ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.16р. Справа № 904/45/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (м. Львів)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

про стягнення заборгованості за додатковим договором про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 у загальному розмірі 15 734 грн. 42 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: Кокойда О.В. - представник (довіреність № 8491 від 01.03.2016)

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач) заборгованість за додатковим договором про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 у загальному розмірі 15 734 грн. 42 коп.

Ціна позову складається з наступних сум:

- 12 471 грн. 61 коп. - основний борг;

- 0 грн. 97 коп. - прострочені відсотки;

- 3 261 грн. 84 коп. - комісія за адміністрування кредиту.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за додатковим договором про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 14.04.2014 в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту, сплати відсотків за його користування, а також сплати комісії за адміністрування кредиту у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 15 734 грн. 42 коп.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 01.02.2016.

У судове засідання 01.02.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 01.02.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав, причин нез'явлення суду не повідомив; про час, день та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представником позивача у судовому засіданні 01.02.2016 було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, існує необхідність у витребуванні додаткових доказів.

У зв'язку з викладеним, ухвалою суду від 01.02.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 24.02.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

У судове засідання 24.02.2016 представники позивача та відповідача не з'явилися, про час, день та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

При цьому, від позивача поштою надійшло клопотання (вх.суду 11116/16 від 23.02.2016) про продовження строку вирішення спору на 15 днів, яке мотивоване необхідністю надання часу позивачу для долучення до матеріалів справи витребуваних ухвалою суду від 01.02.2016 документів.

Ухвалою суду від 24.02.2016 клопотання позивача про продовження строку вирішення спору задоволено та продовжено строк розгляду спору по справі на 15 днів, терміном по 24.03.2016 включно.

У зв'язку з викладеними обставинами, ухвалою суду від 24.02.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.03.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування додаткових документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки сторін до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача надійшли пояснення щодо ліміту кредитування (вх.суду 16093/16 від 16.03.2016), в яких він зазначає, що збільшення ліміту кредитування відбулося за рахунок нарахованих штрафів відповідно до пункту 6.1. додаткового договору.

Також, від позивача надійшов лист (вх.суду 16094/16 від 16.03.2016), до якого позивач долучив витребувані ухвалою суду від 01.02.2016 документи. Отже, вимоги ухвал суду від 01.02.2016 та від 24.02.2016 були виконані позивачем у повному обсязі.

У судове засідання 16.03.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.2016 втретє не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.01.2016, з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 52050, АДРЕСА_1, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

При цьому, конверти з ухвалами суду від 06.01.2016, 01.02.2016 та від 24.02.2016 було повернуто за зворотною адресою з довідками Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" форми 20 "За закінченням терміну зберігання".

В разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання,закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду від 06.01.2016, 01.02.2016 та від 24.02.2016 були надіслані відповідачу завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду від 06.01.2016, 01.02.2016 та від 24.02.2016 були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 06.01.2016 завчасно, та не отримані відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації. Крім того, судом була надана учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, оскільки розгляд справи відкладався з 01.02.2016 на 24.02.2016, а також з 24.02.2016 на 16.03.2016.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 16.03.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, 14.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (далі - Банк, позивач) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (далі - Клієнт, відповідач) було укладено договір банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 (далі - договір-1), предметом якого є послуги, що надаються Банком Клієнту, які пов'язані із відкриттям та веденням карткового рахунку, встановленням БПК, здійсненню операцій з її застосуванням (пункт 1.1. договору-1).

Згідно з пунктом 2.1. договору-1 Банк відкриває Клієнту картковий рахунок НОМЕР_2 в гривні.

Відповідно до пункту 3.1. договору-1 Банк здійснює розрахункове обслуговування Клієнта в порядку, встановленому чинним законодавством, договором та згідно стандартів відповідної платіжної системи.

