ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 909/636/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Кривди Д.С. - головуючого (доповідача), Малетича М.М., Могил С.К.,
за участю представників:
позивачаОСОБА_1., представник,
відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином),
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуФізичної особи-підприємця ОСОБА_5
на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015
у справі№909/636/15 Господарського суду Івано-Франківської області
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_6
простягнення 331 906,90 грн,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) 317136,90 грн, в тому числі:боргу у сумі 106136,90 грн та штрафних санкцій у сумі 211000 грн.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2015 (суддя Шкіндер П.А.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 (судді: Мельник Г.І. - головуючий, Давид Л.Л., Михалюк О.В.), в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням та постановою, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги позивача. Скаргу мотивовано доводами про порушення судами норм матеріального права. Зокрема, за висновком позивача, суди невірно застосували статті 210, 215, 640 та частину 2 статті 1118 Цивільного кодексу України, вважаючи, що у зв'язку з відсутністю державної реєстрації договір комерційної концесії (франчайзингу) не вважається укладеним і не породжує відповідних правових наслідків для сторін.

Від відповідача надійшло клопотання (телеграма) про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання його представника. Клопотання мотивовано невчасним повідомленням про дату судового засідання. Перевіривши доводи клопотання, колегія дійшла висновку про їх безпідставність, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвала від 09.03.2016 про призначення справи до розгляду на 22.03.2016 надіслана відповідачу 10.03.2016, а тому з урахуванням поштового перебігу по Україні Фізична особа-підприємець ОСОБА_6, як сторона у справі, мала достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо особистої явки в судове засідання або забезпечення участі у справі свого представника.

Враховуючи викладене, а також те, що явка повноважних представників обов'язковою не визнавалась, додаткові матеріали не витребовувались, а також враховуючи строк розгляду касаційної скарги, встановлений статтею 1118 ГПК України, колегія дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наявні матеріали справи та доводи, викладені у касаційній скарзі, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника позивача, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановили суди попередніх інстанцій, 26.12.2011 між Суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (Франчайзер) та Суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (Франчайзі) укладено Договір комерційної концесії №1 (далі - Договір), за умовами п.2-01 якого Франчайзер погоджується на вступ Франчайзі до Франчайзингової мережі "ВЕST BURGER" по веденню Бізнесу Франчайзера. Такий вступ зобов'язує Франчайзі використовувати на умовах Невиключного права Стандарт, Систему та Торгову марку Франчайзера.

Відповідно до п.3-01. Договору Франчайзі сплачує Франчайзеру Початковий платіж у розмірі 20 000 гривень у відповідності з наступним графіком:

а) сума в гривнях, що еквівалентна 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ встановленим на день виплати даної суми, протягом 5 робочих днів з дати підписання Договору;

б) сума в гривнях, що еквівалентна 500 доларів США за офіційним курсом НБУ встановленим на день виплати даної суми, протягом 5 робочих днів з дати відкриття;

в) сума в гривнях, що еквівалентна 1000 доларів США за офіційним курсом НБУ встановленим на день виплати даної суми, протягом 6 місяців з дати відкриття.

Згідно з п.3-02. Договору щомісяця, починаючи з дати відкриття, Франчайзі сплачує Франчайзеру роялті у розмірі 2,5% від щомісячного валового обороту.

Пунктом 3-03. Договору передбачено, що щомісяця, починаючи з Дати відкриття, Франчайзі сплачує Франчайзеру рекламні відрахування у розмірі 0,5% від щомісячного валового обороту.

Відповідно до п.3-05. Договору у випадку несплати (повної чи часткової) початкового платежу, роялті чи рекламних відрахувань у зазначений строк, Франчайзі сплачує на користь Франчайзера пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно здійсненого платежу за кожен день прострочення.

