КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа№ 910/26471/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Ропій Л.М.

Рябухи В.І.

при секретарі Нагулко А. Л.

За участю представників:

від позивача: Дудник Н. В. - представник за довіреністю № 22/1 від 04.01.2016

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про відхилення заяви Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради про прийняття додаткового рішення

у справі № 910/26471/15 (суддя Стасюк С. В.)

за позовом Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради

до Приватного акціонерного товариства «Європорт»

про стягнення 64 997,22 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою від 10.02.2016 відхилено заяву Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради щодо прийняття додаткового рішення у справі № 910/26471/15 про стягнення з відповідача на користь позивача 24 851,20 грн. плати за скид стічних вод з понаднормовим забрудненням в міську систему каналізації, нарахованої у липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2012 року, та стягнення суми судового збору у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті судового рішення у даній справі були вирішені всі питання, які були порушені позивачем перед судом.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Комунальне підприємство «Місьководоканал» Сумської міської ради звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 по справі № 910/26471/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про прийняття додаткового рішення.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що під час винесення оспорюваної ухвали мало місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідність висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду, обставинам справи.

Так, апелянт зазначив про те, що у позовній заяві та додатково у Розрахунку заборгованості, який позивач 03.12.2015 надав до суду, ним заявлено до стягнення з відповідача плату за перевищення скиду стічних вод в сумі 61 887,22 грн., в тому числі і плату в сумі 24 851,20 грн., нараховану у липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2012 року, проте судом першої інстанції рішення щодо вказаних позовних вимог прийнято не було.

Крім того, позивач зазначив про те, що відповідачем заявлялось клопотання про застосування строків позовної давності по жовтень 2012 року, тобто суми за листопад 2012 року (3 660,80 грн.) та грудень 2012 року (4 400 грн.) не входять до позовної давності.

Ухвалою від 29.02.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н. Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач в судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, та що згідно з ч. 2 ст. 102 ГПК України апеляційна скарга на ухвалу місцевого господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням правил ст.ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2015, повний текст якого складений 15.12.2015, у справі № 910/26471/15 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 28 595,17 грн. заборгованості, у іншій частині позов відмовлено.

09.02.2016 до канцелярії суду першої інстанції від позивача надійшла заява про прийняття додаткового рішення, в якій він просить ухвалити додаткове рішення у справі № 910/26471/15 про стягнення з відповідача на користь позивача 24 851,20 грн. плати за скид стічних вод з понаднормовим забрудненням в міську систему каналізації, нараховану у липні, серпні, вересні, листопаді та грудні 2012 року, та стягнення суми судового збору у пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог, у задоволенні якої ухвалою від 10.02.2016 судом першої інстанції відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті судового рішення у даній справі були вирішені всі питання, які були порушені позивачем перед судом.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним з огляду на таке.

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача плати за скиди стічних вод з понаднормовим забрудненням в міську систему каналізації в сумі 64 997,22 грн., яка складається з:

- 3 120 грн. - суми, донарахованої за наслідками проведення Державною фінансовою інспекцією в Сумській області позапланової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено акт ревізії від 18.02.2015 № 05-08/01 та висунуто вимогу від 24.03.2015 № 18-05-14-14/1716 «Про усунення виявлених ревізією порушень законодавства з фінансових питань»;

- нарахованої відповідачу за перевищення тимчасово допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах плати: за червень 2014 року в сумі 3 059,82 грн., за липень 2014 року в сумі 6 150,20 грн., за серпень 2014 року в сумі 6 016,50 грн., за вересень 2014 року в сумі 3 508,29 грн., за жовтень 2014 року в сумі 347,62 грн., за листопад 2014 року в сумі 819,01 грн. та за грудень 2014 року в сумі 1 930,53 грн. Загальна сума вказаних вимог становить 21 831,97 грн.;

- нарахованої відповідачу за перевищення тимчасово допустимих концентрацій забруднюючих речовин у стічних водах плати: за січень 2012 року в сумі 1 290,83 грн., за березень 2012 в сумі 5 103,23грн., за травень 2012 року в сумі 5 156,80 грн., за липень 2012 в сумі 4 910,40 грн., за серпень 2012 року в сумі 6 089,60 грн., за вересень 2012 року в сумі 5 790,40 грн., за жовтень 2012 року в сумі 3 643,20 грн., за листопад 2012 року в сумі 3 660,80 грн., за грудень 2012 року в сумі 4 400 грн. Загальна сума вказаних вимог становить 40 045,25 грн.

