номер провадження справи 27/9/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 Справа № 908/181/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ВТР (43010 Волинська область, м. Луцьк, вул. Нікішева, 1)

до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат (72319 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, 175)

про стягнення 195 089 грн. 76 коп.

Суддя Дроздова С.С.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, дов. б/н від 28.01.2016р.

Товариство з обмеженою відповідальністю ВТР, Волинська область, м. Луцьк звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат, Запорізька область, м. Мелітополь про стягнення 125 893 грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 грн. 71 коп. втрат від інфляції, 3 596 грн. 67 коп. 3% річних, 34 077 грн. 38 коп. пені.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2016 р., справу № 908/181/16 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 21.01.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/181/16, присвоєно справі номер провадження 27/9/16 та призначено судове засідання на 16.02.2016р.

У судовому засіданні 16.02.2016р. оголошувалася перерва до 10.03.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, з метою надання сторонами часу для можливого врегулювання спору мирним шляхом.

Ухвалою суду від 10.03.2016р.розгляд справи відкладався на 18.03.2016р., у звязку з неявкою у судове засідання позивача.

18.03.2016р. продовжено розгляд справи № 908/181/16.

18.03.2016р. до початку розгляду справи представник відповідача заявив клопотання щодо відмови від здійснення технічної фіксації судового процесу.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику відповідача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судове засідання 18.03.2016р. позивач не зявився, про час та місце розгляду справи був попереджений належним чином.

На електронну адресу суду 18.03.2016р. позивач надіслав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача 25 893 грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 грн. 71 коп. інфляційних витрат, 3 596 грн. 67 коп. 3% річних, у звязку з тим, що відповідачем 09.03.2016 року частково сплачено суму боргу в розмірі 50 000 грн. та 16.03.2016р. сплачено 13 000 грн. 00 коп., 18.03.2016р. 37 000 грн. 00 коп. боргу.

Всього, після звернення позивача з позовом до суду відповідач сплатив 100 000 грн. заборгованості.

Крім того, у заяві позивач відмовився від вимог про стягнення пені в сумі 34 077 грн. 38 коп., суд приймає відмову позивача на підставі статті 80 п.4 ГПК України.

Враховуючи подану заяву відповідача про розстрочку погашення вказаної заборгованості, позивач не заперечив проти того, щоб заборгованість ПАТ «Мелітопольський м'ясокомбінат» в сумі 61 012 грн. 35 коп., а також сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю ВТР судовий збір розстрочити на шість місяців з березня 2016 року по вересень 2016 року, в рівних частинах.

У зв'язку з неможливістю забезпечити явку представника Товариства з обмеженою відповідальністю ВТР в судове засідання 18.03.2016р. позивач просить суд розглянути справу у відсутності його представника.

Заява позивача прийнята судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, оскільки позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Розглядаються зменшені позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 893 грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 грн. 71 коп. інфляційних витрат, 3 596 грн. 67 коп. 3% річних.

Клопотання позивача про розгляд справи без його участі прийнято судом.

Представник відповідача у судовому засіданні, відкритому 18.03.2016р. підтримав клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на шість місяців. Зменшені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Відповідно до ст. 78 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Розглянувши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази, вислухавши представника відповідача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 4-1 ГПК України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Згідно з господарським процесуальним законодавством предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову.

Згідно з ст. 20 ГК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.

Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється субєктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).

Підприємницька діяльність здійснюється субєктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.

Господарським судом встановлено, що 04.01.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ВТР (продавець) та Публічним акціонерним товариством Мелітопольський мясокомбінат (покупець) укладено договір поставки № 26/2013.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець передає у власність покупця товар, а покупець зобов'язується прийняти цей товар в кількості, асортименті та по цінах згідно з Додатками до цього договору, які є невід'ємною його частиною та оплатити вартість цього товару.

Згідно п. 1.2 договору, під Додатками до цього договору розуміються видаткові накладні, що видаються продавцем або зміни до договору.

Відповідно до п. 1.3 договору покупець зобов'язується прийняти та сплатити вартість товару в строк та на умовах цього договору

Пунктом 5.3 договору сторони узгодили структуру оплати: відстрочка платежу на протязі 30 календарних днів з дати отримання товару на підставі отриманих документів.

На виконання договору позивач здійснив поставку товару ПАТ "Мелітопольський м'ясокомбінат" на загальну суму 410 674 грн. 81 коп.

Отримання товару відповідачем підтверджується накладними про отримання товару відповідачем і довіреностями на право отримання цього товару (завірені належним чином копії містяться в матеріалах справи).

В порушення умов договору, відповідач лише частково здійсни оплату поставленого товару, що підтверджується карткою рахунку:361, банківськими виписками про рух коштів по рахунку та платіжними дорученнями.

Сума основного боргу у розмірі 25 893 грн. 97 коп. (з урахуванням заяви позивача щодо зменшення розміру позовних вимог) за період з 09.01.2015р. по 26.10.2015р. залишилася відповідачем не сплаченою.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, що однією із підстав виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватись належним чином і в установлений строк, є договір.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини другої статті 692 ЦК України покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою для виникнення обовязку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином та поставив відповідачу товар, відповідно до умов договору № 26/2013 від 04.01.2011р.