Згідно з пунктом 8-03. Договору стосовно об'єктів прав інтелектуальної власності Франчайзера, Франчайзі зобов'язаний, зокрема, під час підписання договору або в інший термін визначений Франчайзером підписати Ліцензійний договір, а також всі прикладені до нього Додатки, що мають безпосередній зв'язок з цим Договором і стосуються використання об'єктів прав інтелектуальної власності Франчайзера в Бізнесі та не порушують умови Договору;

Використовувати об'єкти прав інтелектуальної власності Франчайзера тільки у Приміщенні (оформлені у відповідності до Фірмового стилю та згідно проектної документації приміщення, літній майданчик та прилеглі робочі території для ведення Бізнесу Франчайзі), що займає площу до 130 квадратних метрів та розташоване на першому поверсі за адресою: АДРЕСА_1.

Також суди попередніх інстанцій, досліджуючи матеріали справи, встановили, що починаючи з дати відкриття кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1" (01 квітня 2012 року), за адресою: АДРЕСА_1, відповідачем (Франчайзі) роялті та рекламні відрахування не сплачувались, що також не спростовано представниками сторін у судовому засіданні.

За таких обставин Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом у даній справі про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 боргу та пені за Договором в загальному розмірі 317316,90 грн.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1115 Цивільного кодексу України за договором комерційної концесії одна сторона (право володілець) зобов'язується надати другій стороні (користувачеві) за плату право користування відповідно до її вимог комплексом належних цій стороні прав з метою виготовлення та (або) продажу певного виду товару та (або) надання послуг.

Відповідно до статті 1118 Цивільного кодексу України договір комерційної концесії укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми договору концесії такий договір є нікчемним. Договір комерційної концесії підлягає державній реєстрації органом, який здійснив державну реєстрацію право володільця. У відносинах з третіми особами сторони договору комерційної концесії мають право посилатися на договір комерційної концесії лише з моменту його державної реєстрації.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, а одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, з посиланням на зміст статті 1118 Цивільного кодексу України виходив з того, що Договір комерційної концесії у зв'язку з відсутністю його державної реєстрації є неукладеним, тобто не породжує правових наслідків.

Колегія суддів Вищого господарського суду України не погоджується з правовою позицією місцевого господарського суду з огляду на те, що зміст статті 1118 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що відсутність державної реєстрації договору комерційної концесії не тягне за собою його недійсність, і момент укладення договору комерційної концесії для його сторін визначається за загальним правилом частини 1 статті 638 ЦК України - з моменту досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. І лише для третіх осіб він набуває юридичного значення з моменту державної реєстрації.

Враховуючи викладене, суди мали з'ясувати дійсні права та обов'язки сторін за укладеним договором комерційної концесії, наявність підстав для стягнення боргу і штрафних санкцій за ним.

Крім того, відповідно до статті 210 Цивільного кодексу України перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Суди попередніх інстанцій, посилаючись на відсутність державної реєстрації Договору, не встановили, чи вживав позивач заходів щодо реєстрації договору комерційної концесії і чи існувала взагалі можливість у позивача виконати обов'язок щодо реєстрації договору концесії на час його підписання, тоді як позивач спростовував таку можливість. При цьому в матеріалах справи наявний лист позивача, адресований міському голові м.Івано-Франківська, з проханням видати копію заяви від ФОП ОСОБА_5 про реєстрацію Договору комерційної концесії (франчайзингу) №1 від 26.12.2011 та копію відповіді на дану заяву. Суди зазначені обставини не перевірили.

Таким чином, розглядаючи справу, суди обох інстанцій всупереч вимогам статей 43, 32, 43 Господарського процесуального кодексу України, всебічно, повно і об'єктивно не дослідили всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду (частина 2 статті 1115 ГПК України).

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи наведене, ухвалені по справі судові акти підлягають скасуванню як такі, що постановлені з порушенням норм матеріального й процесуального права, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, при цьому надавши належну оцінку всім доводам сторін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05.08.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 у справі №909/636/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий Д. Кривда

Судді М. Малетич

С. Могил