2016 р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості відповідача в сумі 145411,00 грн. на предмет застави, який належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання за позивачем права власності на це майно.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.01.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/144/16, справі присвоєно номер провадження 20/6/16, на підставі ст. 27 ГПК України до участі в справі залучено гр. ОСОБА_1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, справу призначено до розгляду на 03.02.2016 р. Ухвалою суду від 03.02.2016 р. до участі в справі, за його клопотанням, залучено ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 25.02.2016 р. Ухвалою суду від 15.02.2016 р. відмовлено в задоволенні клопотання керуючого санацією ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 10.03.2016 р., потім до 14.03.2016 р.

Згідно з ст. 81-1 ГПК України, за ініціативою суду, здійснювалося фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У судовому засіданні 14.03.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено договори про надання поворотної фінансової допомоги від 25.02.2015 р. № 25/02, від 27.03.2015 р. № 27/03, від 25.05.2015 р. № 25/05, від 24.06.2015 р. № 24/06, від 30.06.2015 р. № 30/06, від 11.08.2015 р. № 11/08 зі строком повернення допомоги до 08.11.2015 р. На виконання даних договорів ОСОБА_1 надав відповідачу поворотну фінансову допомогу в загальній сумі 145411,00 грн., що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру і банківською квитанцією. На забезпечення виконання договорів у період із 25.02.2015 р. по 11.08.2015 р. між ОСОБА_1 та позивачем було укладено договір поруки від 22.09.2015 р. Оскільки відповідач суму фінансової допомоги ОСОБА_1 не повернув, позивач, виконуючи письмову вимогу ОСОБА_1 (вих. № 09/11-15 від 09.11.2015 р.), перерахував останньому суму 145411,00 грн. згідно з платіжним дорученням від 08.12.2015 р. № 72. З метою забезпечення виконання зобовязань за договорами про поворотну фінансову допомогу між відповідачем (заставодавець) та ОСОБА_1 (заставодержатель) було укладено договір від 09.10.2015 р. застави рухомого майна. Оскільки позивач здійснив погашення заборгованості відповідача перед ОСОБА_1, до нього, як до поручителя, в силу приписів ч. 2 ст. 556 ЦК України перейшли всі права кредитора в цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Таким чином, до позивача перейшло право заставодержателя за договором застави від 09.10.2015 р.

24.02.2016 р. від позивача надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої позивач зменшив перелік речей, на які просить звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості в сумі 145411,00 грн., зазначивши, що ставить питання про звернення стягнення на предмет застави загальною вартістю 144938,39 грн. згідно з переліком.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

Представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.02.2016 р. Обґрунтовуючи позов ст.ст. 525, 526, ч. 2 ст. 556, ст.ст. 610, 612 ЦК України, ст. 193 ГК України, Законом України «Про заставу», просить в рахунок погашення заборгованості відповідача в сумі 145411,00 грн. звернути стягнення на предмет застави згідно з переліком майна, наведеному у прохальній частині уточненої позовної заяви, який належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання права власності на це майно за позивачем.

Відповідач позов визнав, вважає його обґрунтованим. У письмовому відзиві зазначив, що ТОВ «Сухі Суміші» не змогло виконати в строк обовязок щодо повернення поворотної фінансової допомоги ОСОБА_1 Письмова вимога позивача вих. № 5 від 09.12.2015 р. не задоволена, оскільки у відповідача відсутні грошові кошти, необхідні для погашення заборгованості в сумі 145411,00 грн.

25.02.2016 р. від відповідача надійшло письмове пояснення на виконання вимог ухвали суду від 03.02.2016 р. Зазначено, що на сьогоднішній день сьома редакція статуту ТОВ «Сухі Суміші», затверджена рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сухі Суміші» від 20.01.2015 р., протокол № 21, є недійсною, що встановлено рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. у справі № 908/3644/15. Однак, на момент укладення договорів про надання поворотної фінансової допомоги статут був чинним. ОСОБА_1, будучи директором ТОВ «Сухі Суміші» та приймаючи рішення про необхідність отримання товариством поворотної фінансової допомоги, діяв на підставі п. 8.1 статуту. Питання стосовно отримання товариством поворотної фінансової допомоги до виключної компетенції зборів учасників не входить. Тобто, необхідності приймати рішення загальними зборами учасниками ТОВ «Сухі Суміші» про отримання поворотної фінансової допомоги не було. Пятою редакцією статуту, яка є чинною, також не віднесено до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства питання щодо отримання останнім поворотної фінансової допомоги.

