ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 922/6320/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 14-135 від 13.05.2014р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 6/17 від 04.01.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №496 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2016 р. у справі № 922/6320/15,

за позовом Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України", м. Київ,

до Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве, Харківська обл.,

про стягнення 1 558 057,69 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "НАК "Нафтогаз України" м. Київ звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Комунального підприємства теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації, смт. Хорошеве про стягнення заборгованості в розмірі 1 558 057,69 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03.02.2016 р. (суддя Моїсеєнко В.М.) у позовних вимогах відмовлено повністю.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2016р. по справі № 922/6320/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню у розмірі 174 344,99 грн., 3% річних у розмірі 126 087,76 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 257 624,93 грн., посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

Відповідач, КПТМ Харківського району Харківської районної державної адміністрації, у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. Відповідач вказав, що уклавши договори про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором № 13/2618-ТЕ-32 від 28.12.2012р. купівлі-продажу природного газу.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач, продавець) та Комунальним підприємством теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації (відповідач, покупець) був укладений договір № 13/2618-ТЕ-32 купівлі-продажу природного газу, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

У відповідності до п. 2.1 зазначеного договору, позивач передає відповідачеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 10 946,685 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів.

В п. 3.3. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно пункту 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до пункту 6.1. договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив з січня по грудень 2013 року природний газ на загальну суму 10 938 729,92 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу (а. с. 24-37).

Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідач не виконав свої зобов'язання за договором в повному обсязі, оскільки частково сплатив за поставлений газ на суму 10938729,92 грн.

З матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство теплових мереж Харківського району Харківської районної державної адміністрації оплату за поставлений газ здійснював несвоєчасно, що підтверджується сальдо та довідкою по операціях щодо покупця (а.с.38-40).

Також, матеріали справи свідчать, що частина розрахунків з позивачем за період заявлений позивачем у позові по договору № 13/2618-ТЕ-32 на купівлю-продаж природного газу, на яку була позивачем нарахована пеня, 3 % річних та інфляційні витрати були проведені на підставі:

- договору про організацію взаєморозрахунків № 339/30 від 16.09.2014 р. на суму 377785,58 грн. у відповідності до платіжного доручення № 17 від 26.09.2014 р., проведеного банком 13.10.2014 р.;

- договору про організацію взаєморозрахунків № 365/30 від 24.09.2014 р. на суму 7318795,20 грн. у відповідності до платіжного доручення № 18 від 30.09.2014 р., проведеного банком 15.10.2014 р.;

- спільних протокольних рішень: № 929 від 17.04.2014 р. разом з платіжним дорученням № 9, згідно якого оплата була проведена 25.04.2014 р. на суму 346306,00 грн.; № 1383 від 18.06.2014 р. разом з платіжним дорученням № 11, згідно якого оплата була проведена 25.06.2014 р. на суму 181057,00 грн.; № 1542 від 16.07.2014 р. разом з платіжним дорученням № 10, згідно якого оплата була проведена 23.07.2014 р. на суму 46119,00 грн.; № 1661 від 17.08.2014 р. разом з платіжним дорученням №12, згідно якого оплата була проведена 22.08.2014 р. на суму 45099,00 грн.; № 1799 від 16.09.2014 р. разом з платіжним дорученням № 14, згідно якого оплата була проведена 24.09.2014 р. на суму 47287,00 грн.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату електроенергії, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим постановою КМУ № 20 від 11.01.2005.

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою КМУ №20 від 11.01.2005, визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" № 55/57/43 від 03.02.2009, який був чинним станом на час отримання субвенцій за протокольними рішеннями (п.1.1. Порядку).

За змістом п.п. 2 п. 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору купівлі-продажу природного газу № 13/2618-ТЕ-32 від 28.12.2012 р. У п. 15 договорів про організацію взаєморозрахунків визначили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

В пункті 3 вищенаведених Спільних протокольних рішень сторони передбачили порядок та строки проведення взаєморозрахунків, зокрема визначили, що усі учасники розрахунків не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок перераховують кошти наступному учаснику розрахунків.

Тобто, колегія суддів зазначає, що умовами цього договору передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу.

Отже, уклавши Спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожитий природний газ, поставлений відповідно до договору № 13/2618-ТЕ-32 від 28.12.2012 р.

Судом першої інстанції правомірно вказано, що для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 7.2. договору № 13/2618-ТЕ-32 від 28.12.2012 р., та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, встановлених договором від 16.09.2014р. № 339/30 про організацію взаєморозрахунків та договором від 24.09.2014р. № 365/30 про організацію взаєморозрахунків, і відповідно до змісту якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмету договору.

Остаточні розрахунки з позивачем за договором від 28.12.2012р. № 13/2618-ТЕ-32 на купівлю-продаж природного газу на суму 377785,58грн. були проведені на підставі договору від 16.09.2014р. № 339/30 про організацію взаєморозрахунків та на суму 7318795,20 грн. - на підставі договору від 24.09.2014р. № 365/30 про організацію взаєморозрахунків.

Тобто, розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, у позивача відсутні правові підстави для проведення нарахувань пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних витрат, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що даний розрахунок зроблений позивачем безпідставно, а сума заборгованості по договору №13/2618-ТЕ-32 від 28.12.2012 р., на яку позивач нарахував пеню, 3 % річних та інфляційні витрати, була повністю погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків та Спільних протокольних рішень, тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи апелянта, що до 15.10.2014р. договір про організацію взаєморозрахунків від 24.09.2014р. № 365/30 не був дійсним та не міг створювати будь-яких юридичних наслідків, в тому числі будь-яким чином впливати на порядок розрахунків за спожитий природний газ, є безпідставними, оскільки самі ж сторони в п. 2 ст. 10 договорів (які позивачем також були підписані) зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору від 28.12.2012р. № 13/2618-ТЕ-32 на купівлю-продаж природного газу.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2016 р. у справі № 922/6320/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", на рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2016 р. у справі № 922/6320/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 03.02.2016 р. у справі № 922/6320/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Слободін М.М.