Зі змісту вказаного рішення слідує, що суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність здійснення позивачем розрахунків з врахуванням нормативу плати за скид понаднормативних забруднень, проте, з огляду на подане відповідачем клопотання про застосування строків позовної давності по актам відбору проб стічних вод від 28.02.2012, 19.04.2012, 13.06.2012 та 17.10.2012, дату звернення позивача до суду з цим позовом (05.10.2015) та приписи ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, відмовив у задоволенні позовних вимог по актам відбору проб стічних вод від 28.02.2012, 19.04.2012 та 13.06.2012, задовольнивши при цьому позовні вимоги по акту відбору проб стічних вод від 17.10.2012, актам відбору проб стічних вод за період з червня по грудень 2014 року та по донарахуванню плати за скид понаднормативних забруднень, визначивши загальний розмір позовних вимог, що підлягають задоволенню, в сумі 28 595,17 грн.

Проте, з матеріалів справи слідує, що:

- загальна сума актів від 28.02.2012, 19.04.2012 та 13.06.2012, (тобто актів, у стягненні за якими відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної даності - примітка суду) становить 11 550,86 грн. (1 290,83+5103,23+5156,80);

- загальна сума актів від 17.10.2012, актів за період з червня по грудень 2014 року та по донарахуванню плати за скид понаднормативних забруднень становить 28 595,17 грн. (3 463,20+21 831,97+3 120).

Тобто загальна сума майнових вимог, щодо яких судом першої інстанції прийнято рішення згідно з резолютивною частиною рішення, становить 40 146,03 грн. (11 550,86+28 595,17), в той час як з мотивувальної його частини слідує, що, визнавши правомірність здійснення позивачем розрахунків з врахуванням нормативу плати за скид понаднормативних забруднень за всі заявлені до стягнення періоди, суд першої інстанції не прийняв рішення щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за актами за липень 2012 року, серпень 2012 року, вересень 2012 року, листопад 2012 року та грудень 2012 року. Загальна сума вказаних актів становить 24 851,20 (4 910,40+6 089,60+ 5 790,40+3 660,80+4 400).

Згідно з абзацом 2 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2013 № 6 «Про судові рішення», у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

Частина 1 ст. 88 ГПК України встановлює, що господарський суд має право за заявою сторони, прокурора, який брав участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою прийняти додаткове рішення, ухвалу, якщо:

1) з якоїсь позовної вимоги, яку було розглянуто в засіданні господарського суду, не прийнято рішення;

2) не вирішено питання про розподіл господарських витрат або про повернення судового збору з бюджету.

Змістом рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015, повний текст якого складений 15.12.2015, у справі № 910/26471/15 підтверджується наявність правових підстав для прийняття судом першої інстанції додаткового рішення у цій справі та, відповідно, для скасування ухвали від 10.02.2016 у цій справі.

Водночас заявник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про відмову у прийнятті додаткового рішення у цій справі і задовольнити заяву позивача про прийняття додаткового рішення.

За правилами ст. 106 ГПК України, ухвала суду про відмову прийняти додаткове рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку, проте чинний ГПК України чітко не встановлює повноважень суду апеляційної інстанції при скасуванні ухвали суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про прийняття додаткового рішення.

За таких обставин, при прийнятті рішення щодо вимог апелянта задовольнити його заяву про прийняття додаткового рішення колегія суддів виходить з такого.

