КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа№ 911/4389/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Кузик Т.С. - дов. № б/н від 16.10.15;

відповідача Яковенко О.В. - дов. б/н від 22.02.16.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПП "ПВКФ "Євротранс-Н"

на Рішення Господарського суду Київської області

від 17.12.2015

у справі № 911/4389/15 (суддя Антонова В.М.)

за позовом ПП "ПВКФ "Євротранс-Н"

до відповідача ТОВ "Росер"

про стягнення 32 789,53 грн. як безпідставно одержаних

грошових коштів та 9 775,73 грн.- процентів

за користування чужими грошовими коштами

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" звернувся з позовом до відповідача ТОВ "Росер" про стягнення 32 789,53 грн. безпідставно одержаних грошових коштів та 9 775,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, посилаючись на ст.ст. 530, 536, 1214 ЦК України, ст. 231 ГК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надавав позивачу документи, які підтверджують понесення додаткових витрат при виконанні зобов'язань за Договором транспортного експедирування від 12.08.2013 №ТЭ-12082013 в сумі 32 789,53 грн., а тому, на його думку, "зазначені кошти є безпідставно одержаними у відповідності до ст. 1212 ЦК України, що підлягають стягненню з відповідача з урахуванням процентів за їх користування на підставі ст. 1214 ЦК України".

Рішенням Господарського суду Київської області від 17.12.2015 № 911/4389/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено, з причин недоведеності позивачем підстав для стягнення заявлених ним сум з відповідача, як безпідставно набутих у відповідності до ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2015 № 911/4389/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Позивач ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" в апеляційній скарзі наголошує на тому, що додаткові витрати понесені експедитором у вигляді «оплати залізнодорожнього тарифа по Україні» на суму 10 175,09 грн. та «оплати охорони вагонів по Росії по маршруту Херсон-Екибазтуз, Херсон-Жана Семей, Херсон-Кургасин» на суму 22 614,44 грн. є недоведеними, оскільки відповідачем не надано доказів понесення цих витрат, а тому судом першої інстанції неправомірно відмовлено у застосуванні ст.ст. 1212, 1214 Цивільного кодексу України.

Ухвалою КАГС від 22.01.2016 № 911/4389/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання на 10.03.2016. (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.).

Відповідач за своїм Відзивом просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2015 № 911/4389/15 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

09.03.2016 до судового засідання від 10.03.2016, у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, який входить до постійного складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Гончаров С.А., Рудченко С.Г..

У зв'язку з перебуванням 10.03.2016 судді Гончарова С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем у відпустці, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Чорногуз М.Г..

Ухвалою КАГС від 10.03.2016 № 911/4389/15 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Чорногуза М.Г., Рудченка С.Г..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 10.03.2016)

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 12.08.2013 між ТОВ "РОСЕР" (Експедитор) та Приватним ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" (Клієнт) було укладено Договір транспортного експедирування №ТЭ-12082013, згідно якого експедитор зобов'язався за плату і за рахунок клієнта виконати або організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів.

Згідно п. 1.4 Договору експедитор виконує або організовує виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу, а також надає узгоджені з Клієнтом наступні послуги, зокрема:

п. 1.4.1. Договору, забезпечує оптимальне транспортне обслуговування, а також організує перевезення вантажів залізничним транспортом по території України, Росії, Казахстану та іноземних держав, включаючи розрахунок ставок, тарифів, перевізних платежів тощо.

п. 1.4.2. Договору, фрахтує національні, іноземні судна та залучає інші транспортні засоби і забезпечує їх подачу в порти, залізниці, склади, термінали або інші об'єкти для своєчасного відправлення вантажів.

п. 1.4.3 Договору, здійснює роботи, пов'язані з прийманням, перевантаженням, завантаженням, розвантаженням, дроблінням, сортуванням, складуванням, збереженням, транспортуванням вантажу.

п. 1.4.5 Договору, надає послуги з охорони вантажу при їх перевезенні, перевалці та зберіганню.

п. 1.4.6. Договору, здійснює розрахунки з портами, залізницями, декларантами, транспортними організаціями (перевізниками), іншими третіми особами за перевезення, організацію перевезення, перевалку, зберігання вантажів.

Відповідно до п. 2.1.3 Договору експедитор має право на відшкодування всіх додаткових витрат, які виникли у нього при виконанні даного Договору, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта.

Згідно п. 2.1.5 експедитор вправі отримувати від клієнта плату за свої послуги, а також відшкодування витрат, штрафів, неустойки і інших платежів, понесених в інтересах клієнта, якщо такі витрати здійснювались в інтересах клієнта або внаслідок винних дій (бездіяльності) клієнта та документально підтверджені.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що для виконання замовлених послуг Клієнт забезпечує Експедитора грошовими коштами на умовах 100% передплати запланованих витрат, якщо інше не передбачено у додатку до цього Договору. Перерахування грошових коштів здійснюється в строки обумовлені у рахунку, рахунку-фактурі, інвойсі тощо, наданих Експедитором, якщо іншій строк не вказаний в додатку до цього Договору.