ОСОБА_1 (третя особа-1) надав письмове пояснення, яке надійшло до суду 02.02.2016 р., у якому, зокрема, зазначив про здійснення позивачем, у якості поручителя, погашення перед ним заборгованості за відповідача в загальній сумі 145411,00 грн. На виконання приписів ст. 556 ЦК України передав позивачу оригінали документів, які підтверджують заборгованість відповідача перед ОСОБА_1 на суму 145411,00 грн., про що було складено відповідний акт. На даний момент заборгованість відповідача в сумі 145411,00 грн. на користь ОСОБА_1 погашена на підставі договору поруки позивачем.

Від ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» 09.03.2016 р. надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. По-перше, позивач не має права звертати стягнення на майно, обтяження якого не зареєстроване на його користь, а є зареєстрованим на ОСОБА_1 По-друге, позивачем не дотримано передбаченого Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» порядку звернення стягнення на предмет застави. По-третє, визнання права власності на майно, вартість якого не визначена, порушує права відповідача та третьої особи-2. Зазначає, що матеріали справи не містять даних щодо дійсної вартості майна, на яке позивач просить визнати право власності, що не дозволяє зробити висновок про його відповідність сумі існуючої заборгованості.

25.02.2016 р. від позивача надійшло додаткове пояснення, в якому зазначено, що 24.02.2016 р. між ОСОБА_1, який виступав заставодержателем за договором застави від 09.10.2015 р., та позивачем укладено договір про відступлення права вимоги, який посвідчений нотаріально. За даним договором ОСОБА_1 передав позивачу всі права та обовязки за вказаним договором застави. Таким чином, на сьогоднішній день заставодержателем за договором застави від 09.10.2015 р. є позивач.

25.02.2016 р. від третьої особи-2 надійшли письмові клопотання: 1. про призначення оціночно-будівельної експертизи; 2. направлення матеріалів справи до прокурора або органів досудового розслідування та зупинення провадження в справі в порядку п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України; 3. про проведення слухання справи з фіксацією аудіо-технічними засобами.

Клопотання розглянуті судом по суті в судовому засіданні 14.03.2016 р.

Клопотання відхилені судом як необґрунтовані з підстав, зазначених у мотивувальній частині рішення.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких досліджувалися в судових засіданнях, та вислухавши пояснення представників сторін, третіх осіб, суд

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» (відповідач) та фізичною особою ОСОБА_1 (третя особа-1) були укладені договори про надання поворотної фінансової допомоги: від 25.02.2015 р. № 25/02 на суму 30000,00 грн., від 27.03.2015 р. № 27/03 на суму 40000,00 грн., від 25.05.2015 р. № 25/05 на суму 15000,00 грн., від 24.06.2015 р. № 24/06 на суму 9920,00 грн., від 30.06.2015 р. № 30/06 на суму 9991,00 грн., від 11.08.2015 р. № 11/08 на суму 40500,00 грн.

Усього за даними договорами ОСОБА_1 зобовязався надати відповідачу поворотну фінансову допомогу в загальній сумі 145411,00 грн. Зазначені кошти були передані третьою особою-1 відповідачу згідно з квитанціями до прибуткового касового ордеру: № 4 від 25.02.2015 р. на суму 30000,00 грн., № 6 від 27.03.2015 р. на суму 40000,00 грн., № 13 від 24.06.2015 р. на суму 9920,00 грн., № 18 від 30.06.2015 р. на суму 9991,00 грн., а також перераховані відповідачу згідно з банківськими квитанціями: № 0.0.390127463.1 від 25.05.2015 р. на суму 15000,00 грн., № 0.0.420124000.1 від 11.08.2015 р. на суму 40500,00 грн.

За умовами п. 3.1 зазначених договорів поворотна фінансова допомога надається строком до 08.11.2015 р. Поворотна фінансова допомога надається на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (п. 2.2). Повернення грошових коштів проводиться шляхом видачі грошових коштів через касу відповідача або в інший спосіб, передбачений законом (п. 3.2).