У пунктах 9.1. та 9.2. договору-1 сторони визначили, що договір набуває чинності з дня його підписання сторонами і діє до 13.04.2015. Якщо за 30 діб до закінчення строку дії договору жодна з сторін не заявить в письмовій формі про припинення його дії, строк дії договору вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах. При цьому, дія старої БПК припиняється та Клієнту оформляється нова БПК.

Також, 14.04.2014 між позивачем та відповідачем було укладено додатковий договір № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 14.04.2014 (далі - договір-2), відповідно до розділу 1 якого банк зобов'язується, в разі перевищення суми видаткових операцій Клієнта за банківською платіжною картою над залишком коштів по картковому рахунку (картрахунок), надати Клієнту короткостроковий кредит (овердрафт) в межах встановленого договором ліміту кредитування, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій, визначених договором банківського рахунку, а Клієнт зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

У розділі 2 договору-2 сторони визначили умови надання овердрафту, а саме: банк надає Клієнту овердрафт, а Клієнт приймає його на наступних умовах:

- ліміт кредитування - максимально припустима сума заборгованості клієнта по овердрафту за БПК - 10 000 грн. 00 коп., що встановлюється на картковий рахунок клієнта НОМЕР_2 (пункт 2.1.1. договору-2);

- процентна ставка (річна) - 0,01% (пункт 2.1.2. договору-2);

- комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку - 2,5% від дебетового обороту, нараховується та утримується в момент списання кредитних коштів з карткового рахунку клієнта - в мережі Кредобанк - 1,5%, в інших банках - 2%. Нараховується та утримується в момент списання коштів з карткового рахунку (пункт 2.1.3. договору-2);

- дата остаточного повернення овердрафту - 13 квітня 2015 року (пункт 2.2. договору);

- овердрафт надається шляхом дебетування картрахунку Клієнта понад залишок коштів Клієнта на цьому рахунку за рахунок кредитних ресурсів Банку, в межах ліміту кредитування визначеного договором (пункт 2.1.3. договору-2);

- датою надання овердрафту вважається дата виникнення на картрахунку Клієнта дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на картрахунку) (пункт 2.4. договору).

У пункту 10.1. договору-2 сторони визначили, що договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, а тому саме умови укладеного сторонами додаткового договору про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 14.04.2014 та відповідні положення статей параграфів 1, 2 глави 71 підрозділу І розділу III Цивільного кодексу України, регулюють права та обов'язки сторін, що виникають при одержанні та поверненні кредиту.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 цієї глави і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до норм статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на виконання розділу 1 договору-2 надав відповідачу овердрафт в розмірі 12 471 грн. 61 коп., що підтверджується випискою по руху коштів по рахунку відповідача з 14.04.2014 по 16.11.2015, а також меморіальним ордером № 14404852 від 14.04.2015 (а.с.16,18-23).

Згідно частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Так, пунктом 2.1.2. договору-2 була встановлена процентна ставка у 0,01%.

У пункті 3.2. договору-2 визначено, що проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості по овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році), за ставкою, вказаною у пункті 2.1.2. договору з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту: до терміну, вказаному в пункті 2.2 договору.

Крім того, у пункті 2.1.3. договору-2 була передбачена комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку - 2,5% від дебетового обороту.

Згідно з пунктів 3.1. та 3.1.1. догвоору-2 комісія від дебетового обороту утримується в момент списання кредитних коштів з рахунку. Інші комісії, при внесення змін та доповнень в договір - відповідно до діючих тарифів банку.

Відповідно до умов пункту 3.3. договору-2 клієнт сплачує проценти/комісії при надходженні коштів на його картрахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, у пункті 2.2. договору-2 встановлено, що датою остаточного повернення овердрафту є 13.04.2015.

У пунктах 4.1. та 4.4. договору-2 сторони визначили, що клієнт зобов'язаний здійснити повернення банку овердрафту у повному обсязі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та забезпечити для цього надходження на картрахунок коштів в сумі достатній для погашення овердрафту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за договором. Якщо будь-який термін здійснення платежів за договором припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, то платежі повинні бути здійснені у попередній робочий день.