Відповідно до п. 4.3 Договору у випадку виникнення у експедитора додаткових витрат, оплати штрафів і здійснення інших платежів в інтересах клієнта і пов'язаних з виконанням договору, експедитор надає клієнту додатковий рахунок, який належить до сплати клієнтом у термін, обумовлений в рахунку.

Згідно п. 11.1, 11.2 Договору, Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2013, а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання. Якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону письмово про розірвання договору, договір вважається автоматично пролонгованим на один рік на тих самих умовах.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору ТОВ "Росер" здійснило перевезення вантажів ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" залізницею по маршруту Херсон-Бурундай, в свою чергу, ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" на виконання п. 4.1 Договору оплатило грошові кошти на умовах 100% передплати у розмірі 289 419,00 грн., що підтверджується Платіжними дорученнями №1 від 20.08.2013 на суму 115 768,00 грн. та №2 від 21.08.2013 на суму 173 651,00 грн..

Крім того, в подальшому, на підставі п. 2.1.5 Договору відповідач виставив рахунки позивачу на оплату додаткових витрат, а саме №217 від 05.09.2013 на суму 10 175,09 грн. з призначенням платежу «оплата залізнодорожнього тарифа по Україні» та №204 від 27.08.2013 на суму 22 614,44 грн з призначенням платежу «оплата охорони вагонів по Росії по маршруту Херсон-Екибазтуз, Херсон-Жана Семей, Херсон-Кургасин».

Позивач оплатив зазначені рахунки 12.09.2013, що підтверджується Платіжним дорученням №12 від 12.09.2013 на суму 32 789,53 грн.. В призначенні платежу у названому Платіжному дорученні зазначено: «Оплата згідно Дог. №ТЭ-12082013 від 12.08.13, рахунків № 204 від 27.08.2013 та № 217 від 05.09.2013». (а/с 19)

Однак, як зазначав позивач, відповідач на його вимогу не надав документи, які підтверджують понесення витрат в інтересах ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" в сумі 32 789,53 грн.. Так, 31.07.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача Вимогу про повернення грошових коштів, згідно якої просив повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 32 789,53 грн, яка залишена без відповіді та задоволення.

Звертаючись з позовом, ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" просив місцевий господарський суд стягнути з відповідача кошти у розмірі 32 789,53 грн., вважаючи їх безпідставно набутими відповідачем.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові, зазначив про наступне.

Відповідно до ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедитирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України визначено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, аналіз наведеної норми свідчить, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту статті 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, викладена у Постановах Верховного суду України від 25.02.2015 № 910/1913/14, від 14.10.2014 № 922/1136/13.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідачем було виставлено позивачу Рахунки №217 від 05.09.2013 на суму 10 175,10 грн. та №204 від 27.08.2013 на суму 22 614,44 грн., які в подальшому були оплачені позивачем згідно Платіжного доручення №12 від 12.09.2013 на суму 32 789,53 грн..

В обґрунтування підстав для виставлення вищеназваних Рахунків, відповідач зазначав, що він поніс додаткові витрати в інтересах позивача, оскільки при відправленні вагонів позивача зі станції Херсон, позивачем було неодноразово змінено номенклатуру вантажів відносно поданих заявок на перевезення, що призвело до збільшення вартості перевезень, крім того відповідач зазнав додаткових витрат за охорону вагонів по маршруту Херсон-Екибазтуз, Херсон-Жанна Семей, Херсон-Кургистан.

У зв'язку з виникненням зазначених додаткових витрат, відповідач ТОВ "Росер" Листами від 28.08.2013 №71, №72, №78, №80, №81, №82 звертався до ДП "Український транспортно-логістичний центр" для роз'яснення тарифу та додаткових зборів.

ДП "Український транспортно-логістичний центр" у своїй відповіді №УТЛЦ-10/2807 від 06.09.2013 зазначило, що при експортно-імпортних перевезеннях вантажу застосовуються збори, відповідно до збірника тарифів із застосуванням коригуючих коефіцієнтів, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 20.05.2013, а саме покриття витрат, пов'язаних з митним оглядом експортних та імпортних вантажів, що перевозяться через сухопутні прикордонні переходи.

Крім того, ВАТ "Перша грузова компанія" Листом №ИД/ФСрт/ФКД-2015/13 від 22.08.2013 повідомило, що додаткові витрати були спричинені тим, що в заявках зазначався вантаж, який не потребує охорони, а фактично був перевезений вантаж, в тому числі який і підлягав охороні, крім того, зазначено про зауваження щодо ваги вантажу, що в сукупності призвело до збільшення вартості перевезення.