Згідно з інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 із 04.02.2014 р. є керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» та підписант. У договорах про надання поворотної фінансової допомоги: від 25.02.2015 р. № 25/02, від 27.03.2015 р. № 27/03, від 25.05.2015 р. № 25/05, від 24.06.2015 р. № 24/06, від 30.06.2015 р. № 30/06, від 11.08.2015 р. № 11/08 зазначено, що від імені ТОВ «Сухі Суміші» договори підписані ОСОБА_5, що діяв на підставі довіреності.

Довіреність видана 25.02.2015р. строком на один рік директором ТОВ «Сухі Суміші» ОСОБА_1, який уповноважив ОСОБА_5 укладати усі необхідні договори про надання поворотної фінансової допомоги від імені товариства, визначаючи умови правочинів на власний розсуд (т. 1 а.с.145).

03.09.2015 р. проведено Державну реєстрацію юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельні суміші», створеної згідно з статутом товариства 02.09.2015 р.(т. 1 а.с. 43-44, 48).

22.09.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельні суміші» (поручитель, позивач) та фізичною особою ОСОБА_1 (кредитор) укладений договір поруки, відповідно до п. 1.1 якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за своєчасне та повне виконання ТОВ «Сухі Суміші» (боржник) зобовязань, що виникли з договорів про надання поворотної фінансової допомоги, які були укладені між кредитором та боржником, а саме: договори про надання поворотної фінансової допомоги: від 25.02.2015 р. № 25/02, від 27.03.2015 р. № 27/03, від 25.05.2015 р. № 25/05, від 24.06.2015 р. № 24/06, від 30.06.2015 р. № 30/06, від 11.08.2015 р. № 11/08 (далі основні договори).

Відповідно до п.п. 4.1.1, 4.1.2 позивач зобовязався при порушенні боржником (відповідачем) зобовязання перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобовязання у 3-х денний строк із дня отримання вимоги від кредитора. У разі одержання вимоги кредитора повідомити про це боржника.

Кредитор, згідно з п. 4.2.1, зобовязався після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, передати йому документи, які підтверджують зобовязання боржника.

Відповідно до п. 4.3.1 після виконання зобовязання боржника за основним договором до поручителя, який виконав таке зобовязання, переходять усі права кредитора за основним договором, у тому числі й ті, що забезпечують його виконання.

09.10.2015 р. між фізичною особою ОСОБА_1 (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» (заставодавець) укладений договір застави, який посвідчений 09.10.2015 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 4454.

Відповідно до п. 1.1 договору, цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з договорів про надання поворотної фінансової допомоги від 25.02.2015 р. № 25/02, від 27.03.2015 р. № 27/03, від 25.05.2015 р. № 25/05, від 24.06.2015 р. № 24/06, від 30.06.2015 р. № 30/06, від 11.08.2015 р. № 11/08, укладених між заставодержателем та заставодавцем, у простій письмовій формі, за умовами яких заставодавець зобовязаний повернути заставодержателю поворотну фінансову допомогу в розмірі 145411,00 грн., до 08.11.2015 р.

Предметом застави, згідно з п. 1.2 договору, є рухоме майно заставодавця, згідно з зазначеним переліком (наведеним у договорі).

Предмет застави належить заставодавцю на праві власності, що підтверджується довідкою № 1 від 08.10.2015 р. із переліком основних засобів, що знаходяться на балансі ТОВ «Сухі Суміші» (п. 1.3). Предмет застави оцінений сторонами в сумі 203958,19 грн. (п. 1.4).

Зазначена застава рухомого майна зареєстрована в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, що підтверджується Витягом № 48054374 від 09.10.2015 р. (а.с. 19 т. 2), обтяжувач: ОСОБА_1

09.11.2015 р. листом із описом вкладення в цінний лист ОСОБА_1 направив позивачу вимогу (вих. № 09/11-15 від 09.11.2015 р.) про усунення порушень за договорами про надання поворотної фінансової допомоги та договору поруки від 22.09.2015 р., відповідно до якої вимагав виконання зобовязання у семиденний строк із дня отримання цієї вимоги. Пропонував протягом 30 календарних днів із дня отримання цієї вимоги сплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 145411,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 72 від 08.12.2015 р. позивач перерахував на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 145411,00 грн. із призначенням платежу «… ОСОБА_1 погашення заборгованості за договором поворотн. фінансової допомоги згідно договору поруки від 22.09.2015 р.».