У випадку неповернення клієнтом овердрафту в термін, визначений пунктами 2.2. та 4.1. договору, банк має право застосувати до клієнта санкції передбачені пунктами 6.1., 6.2., 6.4. договору (пункт 3.6. договору-2).

Відповідно до пуцнкту 4.6. договору-2 погашення заборгованості за договором здійснюється у наступній черговості: прострочені платежі по сплаті комісій за користування овердрафтом; прострочені платежі по сплаті процентів за користування овердрафтом; строкові платежі по сплаті нарахованих комісій за користування овердрафтом, термін сплати яких наступає у поточному місяці; строкові платежі по сплаті нарахованих процентів за користування овердрафтом, термін сплати яких наступив в момент надходження коштів; проценти за користування овердрафтом, термін сплати яких наступає в поточному місяці; строкові платежі по поверненню овердрафту (основного боргу); пеня, штрафи, та інші види неустойки по овердрафту.

В свою чергу відповідачем зобов'язання за договором в частині повного та своєчасного повернення наданого кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також сплати комісії за адміністрування кредиту у повному обсязі не виконані, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в наступних сумах:

- 12 471 грн. 61 коп. - основний борг;

- 0 грн. 97 коп. - прострочені відсотки за квітень 2014 року;

- 3 261 грн. 84 коп. - комісія за адміністрування кредиту за квітень 2014 року.

Факт кредитування рахунку НОМЕР_2 на підставі додаткового договору про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 14.04.2014 підтверджується матеріалами справи.

Як вбачається з наданої позивачем виписки за період з 14.04.2014 по 16.11.2015 по рахунку відповідача, на ньому обліковуються прострочені суми.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України).

Статтею 1067 Цивільного кодексу України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до статті 1069 Цивільного кодексу України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за договором-1 відповідачу позивачем було відкрито картковий рахунок НОМЕР_2, на який відповідачу на підставі договору-2 встановлений кредитний ліміт в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Дослідивши надані позивачем до господарського суду документи, у розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов договору, відповідачем господарському суду надано не було.

Так, строки виконання грошового зобов'язання щодо повернення отриманого кредиту в сумі 12 471 грн. 61 коп., сплати процентів за користування кредитом за квітень 2014 року в сумі 0 грн. 97 коп., а також сплати комісії за адміністрування кредиту в квітні 2014 року в сумі 3 261 грн. 84 коп. є такими, що настали.

Матеріалами справи підтверджується, що в порушення умов договору-2, відповідач не виконав зобов'язання щодо своєчасного повернення отриманого кредиту та сплати нарахованих процентів за його користування. Також відповідачем були порушені зобов'язання щодо сплати комісії за адміністрування кредиту.

Судом перевірений розрахунок процентів за користування кредитом, а також комісії за адміністрування кредиту, здійснений позивачем, та встановлено, що він відповідає умовам договору.

Розрахунок вищенаведених сум заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам та комісії за адміністрування кредиту, доданий позивачем до позовної заяви, визнається судом обґрунтованим.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до статті 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статті 33 та статті 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Доказів на підтвердження погашення вказаної заборгованості відповідач не надав, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період, шляхом надання належних доказів, не спростував.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами додаткового договору про встановлення ліміту кредитування № 1 від 14.04.2014 до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців) НОМЕР_2 від 14.04.2014 та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню, оскільки зобов'язання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 12 471 грн. 61 коп. - заборгованості за кредитом, 0 грн. 97 коп. - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом та 3 261 грн. 84 коп. заборгованості зі сплати комісії за адміністрування кредиту.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у сумі 1 218 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (52050, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (76026, м. Львів, вулиця Сахарова, будинок 78; ідентифікаційний код 09807862) - 12 471 грн. 61 коп. - заборгованості за кредитом, 0 грн. 97 коп. - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 3 261 грн. 84 коп. заборгованості зі сплати комісії за адміністрування кредиту, 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.03.2016.

Суддя Ю.В. Фещенко