ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

15.03.2016 Справа № 907/152/16

Суддя господарського суду Кривка В.П.

розглянувши матеріали за позовом

Фермерського господарства Колос, м. Виноградів

до відповідача 1 Управління Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області, м. Виноградів

до відповідача 2 Виноградівської районної державної адміністрації, м. Виноградів

про визнання недійсним та скасування розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації № 704 від 21.12.1999 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1, із земель КСГП 8 Березня,

визнання недійсним та скасування розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації № 493 від 13.09.2000 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1, із земель КСГП 8 Березня,

визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІІ ЗК № 031597 від 29.12.1999 року виданого Виноградівсько районною державною адміністрацією громадянину ОСОБА_1,

визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю серії І ЗК № 004755 від 27.09.2000 року виданого Виноградівсько районною державною адміністрацією громадянину ОСОБА_1,

ВСТАНОВИВ:

У прийнятті позовної заяви, яка надійшла на адресу господарського суду Закарпатської області 11.03.2016 року слід відмовити, з огляду на наступне.

Фермерське господарство Колос, м. Виноградів звернулося у порядку встановленому положеннями господарського процесуального кодексу України до господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача 1 Управління Держгеокадастру у Виноградівському районі Закарпатської області, м. Виноградів, до відповідача 2 Виноградівської районної державної адміністрації, м. Виноградів, із залученням судом до участі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору гр. ОСОБА_1, м. Виноградів про визнання недійсним та скасування розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації № 704 від 21.12.1999 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1, із земель КСГП 8 Березня, визнання недійсним та скасування розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації № 493 від 13.09.2000 року в частині видачі акта про право приватної власності на землю згідно земельних часток /паїв/ громадянину ОСОБА_1, мешканцю АДРЕСА_1, із земель КСГП 8 Березня,визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю серії ІІІ ЗК № 031597 від 29.12.1999 року виданого Виноградівсько районною державною адміністрацією громадянину ОСОБА_1, визнання недійсним та скасування Державного акту про право приватної власності на землю серії І ЗК № 004755 від 27.09.2000 року виданого Виноградівсько районною державною адміністрацією громадянину ОСОБА_1.

З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності. Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам. (п. 1.2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.05.2011, № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Критерієм визначення підвідомчості справи виступає як характер спірних правовідносин, так і суб'єктний склад його сторін.

Як вбачається з позову, заявником оскаржуються розпорядження Виноградівської районної державної адміністрації та видані на їх виконання свідоцтва про право приватної власності гр. ОСОБА_1 з мотивів відсутності, на думку позивача, наявності права та підстав набуття права власності на спірні земельні ділянки, у зв'язку з чим заперечується право власності на землю, тому даний спір безпосередньо стосуюється прав фізичної особи ОСОБА_1 як рівноправного учасника спірних цивільних земельних відносин на реалізацію ним права на розпаювання землі та власника землі, згідно оспорюваних правопідтверджуючих документів на землю. Відтак, відповідно до положень ст. 41 Конституції України громадянин ОСОБА_1 є рівноправним учасником спірних земельних правовідносин приватноправового характеру, тому звуження його процесуальних прав як належної сторони у спорі - є неприпустимим та порушенням його права на захист щодо представлення своїх інтересів у встановленому Законом порядку, у належному суді, з відповідним обсягом процесуальних прав, як сторони у спорі.

У відповідності до вимог ст. 1 ГПК України до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ мають право звертатися за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Сторонами в судовому процесі (позивачем, відповідачем) можуть бути субєкти визначені в ст. 1 ГПК України (ст. 21 ГПК України). Згідно ст. 12 ГПК України встановлено що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші) (Постанова, Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013, № 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ").

Відповідно до п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначенні підсудності цивільних справ №3 від 01.03.2013 року, право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК України підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

Згідно п. 27 вищевказаної постанови свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, виходячи з доданих до позову матеріалів, субєктного складу спірних правовідносин, дана позовна заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

За таких обставин, у прийнятті даної позовної заяви відповідно до п.1 ч.1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України слід відмовити.

Керуючись п. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УХВАЛИВ:

1. В прийнятті позовної заяви відмовити.

2. Позовну заяву від 11.03.2016 року на 11 аркушах і додані до неї документи повернути заявнику.

Суддя В.Кривка