10.12.2015 р. листом із описом вкладення в цінний лист позивач направив відповідачу вимогу (вих. № 5 від 09.12.2015 р.) про усунення порушень за договорами про надання поворотної фінансової допомоги та договору застави від 09.10.2015 р., відповідно до якої вимагав виконання зобовязання за договорами про надання поворотної фінансової допомоги шляхом погашення заборгованості в сумі 145411,00 грн. протягом тридцятиденного строку з дня отримання цієї вимоги; зазначав про погашення ним заборгованості за ТОВ «Сухі Суміші» перед ОСОБА_1 у загальній сумі 145411,00 грн.; повідомляв, що у випадку непогашення заборгованості як заставодержатель задовольнить свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави. До вимоги додав копію платіжного доручення № 72 від 08.12.2015 р.

У січні 2016 р. ТОВ «Будівельні суміші» звернулося до господарського суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно (предмет застави), за яким було порушено провадження в даній справі.

Розглядаючи спір по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), є, зокрема, договір.

Договори поворотної фінансової допомоги, які покладено в підставу позову, за своєю правовою природою є договорами позики, тому до правовідносин слід застосовувати положення глави 71 ЦК України. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 510 ЦК сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Відповідно до ст. 511 ЦК зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Підпунктом 3 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено можливість заміни кредитора у зобовязанні іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Як слідує з матеріалів справи, позивач виконав зобовязання за відповідача, які виникли за договорами про надання поворотної фінансової допомоги від 25.02.2015 р. № 25/02, від 27.03.2015 р. № 27/03, від 25.05.2015 р. № 25/05, від 24.06.2015 р. № 24/06, від 30.06.2015 р. № 30/06, від 11.08.2015 р. № 11/08, укладеними між відповідачем та третьою особою-1 у справі.

Частинами 1, 2 ст. 556 ЦК України визначено, що після виконання поручителем зобов'язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов'язок боржника. До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Як зазначили в судовому засіданні позивач та третя особа-1, останній передав позивачу пакет документів стосовно заборгованості відповідача за договорами про надання поворотної фінансової допомоги. У матеріалах справи мається копія відповідного акту приймання-передачі документів від 08.12.2015 р., підписаного позивачем та третьою особою-1.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ст.ст. 3, 4 Закону предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором. Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору (ст. 16 Закону).

Як зазначалося судом, між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір застави рухомого майна, який посвідчений нотаріально 09.10.2015 р.

Під час розгляду даного спору в господарському суді, 24.02.2016 р. між ОСОБА_1 та позивачем був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого ОСОБА_1 передав ТОВ «Будівельні суміші» всі права та обовязки за договором застави, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 09.10.2015 р. за р. № 4454. Зазначений договір посвідчений 24.02.2016 р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, за реєстровим № 678.

Відповідно до п. 3 даного договору, до позивача переходять всі права та обовязки ОСОБА_1 за договором застави в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Із моменту укладення даного договору ТОВ «Будівельні суміші» вважається стороною договору застави, а ОСОБА_1 втрачає всі права за договором застави.

Сторони визначили вартість прав вимоги за даним договором в 145411,00 грн., які отримано ОСОБА_1 до підписання даного договору (п. 7 договору).

Відповідно до ОСОБА_6 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 24.02.2016 р. № 49040117 (а.с. 20 т. 2) вилучено обтяжувача ОСОБА_1, додано обтяжувача ТОВ «Будівельні суміші».

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про заставу» якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та заставодержателями застав, які зареєстровані пізніше. Аналогічний припис містить ст.ст. 11, 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Таким чином, юридичне значення реєстрації застави рухомого майна полягає в тому, що заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна. Реєстрація застави не повязується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави (п. 4.3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1).

Однією з підстав заміни кредитора в зобовязанні є передання кредитором всіх своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України).