Відповідач не виконав у повному обсязі умови договору № 26/2013 від 04.01.2011р., факт виконання зобовязань за договором відповідач належним чином у повному обсязі не довів.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат 25 893 грн. 97 коп. основного боргу (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 31 521 грн. 71 коп. інфляційних втрат та 3 596 грн. 67 коп. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться 3 % річних та інфляційні втрати.

Зокрема, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт виконання зобовязань за договором № 34 від 04.10.2013р. належним чином відповідач не довів.

Перевіривши розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за допомогою програмного комплексу Законодавство та враховуючи встановлений факт прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань, господарський суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає сума 3 % річних у розмірі 3 596 грн. 67 коп. та сума витрат від інфляції у розмірі 31 521 грн. 71 коп. (з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог).

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України № 6 від 23.03.12р. «Про судове рішення», якщо про зміну предмета або підстав позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, якщо відповідну заяву прийнято господарським судом, зазначається в описовій частині рішення, і подальший виклад рішення, в тому числі його резолютивної частини, здійснюється з урахуванням такої заяви. При цьому у господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі в частині, на яку зменшився розмір позовних вимог.

Відповідно до ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями усім належним їй майном.

Відповідно до вимог ст.ст. 22, 33 ГПК України сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, ст. 34 ГПК України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 25 893 грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 грн. 71 коп. інфляційних витрат, 3 596 грн. 67 коп. 3% річних.

Крім того, відповідач просить суд в порядку статті 121 ГПК України розстрочити виконання рішення суду, а також сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю ВТР судовий збір розстрочити на шість місяців з березня 2016 року по вересень 2016 року, в рівних частинах.

Позивач не заперечив проти розстрочення виконання судового рішення строком на шість місяців.

Відповідно до п. 3 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України, заява про розстрочку або відстрочку виконання рішення суду розглядається за загальними правилами ГПК.

Слід мати на увазі, що згоди сторін на застосування способів, передбачених ст. 121 ГПК України, ця стаття не потребує, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними строками відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Підставою для розстрочення виконання рішення суду можуть бути певні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений, господарським судом, спосіб.

Вказана правова позиція викладена в п. 1 Розяснень президії Вищого арбітражного суду України від 12.09.1996р. № 02-5/333 із змінами та доповненнями Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Пункт 6 статті 83 ГПК України надає суду право розстрочити виконання рішення суду.

Відповідно до Роз'яснення Президії ВАС України від 12.09.1996р. № 02-5/333, господарський суд, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення суду, повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони суд має право розстрочити виконання судового рішення.

Питання про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Суд, вирішуючи питання щодо надання розстрочення та відстрочення виконання рішення, враховує ступінь виконання зобовязання боржником, матеріальні інтереси сторін, їх майновий та фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Господарський суд беручи до уваги пояснення відповідача та згоду позивача, дає згоду на розстрочення виконання судового рішення в частині стягнення 25 893 грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 грн. 71 коп. інфляційних витрат, 3 596 грн. 67 коп. 3% річних, строком на шість місяців, починаючи з 18.03.2016р. по 18.09.2016р. Судовий збір не підлягає розстроченню, відповідно до норм діючого законодавства України.

На підставі статті 85 ГПК України 18.03.2016року прийнято рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір до суду доведений з його вини.

Крім того, у звязку із сплатою (під час звернення з позовом до суду) позивачем судового збору у більшому розмірі, господарський суд на підставі ухвали, повертає позивачу 35 грн. 59 коп. судового збору, як зайво сплаченого.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 75, 80 п. 4, 82, 84, 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ВТР, м. Луцьк, Волинська область до Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат, м. Мелітополь, Запорізька область задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Мелітопольський мясокомбінат (72319 Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Кірова, 175, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВТР (43010 Волинська область, м. Луцьк, вул. Нікішева, 1, ) 25 893 (двадцять пять тисяч вісімсот девяносто три) грн. 97 коп. основного боргу, 31 521 (тридцять одна тисяча пятсот двадцять одна) грн. 71 коп. інфляційних втрат, 3 596 (три тисячі пятсот девяносто шість) грн. 67 коп. 3% річних, 2 926 (дві тисячі девятсот двадцять шість) грн. 34 коп. судового збору.

Розстрочити виконання судового рішення строком на 6 (шість) місяці, відповідно до графіку:

до 18.04.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 73 коп.;

до 18.05.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 73 коп.;

до 18.06.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 73 коп.;

до 18.07.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 73 коп.;

до 18.08.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 73 коп.;

до 18.09.2016р. 10 168 (десять тисяч сто шістдесят вісім грн. 73 коп.;

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Припинити провадження у справі в частині стягнення пені на суму 34 077,38грн. на підставі статті 80 п.4 ГПК України

Повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ВТР (43010 Волинська область, м. Луцьк, вул. Нікішева, 1, ) зайво сплачений судовий збір у сумі 35 (тридцять пять) грн. 59 коп., сплачений платіжним дорученням № 616 від 17.12.2015р.

Суддя С.С. Дроздова

Рішення оформлено та підписано 21.03.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.