Пунктом 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» встановлено, що:

- прийняття додаткового рішення (стаття 88 ГПК) за заявою сторони, прокурора, який брав участь у процесі, або за ініціативою суду здійснюється, як правило, тим же суддею (складом суду), що приймав первісне рішення, за винятком випадків, коли це неможливо з об'єктивних причин (звільнення судді, відсутність його у зв'язку з відпусткою, захворюванням тощо).

У п. 19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» встановлено, що згідно із статтями 101 і 111 9 ГПК апеляційна і касаційна інстанції вправі прийняти додаткове рішення, роз'яснити чи виправити його лише стосовно прийнятих ними процесуальних документів, але не рішень, прийнятих у першій інстанції.

Отже, додаткове рішення у цій справі може бути прийнято судом першої інстанції, апеляційний суд права на це не має.

З огляду на вищевикладене, вимоги апелянта про скасування ухвали Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 по справі № 910/26471/15 визнаються колегією суддів обґрунтованими, а вимоги прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про прийняття додаткового рішення, - такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на таке.

Відповідно до ст. 88 ГПК України додаткове рішення, ухвала можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Стаття 99 ГПК України встановлює, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Водночас згідно з п. 13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» додаткове рішення і ухвала про відхилення заяви щодо його прийняття можуть бути оскаржені у порядку, передбаченому розділами XII і XII-1 ГПК. Якщо на рішення суду подано апеляційну або касаційну скаргу і водночас подано заяву про прийняття додаткового рішення, суд повинен спочатку розглянути відповідну заяву, а потім надіслати справу для перегляду до суду вищої інстанції.

Згідно з п. 16 вказаної Постанови додаткове рішення підлягає перегляду за правилами ГПК. Суди апеляційної і касаційної інстанцій не вправі перевіряти законність і обґрунтованість первісного судового рішення за заявою, в якій йдеться про перегляд лише додаткового щодо нього рішення, та скасовувати чи змінювати первісне судове рішення за результатами перегляду додаткового рішення. У разі ж оскарження первісного судового рішення, щодо якого було прийнято додаткове судове рішення, перегляду в сукупності з таким первісним судовим рішенням підлягає і додаткове судове рішення як похідне від первісного судового акта і його невід'ємна складова.

Отже, виходячи з приписів чинного законодавства, додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку самостійно, а у випадку оскарження первісного судового рішення, щодо якого було прийнято додаткове судове рішення, додаткове судове рішення підлягає перегляду в апеляційному порядку як невід'ємна складова основного рішення.

При прийнятті судом апеляційної інстанції додаткового судового рішення у цій справі сторони фактично будуть позбавлені права оскаржити його в апеляційному порядку як самостійне судове рішення, а у випадку оскарження основного рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції фактично буде переглядати в апеляційному порядку винесене ж судом апеляційної інстанції рішення, повноважень на що він, виходячи з положень ГПК України, не має.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права, тому ухвала Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про відхилення заяви Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради про прийняття додаткового рішення у справі № 910/26471/15 підлягає скасуванню, а відповідна заява про прийняття додаткового рішення - передачі на розгляд до Господарського суду міста Києва.

З огляду на підстави скасування ухвали суду першої інстанції, а також враховуючи вимоги, викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради підлягає частковому задоволенню, а витрати за її подачу покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 88, 99, ст.ст. 101-105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради на ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про відхилення заяви Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради про прийняття додаткового рішення у справі № 910/26471/15 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 10.02.2016 про відхилення заяви Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради про прийняття додаткового рішення у справі № 910/26471/15 скасувати.

3. Заяву Комунального підприємства «Місьководоканал» Сумської міської ради про прийняття додаткового рішення у справі № 910/26471/15 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Європорт» (03049, м. Київ, вул. Лукашевича, 15-А, ідентифікаційний код 31744061) на користь Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (40009, м. Суми Ковпаківський район, Білопільський шлях, 9, ідентифікаційний код 03352455) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн.

5. Видачу наказу на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/26471/15.

Повний текст постанови складено: 18.03.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді Л.М. Ропій

В.І. Рябуха