Відповідно до п. 2.4.2 договору застави від 09.10.2015 р., укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем у справі, права та обовязки заставодержателя за яким перейшли до позивача за договором від 24.02.2016 р., заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави відповідно до чинного законодавства України та цього договору. Відповідно до п. 4.1 договору застави заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, зокрема, при невиконанні або неналежному виконанні заставодавцем умов договорів про надання поворотної фінансової допомоги або у випадках, передбачених законодавством України. Відповідно до п.п. 4.2, 4.4 звернення стягнення на предмет застави та реалізація предмету застави, на який буде звернене стягнення, здійснюється на розсуд заставодержателя, відповідно до умов цього договору або законодавства України. Сторони домовились про те, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого заставою цей договір передбачає передачу заставодержателю права власності на предмет застави.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив умови договорів про надання поворотної фінансової допомоги, які покладено в підставу позову, в частині повернення грошових коштів. Позивач на підставі договору поруки від 22.09.2015 р. повернув грошові кошти за відповідача в загальній сумі 145411,00 грн.

Статтею 19 Закону України «Про заставу» визначено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 20 даного Закону заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. До третьої особи, яка задовольнила в повному обсязі вимоги заставодержателя, переходить разом з правом вимоги забезпечена нею застава у встановленому законодавством порядку. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Предметом спору є звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості відповідача на предмет застави, який належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання за позивачем права власності на це майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю, зазначивши в письмовому відзиві про обґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно зі ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обовязковим (ст. 43 ГПК).

У п. 4.3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 р. № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» розяснено, що господарським судам необхідно враховувати, що в разі якщо договір застави не обмежений одним предметом застави, то всі предмети застави повинні бути індивідуалізовані, тобто визначені не лише їх видові ознаки, але й індивідуальні характеристики.

У п. 5 розяснення Вищого арбітражного суду України від 24.12.1999 р. № 02-5/602 «Про деякі питання практики, повязаних із застосуванням Закону України «Про заставу» зазначено, що опис заставленого майна повинен містити індивідуальні ознаки останнього, які дозволяють встановити, яке саме майно є предметом застави, і відрізнити його від однорідних предметів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у правочині, на підставі якого або у зв'язку з яким виникає обтяження, повинен визначатись опис предмета обтяження. У разі відсутності опису предмета обтяження чи якщо існуючий опис не дозволяє ідентифікувати предмет обтяження, таке обтяження є недійсним. Якщо предметом обтяження є окремий об'єкт, його опис надається за індивідуальними ознаками. Якщо предметом обтяження є сукупність об'єктів рухомого майна, його опис також може надаватися за родовими ознаками. В обох випадках опис предмета обтяження повинен дозволяти ідентифікувати рухоме майно як предмет обтяження.

У п. 1.2 договору застави від 09.10.2015 р. предметом застави є рухоме майно, перелік якого наведений у договорі, та включає 93 речі рухомого майна. При цьому, зазначено лише найменування речі, її інвентарний номер та залишкова вартість. Індивідуальні ознаки (характеристики) кожної речі в договорі не визначені. Зокрема, предметом застави: є кабельна траса 4 (інв. № 00046), при цьому не зазначено місце прокладки цієї траси; ваги (інв. № 00011), верстат свердлувальний (інв. № 00009), змішувач (інв. № 00001), лебідка 1 тн (інв. № 00043), лінія подачі піску (інв. № 00017), мішкозашивочна машина (інв. № 00019), система дозування (інв.№00095) не зазначено навіть повного найменування даних речей, яке повинно містити індивідуальні характеристики речі (зокрема, фірма-виробник, рік виробництва, номер двигуна тощо). Інвентарний номер не може вважатися індивідуальною ознакою речі, оскільки присвоюється заставодавцем та не виключена можливість його зміни.

Суд враховує приписи ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що відрізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

У п. 1.4 договору застави визначено, що предмет застави оцінений сторонами в сумі 203958,19 грн.