Серед іншого, судом першої інстанції зауважено і на тому, що на підтвердження факту понесення додаткових витрат, відповідач надав до матеріалів справи Договір №2278/1053-2012 від 29.12.2012, укладений ТОВ «Росер» з ДП "Український транспортно-логістичний центр", Платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №126 від 21.08.2013 про оплату 369 911,47 рос.руб. на користь ВАТ "Перша грузова компанія", Лист ДП "Український транспортно-логістичний центр" від 06.09.2013, Лист ВАТ "Перша грузова компанія" від 22.08.2013.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, матеріалами справи підтверджується, що додаткові витрати у сумі 32 789,53 грн., здійснені відповідачем на підставі п. 2.1.3, 2.1.5 та 4.3 Договору транспортного експедирування від 12.08.2013, є документально підтвердженими та здійснені в інтересах позивача.

Місцевий господарський суд, приймаючи до уваги вищевикладене, та, враховуючи те, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено наявність підстав для виставлення рахунків на загальну суму 32 789,53 грн., дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 32 789,53 грн. як безпідставно одержаних грошових коштів, є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у відповідності до ст. 1214 Цивільного кодексу України місцевим господарським судом зазначено, що вона є похідною від основної вимоги про стягнення 32 789,53 грн., як безпідставно одержаних грошових коштів, а тому у задоволенні вимоги про стягнення 9 775,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами слід відмовити, як заявленої необгрунтовано.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" про стягнення 32 789,53 грн. безпідставно одержаних грошових коштів та 9 775,73 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

У доводах апеляційного оскарження ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" посилається на те, що додаткові витрати понесені експедитором у вигляді «оплати залізнодорожнього тарифа по Україні» на суму 10 175,09 грн та «оплати охорони вагонів по Росії по маршруту Херсон-Екибазтуз, Херсон-Жана Семей, Херсон-Кургасин» на суму 22 614,44 грн. є недоведеними, оскільки відповідачем не надано відповідних доказів понесення цих витрат, а тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про безпідставне застосування ст.ст.1212, 1214 Цивільного кодексу України. Скаржник наголошує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ТОВ «Росер» надавало експедиційні послуги декільком контрагентам у м. Херсон, серед них, зокрема і відповідачеві. Позивач стверджує, що вагони, які відправлені зі станції Херсон, зокрема до станцій Екабатуз, Жанна Семей, Кургасин, тощо, перевозили вантажі інших контрагентів, а не ПП "ПВКФ "Євротранс-Н".

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, не приймає до уваги заперечення скаржника, з огляду на наступне.

Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 929 ЦК України договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей, тощо).

Частиною другою ст. 12 Закону України "Про транспортно- експедиторську діяльність" встановлено, що клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Судом першої інстанції з'ясовано обставини, які доводять, що суми, зазначені в рахунках від №217 від 05.09.2013 на суму 10 175,09 грн. з призначенням платежу «оплата залізнодорожнього тарифа по Україні» та №204 від 27.08.2013 на суму 22 614,44 грн - «оплата охорони вагонів по Росії по маршруту Херсон-Екибазтуз, Херсон-Жана Семей, Херсон-Кургасин», є додатковими витратами, пов'язаними з доставкою вантажу за Договором. Ці додаткові витрати було добровільно сплачено позивачем згідно з названими Рахунками, що підтверджується Платіжним дорученням №12 від 12.09.2013 на суму 32 789,53 грн.. з призначенням платежу: «Оплата згідно Дог. №ТЭ-12082013 від 12.08.13, рахунків № 204 від 27.08.2013 та № 217 від 05.09.2013». (а/с 19)

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За оцінкою колегії суддів відповідач належним чином підтвердив фактично понесені ним, як експедитором, додаткові витрати в рамках укладеного з позивачем Договору від 12.08.2013 №ТЭ-12082013.

Що стосується посилань позивача на положення статті 1212 ЦК України, то з аналізу вказаної норми вбачається, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено Договір транспортного експедирування від 12.08.2013 №ТЭ-12082013, а кошти, які позивач просив стягнути з відповідача, отримано останнім як оплату фактично понесених додаткових витрат, то ці кошти набуто за наявності правової підстави.

Доводи позивача щодо помилкової і безпідставної сплати ним спірної суми коштів є недоведеними та необґрунтованими, тому їх не може бути витребувано у відповідача відповідно до положень ст.1212 ЦК України, як безпідставне збагачення.

Аналогічна правова позиція, щодо відсутності підстав для застосування ст.1212 ЦК України, викладена у Постановах Вищого господарського суду України від 29.04.2014 № 916/2590/13, від 03.09.2013 № 905/1348/13-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПП "ПВКФ "Євротранс-Н" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 17.12.2015 № 911/4389/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 № 911/4389/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 № 911/4389/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 911/4389/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко