ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

18 березня 2016 р. Справа № 902/62/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Жмеринське АТП-10512", м.Жмеринка, Вінницька область

до: 1. Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, смт Браїлів, Жмеринський район, Вінницька область

2. Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, м.Жмеринка, Вінницька область

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, м.Вінниця та Управління державної інспекції України з питань безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області, м.Вінниця

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Відділ освіти Жмеринської районної державної адміністрації, м.Жмеринка, Вінницька область

про визнання договору від 21.01.2003 р. та договору від 23.12.2003 р. із змінами від 04.03.2004 р. недійсними

За участю секретаря судового засідання Віннік О.В.

За участю представників:

позивача: Тимунь Костянтин Іванович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія НОМЕР_1 видане 23.01.2015 р., паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жмеринським РВ УМВС України в Вінницькій області 22.02.2006 р.

Федоришин Олександр Васильович, довіреність № б/н від 15.01.2016 р., паспорт серії НОМЕР_3 виданий Кіровоградським РВ УМВС України в Кіровоградській області 28.01.2000 р.

відповідача 1: Довбиш Олександр Леонідович, договір про надання правової допомоги № 08/2016 від 24.02.2016 р., посвідчення адвоката.

відповідача 2: Сенько Юрій Ярославович, доручення № 01-18/170 від 26.01.2016 р., паспорт серії НОМЕР_4 виданий Жмеринським РВ УМВС України в Вінницькій області 25.08.1999 р.

треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

Департамент житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації: Жадан Микола Володимирович, довіреність № 01-11-05/457 від 23.02.2016 р., паспорт серії НОМЕР_5 виданий Петрівським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 08.07.1998 р.

Управління державної інспекції України з питань безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області: Загородній Віталій Сергійович, довіреність № 20(1)59-16 від 21.01.2016 р., паспорт серії НОМЕР_6 виданий Томашпільським РВ УМВС України у Вінницькій області 04.01.2005 р.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Відділ освіти Жмеринської районної державної адміністрації: Феліксова Галина Ізівна, доручення № 1 від 15.03.16 р., паспорт серії НОМЕР_7 виданий Жмеринським РВ УМВС України у Вінницькій області 19.03.1996 р.

В С Т А Н О В И В :

Приватним акціонерним товариства "Жмеринське АТП-10512" подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 та Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області про визнання договору від 21.01.2003 р. та договору від 23.12.2003 р. із змінами від 04.03.2004 р. недійсними.

Ухвалою суду від 21.01.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/62/16 та призначено до розгляду на 11.02.2016 р.

09.02.2016 р. відповідачем до суду, з поміж інших витребуваних доказів, подано відзив в якому останній позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити з мотивів наведених в ньому.

В судовому засіданні 11.02.2016 р. представником відповідача 2 подано заяву про повне визнання позову.

Ухвалою від 11.02.2016 р. розгляд справи відкладено до 25.02.2016 р.

25.02.2016 р. до суду надійшла заява позивача про зміну предмету позову, яку ухвалою від 25.02.2016 р. повернуто без розгляду.

Ухвалою суду від 25.02.2016 р. розгляд справи відкладено до 16.03.2016 р. з огляду на необхідність залучення до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Відділ освіти Жмеринської районної державної адміністрації та необхідність витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 16.03.2016 р. судом оголошено перерву до 18.03.2016 р. з метою надання учасниками судового процесу усіх необхідних доказів для вирішення даного спору по суті.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви та письмових пояснень від 09.02.2016 р. та 25.02.2016 р. позивач посилається в якості підстави позовних вимог на те, що ним за результатами проведеного конкурсу було укладено 27.07.2015 р. договори з Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації № 77, № 78, № 79 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування строком до 23.06.2020 р. після виїзду на які водіями підприємства було виявлено те, що перевезення за цими ж маршрутами здійснює Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, який вказує, що здійснює перевезення правомірно на підставі оспорюваних договорів, які пролонгувались на новий строк.

Фактичне здійснення перевезення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 перевезення за тими ж маршрутами конкурс на які виграв позивач, невідповідність змісту оспорюваних договорів чинному законодавству щодо строку їх дії та можливості їх пролонгації за мовчазною згодою сторін являються обґрунтовують поданий позивачем позов (а.с.4-8, 110-113, т.1, а.с.115-117, т.2).

В якості нормативно-правової підстави позовних вимог позивач посилається на ч.1 ст.203, ч.ч.1 , 3 ст.215, ч.1 ст.901, ст.905 ЦК України, ч.1 ст.42, ст.43, ч.5 ст.44 Закону України "Про автомобільний транспорт", п.53 постанови КМ України від 03.12.2008 р. № 1081 тощо.

Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву від 08.02.2016 р. позов не визнає в повному обсязі та просить в його задоволенні відмовити вказуючи на відповідність оспорюваних договорів чинному на момент їх укладення законодавству, зокрема Закону України "Про автомобільний транспорт", постановам КМ України від 02.11.1996 р. № 1346 та від 29.01.2003 р. № 139 (а.с.138-143, т.1).

Відповідач 2 у заяві від 11.02. 2016 р. позовні вимоги визнає повністю (а.с. 207, т.1).

Третя особа на стороні позивача Управління державної інспекції України з питань безпеки на наземному транспорті у Вінницькій області в своїх письмових від 10.02.2016 р. щодо заявленого позову покладається на розсуд суду (а.с.210-211, т.1).

В свою чергу третя особа на стороні позивача Департамент житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації та третя особа на стороні відповідача Відділ освіти Жмеринської районної державної адміністрації в своїх усних поясненнях щодо вирішення даного спору по суті також покладаються на розсуд суду.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 21.01.2003 р. було укладено договір на перевезення пасажирів автомобільним транспортом між Жмеринською районною державною адміністрацією (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Перевізник) відповідно до п.1 якого Замовник надає Перевізникові право на перевезення пасажирів на маршруті (ах), рейсах: маршрут № 1 "Жмеринка-Браїлів"; маршрут № 12 "Жмеринка-Токарівка"; рейс № 2 "Жмеринка-Могилівка"; рейс № 9 "Жмеринка-Лисянка"; рейс № 11 "Жмеринка-Рижавка" з 21.01.2003 р. по 21.01.2008 р. а Перевізник зобов'язується надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених вказаним договором (а.с. 125-126, т. 2).

23.12.2003 р. між тими ж сторонами було укладено договір предметом якого визначено надання права Перевізникові на перевезення пасажирів на маршруті (ах), рейсах: 1. Рейс № 16 "Жмеринка-Мала Жмеринка" з 23.12.2003 р. по 23.12.2004 р. (а.с. 56-57, т. 1).

За умовами п.18 даного Договору сторони передбачили, що якщо за 30 днів до закінчення терміну укладеного договору не надходило заяви від Перевізника або Замовника про розірвання договору договір на перевезення автоматично продовжується на такий же термін, на який він був укладений попередньо.

04.03.2004 р. було укладено Додаток № 1 до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 21.01.2003 р., відповідно до якого пункти № 1, № 2, № 3, № 5 викладено в наступній редакції (а.с.59, т.1).

Зокрема, згідно з п.1 маршрут № 1 "Жмеринка-Браїлів" включає такі населені пункти: м. Жмеринка, с. Леляки, с. Тартак, ст. Браїлів, смт Браїлів; 2. маршрут № 12 "Жмеринка-Токарівка" включає такі населені пункти: м.Жмеринка, с.Коростівці, с.Северинівка, с.Чернятин, с.Слобода Чернятинська, с.Токарівка; 3. маршрут № 2 "Жмеринка-Могилівка" включає такі населені пункти: смт Браїлів, с.Демидівка, м.Жмеринка; 5. маршрут № 11 "Жмеринка-Рижавка" включає такі населені пункти: м.Жмеринка, смт Браїлів, с.Потоки.

Згідно з п.2 Додатку № 1 до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 21.01.2003 р. за згодою сторін продовжено термін дії договору щодо надання транспортних послуг населенню до 04.03.2014 р.

Відповідно до п.4 Додатку № 1 до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 21.01.2003 р. до розділу "Умови договору" "Перевізник" внесено пункти 14, 15 останній з яких встановлює, що після закінчення терміну дії даного договору, чинність його вважатиметься продовженою на послідуючий термін, якщо ні одна із сторін не порушила питання про його розірвання, попередивши про це одну із сторін письмово, не пізніше як за 60 днів до закінчення даного договору.

Також, 04.03.2004 р. було укладено Додаток № 1 до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 23.12.2003 р., відповідно до п. 1 якого пункт № 1 викладено в наступній редакції: 1. маршрут № 9 "Жмеринка-Мала Жмеринка" включає такі населені пункти: м. Жмеринка, с. Мала Жмеринка (а.с.58, т.1).

Згідно з п.2 Додатку № 1 до договору на перевезення пасажирів автомобільним транспортом від 23.12.2003 р. за згодою сторін продовжено термін дії договору щодо надання транспортних послуг населенню до 04.03.2014 р.

Також судом встановлено, що 23.06.2015 року відбулось засідання конкурсного комітету на перевезення пасажирів на внутрішньообласних міжміських автобусних маршрутах загального користування по маршрутам "Жмеринка-Браїлів ч/з Курилівці" номера рейсів 93ж-120ж, "Жмеринка-Демидівка" номера рейсів 215ж-220ж, "Жмеринка-Рижавка ч/з Потоки" номера рейсів 123ж-126ж, "Жмеринка-Токарівка" номера рейсів 127ж-154ж, "Жмеринка-Сл.Чернятинська" номера рейсів 151ж-154ж, "Жмеринка-Мала Жмеринка" номера рейсів 221ж-238ж, де переможцем оголошено приватне акціонерне товариство "Жмеринське АТП-10512".

В подальшому, 22.07.2015 року між Департаментом житлово-комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації та ПрАТ "Жмеринське АТП - 10512" укладено договори № 77, № 78, № 79 про організацію перевезення пасажирів на внутрішньообласному міжміському та приміському автобусному маршруті загального користування (а.с.51-53, т.1).

Згідно із умовами Договорів, ПрАТ "Жмеринське АТП-10512" отримує право на перевезення пасажирів на автобусних маршрутах, а саме: "Жмеринка-Браїлів ч/з Кирилівці "; "Жмеринка-Демидівка"; "Жмеринка-Рижавка ч/з Потоки"; "Жмеринка-Токарівка"; "Жмеринка-Слобода Чернятинська"; "Жмеринка-Мала Жмеринка".

Із матеріалів справи слідує, що за вказаними маршрутами здійснює перевезення також відповідач 1, що власне ним і не заперечується і підтверджується наявними у справі шляховими листами (а.с.158-182, т.1).

Також в матеріалах справи наявні договори укладені в період з 28.01.2014 р. по 20.02.2015 р. Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 з Відділом освіти Жмеринської районної державної адміністрації на транспортне обслуговування в яких обумовлено, що вони є дійсними до завершення терміну дії основного договору на перевезення (а.с.145-152, т.1).

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 207 ГК України закріплено, що господарське зобов'язання, яке не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В пункті 3 ч.1 ст.3, ст.6 ЦК України закріплено принцип свободи договору який передбачає, право суб'єкта цивільного права на укладення й інших договорів, прямо не передбачених актами цивільного законодавства, але відповідають загальним засадам цивільного законодавства. Сторони договору мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на свій розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Слід звернути увагу, що відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Абзацом першим п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. визначено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Аналогічні положення закріплено в п.2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" в якому вказано, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наголошено, що у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як вказувалось вище позивач посилався, зокрема, на те, що оспорювані договори не відповідають приписам ч.5 ст.44 Закону України "Про автомобільний транспорт" та п.53 постанови КМ України від 03.12.2008 р. № 1081, які встановлюють обмеження терміну дії договорів від трьох до п'яти років та заборону на продовження строку дії договору.

Надаючи юридичну оцінку оспорюваним правочинами в контексті заявлених позовних вимог суд із врахуванням наведеного вище приймає до уваги законодавство, яке діяло на момент їх вчинення.

Судом встановлено, що станом на момент укладення договорів від 21.01.2003 р. та від 23.12.2003 р. у відповідності до положень частини 6 статті 47 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакцій чинній на момент їх укладення), строк договору на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування визначається замовником, але не може бути меншим як три роки.

При цьому ні Закон України "Про автомобільний транспорт" (в редакції чинній на момент укладення договорів від 21.01.2003 р., від 23.12.2003 р. та додатків до них від 04.03.2004 р.), ні постанова КМ України від 02.11.1996 р. № 1346 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу на перевезення пасажирів автомобільним транспортом" (в редакції чинній на момент укладення договору від 21.01.2003 р.), ні постанова КМ України від 29.01.2003 р. № 139 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу на перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування" (в редакції чинній на момент укладення договору від 23.12.2003 р. та додатків від 04.03.2004 р.) не містять імперативних обмежень щодо максимального строку договору та можливості його пролонгації за мовчазною згодою сторін.

Суд зауважує, що обмеження встановлення строку дії договору від трьох до п'яти років було запроваджено в зв'язку із прийняттям нової редакції Закону України "Про автомобільний транспорт" згідно із Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про автомобільний транспорт" № 3492-IV від 23.02.2006 р., а заборона стосовно продовження дії договору з'явилась в п.53 постанови КМ України від 03.12.2008 р. № 1081 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування".

Згідно зі ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Пунктом 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наголошено, що на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що відповідно до частини другої статті 4 ГПК господарський суд повинен відмовити у визнанні правочину недійсним, коли ці вимоги ґрунтуються на акті державного чи іншого органу, що не відповідає законодавству.

У розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином вимоги ч.5 ст.44 Закону України "Про автомобільний транспорт", якою встановлено граничний термін на який може укладатись договір з переможцем конкурсу (в редакції від 23.02.2006 року)-від трьох до п'яти років та п.53 постанови КМ України від 03.12.2008 р. № 1081 "Про затвердження Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування", якою додатково до обмежень строку дії договору встановлено заборону на його продовження поширюються на відносини, що виникли з моменту набрання чинності даним Законом та постановою відповідно.

Із врахуванням встановлених судом обставин вбачається, що на момент укладення договору від 23.12.2003 р. останній не відповідав положенням частини 6 статті 47 Закону України "Про автомобільний транспорт" (в редакцій чинній на момент його укладення) в частині строку його дії, позаяк був укладений строком на один рік, тоді як строк такого договору у відповідності до згаданої норми визначався не меншим як три роки.

Відносно вказаної обставини суд зауважує, що пунктом 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що у процесі вирішення спору сторони можуть самі усунути у встановленому порядку порушення, які тягнуть за собою визнання правочину недійсним, зокрема, шляхом: вчинення нового правочину; погодження правочину з відповідним державним органом, якщо це необхідно було для даного правочину, а таке погодження не було раніше здійснено тощо. Сторони також не позбавлені права вчинити правочин про внесення змін до правочину з метою приведення його у відповідність із законом (крім зміни ціни в договорі після його виконання, оскільки згідно з частиною третьою статті 632 ЦК України така зміна не допускається). Якщо згаданий правочин (про внесення змін) не суперечить вимогам закону, господарський суд приймає судове рішення, виходячи з його умов. При цьому господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

Як вказувалось вище, сторонами 04.03.2004 р. було укладено додаток до договору від 23.12.2003 р., яким з поміж іншого, приведено у відповідність із законом строк його дії, а саме продовжено його дію до 04.03.2014 р.

Беручи до уваги викладене вище, оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи та приписи законодавства, заявлені позовні вимоги про визнання недійсним договорів від 21.01.2003 р., від 23.12.2003 р., додатків до них від 04.03.2004 р. є безпідставними, а тому заявлений позов не підлягає задоволенню.

При прийнятті даного рішення судом враховано правові позиції викладені в постановах Вищого господарського суду України від 03.11.2009 р. у справах № 14/69-09, № 14/70-09.

Окрім того, розглядаючи заявлений позов суд зауважує, що наведена позивачем аргументація позовних вимог переконливо свідчить про те, що обґрунтування порушення його прав фактично зводиться до заперечення факту пролонгації дії оспорюваних договорів на новий строк.

Разом з тим суд звертає увагу на те, що при розгляді адміністративних справ № 802/2919/14-а, № 802/1473/15-а, № 802/3726/15-а, № 802/3813/15-а, № 802/3912/15-а суди дійшли висновків про відсутність факту пролонгації оспорюваних договорів (а.с.36-50, 60-73, т.1).

Виходячи із предмету заявленого позову (визнання недійсними договорів) та підстав, які обґрунтовують вказані позовні вимоги (невідповідність їх змісту чинному законодавству, наявність двох перевізників на одному маршруті) до предмету доказування такого позову не входить встановлення обставин пролонгації договору, позаяк вказана обставина може підтверджувати лише наявність порушеного права у позивача і не впливає на надання юридичної оцінки змісту оспорюваних договорів.

Водночас при наявності заперечень іншої сторони та відповідного спору з приводу факту пролонгації оспорюваних договорів позивач не позбавлений права захистити своє порушене право в судовому порядку обравши відповідний спосіб захисту перелік яких встановлений ст.16 ЦК України, ст.20 ГК України.

Також при прийнятті рішення суд зауважує, що 13.10.2009 р. Господарським судом Вінницької області прийнято рішення у справі № 11/128-09 за позовом Відкритого акціонерного товариства "Жмеринське АТП-10512" про визнання недійсним пункту 2 Додатку № 1 від 04.03.2004 р. в частині строку дії договору перевезення від 21.01.2003 р., укладеного між приватним підприємцем ОСОБА_1 та Жмеринською районною державною адміністрацією, яким у задоволенні позову відмовлено.

З огляду на відмінність предметів та підстав заявлених позовних вимог у справі № 11/128-09 та справі № 902/62/16 у суду відсутні підстави для застосування приписів встановлених п.2 ч.1 ст.80 ГПК України у відповідній частині позовних вимог заявлених у даній справі.

В зв'язку з відмовою в позові судові витрати покладаються на позивача відповідно до вимог ч.5 ст.49 ГПК України.

18.03.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.значаються

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 23 березня 2016 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 1 прим.:

1 - до справи.