В уточнюючій позовній заяві (а.с. 125-126 т. 1) позивач визначає остаточний перелік речей загальною вартістю 144938,39 грн., на які просить звернути стягнення. Як вбачається з даного переліку, вартість деяких речей є меншою, ніж зазначена в договорі застави, а деяких більшою. Зокрема, у договорі застави вартість системи дозування 2 (інвентарний номер 00102) встановлена 49550,33 грн., в уточненій позовній заяві 31073,07 грн.; у договорі вартість розчинобетонозмішувача (інвентарний номер 00114) встановлена 21731,58грн., в уточненій позовній заяві 10 000грн. При цьому, сторони посилаються на складену відповідачем довідку № 1 від 21.09.2015 р. (а.с. 67 т. 1) переліку власності, яка знаходиться на балансі ТОВ «Сухі Суміші». Відповідач у судовому засіданні зазначив, що залишкова вартість речей визначена з урахуванням нормального фізичного зносу речі. Разом з тим, залишкова вартість змішувача (інв. № 00001) у довідці та уточнюючій позовній заяві зазначена 29716,58 грн., а в договорі застави 11588,42 грн. Суд не приймає довідку № 1 від 21.09.2015 р. у якості належного доказу вартості речей, які передані в заставу, так як по-перше, дана довідка складена одноособово відповідачем, по-друге, підписана в тому числі третьою особою ОСОБА_1, який є зацікавленою особою, оскільки саме на користь третьої особи був укладений договір застави, який передбачає передачу права власності. Із цих же підстав суд не бере до уваги довідку відповідача від 09.03.2016 р. «Відомість необоротних активів на 01.09.2015 р.» (а.с. 33-34 т. 2).

Доказів внесення змін до договору застави в частині зміни вартості майна не надано. Крім того, суд враховує, що з моменту укладення договору застави 09.10.2915 р. і до моменту предявлення позову 14.01.2016р. пройшло лише 3 місяці і підстав зменшення вартості не доведено.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову) (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 р. № 6 «Про судове рішення»).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, ОСОБА_6 з ЄДРЮОтаФОП станом на 01.12.2015 р., та підтверджено представником відповідача та третьою особою-1 в судовому засіданні, ОСОБА_1 (третя особа-1 у справі), який надав відповідачу (ТОВ «Сухі Суміші») поворотну фінансову допомогу, та виступав заставодержателем за договором застави від 09.10.2015 р., є керівником ТОВ «Сухі Суміші».

Як вбачається з договору застави від 09.10.2015 р., даний договір від імені ТОВ «Сухі Суміші» (заставодавець) укладений в особі гр. ОСОБА_5, діючого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_6, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 09.10.2015 р. за реєстровим № 4449, Статуту, зареєстрованого реєстраційною службою Запорізького МУЮ 03.02.2015 р. за р. № 2007685, протоколу № 20 від 03.02.2014 р., протоколу № 22 від 04.08.2015 р.

Відповідач надав до матеріалів справи копію протоколу № 22 від 04.08.2015 р. позачергових Зборів учасників ТОВ «Сухі Суміші» (а.с. 146-148 т. 1). Із даного протоколу (п. 4) вбачається, що зборами прийнято рішення про надання права ОСОБА_5 укласти договір застави рухомого майна згідно переліку в забезпечення, зокрема, договору про надання фінансової допомоги № 11/08 від 11.08.2015 р., укладеного між товариством та ОСОБА_1 Тобто, позачерговими Зборами вирішено питання стосовно договору № 11/08, дата укладення якого (11.08.2015 р.) є пізнішою, аніж дата проведення зборів (04.08.2015 р.), хоча в протоколі № 22 даний договір зазначений як укладений та саме в його, зокрема, забезпечення уповноважено ОСОБА_5 укласти договір застави. Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Згідно з ст. 43 ГПК господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

На підставі викладеного, в задоволенні позову відмовляється повністю. Суд прийшов до висновку, що враховуючи приписи законодавства і оцінені докази задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави, викладений у прохальній частині позовної заяви, шляхом визнання за позивачем права власності на це майно, буде суперечити приписам наведеного вище законодавства, порушить права відповідача юридичної особи ТОВ «Сухі Суміші» та її учасників, зокрема, третьої особи ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1, стосовно якої порушено справу про банкрутство (№ 5009/2987/12), та яка має частку у статутному капіталі відповідача 50,16% (рішення господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. у справі № 908/3644/15, яке набрало законної сили).

Стосовно клопотань третьої особи-2, про які зазначено в описовій частині рішення, суд зазначає наступне.

Клопотання від 25.02.2016 р. про проведення слухання справи з фіксацією аудіо-технічними засобами відхилено судом як необґрунтоване, оскільки фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст. 81-1 ГПК України, здійснювалося судом за його ініціативою, починаючи з судового засідання 03.02.2016 р.

У клопотанні про призначення оціночно-будівельної експертизи третя особа-2 просить поставити перед експертом питання: яка ринкова вартість обєктів нерухомого майна, яке є предметом договору застави від 09.10.2015 р. станом на день звернення до суду ТОВ «Будівельні суміші» з даним позовом. Клопотання мотивовано тим, що в договорі застави відсутнє будь-яке посилання стосовно методики визначення вартості майна. Третя особа-2 вважає, що вартість предмета застави є значно заниженою поряд із ринковою вартістю аналогічних обєктів.

Відповідно до ст. 41 ГПК України господарський суд призначає судову експертизу для розяснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань. Суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання, враховуючи предмет та підстави заявленого позову. У даному випадку в задоволенні позову судом відмовлено по суті з підстав, що викладені судом вище.

Клопотання третьої особи-2 про направлення матеріалів справи до прокурора або органів досудового розслідування та зупинення провадження в справі в порядку п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України обґрунтовано слідуючим. ПАТ «ЗЗБК № 1» вважає, що в діях сторін ТОВ «Будівельні суміші» та ТОВ «Сухі Суміші» є ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за які встановлена в ст.ст. 190, 191, 364-1 КК України. Зазначає, що рішенням господарського суду Запорізької області від 11.08.2015 р. у справі № 908/3644/15 визнано частково недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Сухі Суміші», оформлене протоколом № 20 від 03.02.2014 р.; визнано недійсним статут ТОВ «Сухі Суміші» (шоста редакція), затверджений рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Сухі Суміші» від 03.02.2014 р., протокол № 20; визнано недійсним рішення загальних зборів ТОВ «Сухі Суміші», оформлене протоколом № 21 від 20.01.2015 р.; визнано недійсним статут ТОВ «Сухі Суміші» (сьома редакція). Даним рішенням суду було поновлено порушені права ПАТ «ЗЗБК № 1», як учасника ТОВ «Сухі Суміші» з часткою понад 50%. Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15.10.2015 р. зазначене рішення залишено без змін. Договір застави укладений 09.10.2015 р., тобто в період розгляду в апеляційній інстанції справи № 908/3644/14. Зазначені дії (укладення договору застави) дають підстави вважати, що договір застави укладено з метою здійснити відчуження майна ТОВ «Сухі Суміші», уникнувши волевиявлення його законних учасників, в даному випадку третьої особи-2. Вважає, що необхідності в отриманні фінансової допомоги в розмірі 145411,00 грн. від ОСОБА_1М не було. Таким чином, дії по укладанню договорів поворотної фінансової допомоги, договору застави свідчать про злочинну змову осіб та створення штучної заборгованості та спробі незаконного заволодіння майном, яке перебуває у власності ТОВ «Сухі Суміші» на користь третіх осіб, в даному випадку, на користь його керівника та учасника ОСОБА_1

У судовому засіданні представник третьої особи-2 усно зазначив, що в прохальній частині даного клопотання міститься технічна описка в зазначенні номеру справи 908/182/16, оскільки дане клопотання стосується справи № 908/144/16.

Статтею 90 ГПК України визначено, що якщо при вирішенні господарського спору суд виявить у діяльності працівників підприємств та організацій порушення законності, що містять ознаки кримінального правопорушення, господарський суд надсилає про цей факт повідомлення прокурору або органу досудового розслідування. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 79 ГПК України право на зупинення провадження в справі виникає в господарського суду у випадку надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування.

Необхідною передумовою для зупинення провадження в справі є неможливість розгляду спору по суті заявлених позовних вимог у звязку з наявністю обставин, які перешкоджають такому розгляду.

Третя особа-2 не обґрунтувала підстав, які перешкоджають розгляду спору в даній справі, зокрема, необґрунтовано неможливість розгляду спору по суті без направленням матеріалів прокурору або органу досудового розслідування. Суд також враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод справа повинна розглядатися судом впродовж розумного строку. А наслідком зупинення провадження в справі є призупинення всіх процесуальних дій по справі до усунення обставин, що зумовили таке зупинення. Судом розяснено, що при наявності достатніх підстав, третя особа-2 має право безпосередньо звернутися до правоохоронних органів.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 41, 49, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 18 березня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.