РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/561/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ІНВЕСТ-ПАК»
До Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапро»
Простягнення 17 276,13 грн.
Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Сафронова Є.М. - дов. № б/н від 10.03.2016;

від відповідача: Воловник В.О. - дов. № б/н від 18.02.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «ІНВЕСТ-ПАК» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою «Авіапро» про стягнення 10 719,00 грн основного боргу, 67,84 грн три відсотки річних, 139,35 грн. інфляційних нарахувань, 990,44 грн пені та 5 359,50 грн. штрафу, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 433 від 04.11.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2016 порушено провадження у справі № 910/561/16, розгляд справи призначено на 19.02.2016.

12.02.2016 представником позивача через канцелярію суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог у відповідності до якої просив суд, крім суми основного боргу та штрафних санкцій стягнути адвокатські витрати у розмірі 6 063,20 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 19.02.2016 надав для огляду оригінали документів та усні пояснення з приводу поданої зави про збільшення суми позову.

Судом була розглянута та прийнята зазначена заява, як заява про уточнення вимог в частині відшкодування понесених судових витрат.

Представник відповідача у судовому засіданні 19.02.2016 надав відзив на позов, в якому заперечив проти стягнення штрафних санкцій, з огляду на те, що між сторонами договір поставки № 433 від 04.11.2014 не укладався, а також просив суд відмовити в частині стягнення адвокатських витрат, у зв'язку з порушенням позивачем норм Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні.

У судовому засіданні 19.02.2016 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено до 14.03.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 14.03.2016 подав додаткові пояснення по справі, а також надав усні пояснення по справі, відповідно до яких позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у даному судовому засіданні надав усні пояснення по суті спору, відповідно до яких проти позовних вимог заперечив.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 14.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТД «ІНВЕСТ-ПАК» (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авіапро» (надалі - покупець, відповідач) було укладено договір поставки товару № 433 за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар, визначений в рахунку та накладній, що надалі називається «товар», а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору.

За умовами п. 1.2. договору, ціна, кількість і асортимент товару, визначається сторонами в рахунках та накладних, які являються невід'ємною частиною даного договору, оригінали яких надаються покупцю (його представнику) в момент відвантаження товару.

Згідно з п. 3.1. договору, загальна сума договору складає сумарну вартість фактично поставного товару по даному договору, згідно підписаних видаткових накладних.

У відповідності до п. 4.2 договору, покупець здійснює плату за поставлені товари у строк 5 днів з дати отримання товару, яка підтверджується оригіналом або факсимільною копією підписаної накладної.

За умовами п. 6.1. договору, договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 31.12.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він відповідно до видаткової накладної № 4079 від 22.10.2015 та генеральної довіреності № 2839 від 15.01.13 поставив відповідачу товар на суму 10 719,00 грн. В свою чергу, відповідачем не було оплачено поставлений товар, у зв'язку з чим заборгованість останнього становить 10 719,00 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив оплату за поставлений товар, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою «Авіапро» про стягнення 10 719,00 грн основного боргу, 67,84 грн три відсотки річних, 139,35 грн. інфляційних нарахувань, 990,44 грн пені та 5 359,50 грн. штрафу, у зв'язку з неналежним виконанням умов договору поставки № 433 від 04.11.2014.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню повністю з наступних підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до п. 4.2 договору, покупець здійснює плату за поставлені товари у строк 5 днів з дати отримання товару, яка підтверджується оригіналом або факсимільною копією підписаної накладної.

З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на виконання умов договору позивачем відповідачу був поставлений товар на суму 10 719,00 гр., що підтверджується видатковою накладною № 4079 від 22.10.2015 та генеральною довіреністю № 1, копії яких містяться в матеріалах справи.

Разом з тим, відповідач за товар поставлений згідно даної накладної не розрахувався, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 10 719,00 грн.

Таким чином, враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив та належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в розмірі 10 719,00 грн.

Позивач за прострочення строків сплати за поставлений товар, керуючись пунктом 7.2 договору, нарахував та просить стягнути з відповідача 990,44 грн пені та 5 359,50 грн штрафу, що складає 50 % від простроченої суми.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема сплата неустойки.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.2 договору поставки встановлено, що за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5 від простроченої суми за кожний день прострочи, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а за прострочення більше ніж на 30 календарних днів, покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 50 % від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок пені та штрафу з урахуванням умов договору, прострочення по сплаті грошового зобов'язання та застосовуючи порядок розрахунків погоджений сторонами, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю у розмірі 990,44 грн та 5 359,50 грн відповідно.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «ІНВЕСТ-ПАК» просить суд також стягнути з відповідача 67,84 грн три відсотки річних та 139,35 грн. інфляційних нарахувань за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю у розмірі 67,84 грн та 139,35 грн відповідно.

При цьому судом відхиляються заперечення відповідача щодо неукладеності між сторонами договору поставки товарів № 433 від 04.11.2014 з огляду на те, що в матеріалах справи наявні видаткові накладні, рахунки-фактури та податкові накладні, які спростовують зазначене твердження відповідача.

Відповідно до ч. 1-3 статті 207 Цивільного кодексу України, Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

В матеріалах справи наявні докази, які підтверджують що сторонами в електронній формі велася переписка щодо погодження умов договору поставки товару № 433 від 04.11.2014. Від імені відповідача - Астаховою Світланою на адресу позивача за допомогою електронної пошти були надіслані фотокопії договору поставки товару № 433 від 04.11.2014 з погодженими умовами.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про укладення між сторонами договору поставки товару № 433 від 04.11.2014.

Щодо відшкодування витрат на оплату адвокатських послуг, які позивач просив стягнути з відповідача в розмірі 6 063,20 грн. суд зазначає нижчевикладене.

Надання позивачу адвокатських послуг підтверджується наявними в матеріалах справи: договором про надання правової допомоги в господарській справі від 01.12.2015 та додатковими угодами до нього, укладеними між позивачем та адвокатом Діордієвим Олексієм Сергійовичем, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 1405 від 21.03.2014 на ім'я Діордієва Олексія Сергійовича, актом здавання-приймання виконаної роботи від 08.02.2016 року до договору про надання правової допомоги від 01.12.2015, квитанцією до прибуткового касового ордера № 43 від 08.02.2016, видатковим касовим ордером від 08.02.2016 та звітом про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами частини п'ятої статті 49 ГПК, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За тими ж правилами здійснюється й розподіл сум цих витрат у розгляді господарським судом апеляційних і касаційних скарг.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

З огляду на викладене та враховуючи співрозмірність ціни позову та розміру наданих позивачу адвокатських послуг, суд дійшов висновку про обмеження розміру відшкодування позивачу витрат на оплату послуг адвоката, та стягнення з відповідача на користь позивача витрати за послуги адвоката в розмірі 1 000,00 грн.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авіапро» (місцезнаходження: 02092, м. Київ, вул. Машиністівська, будинок 1, 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «ІНВЕСТ-ПАК» (місцезнаходження: 69050, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул. Оріхівське шосе, будинок 8, ) 10 719 (десять тисяч сімсот дев'ятнадцять) грн. 00 коп. основного боргу, 67 (шістдесят сім) грн 84 коп. три відсотки річних, 139 (сто тридцять дев'ять) грн 35 коп. інфляційних втрат, 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн 44 коп. пені, 5 359 (п'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн 50 коп. штрафу, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору та 1 000 (одну тисячу) грн 00 коп. адвокатських витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

21.03.2016

Суддя Спичак О.М.