ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 березня 2016 р. Справа № 902/1445/15

Господарський суд Вінницької області у складі колегії суддів: головуючого судді Маслія І.В., суддів Кожухар М.С., Тварковського А.А. при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю;

відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники за довіреностями.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до:Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" (21037, м. Вінниця, вул. Вишнева, 24)

про стягнення 7771985,58 грн. заборгованості

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" 7771985,58 грн. заборгованості, з яких: 390796,04 грн. 3% річних та 7381189,54 грн. індексу інфляції.

Позов мотивовано невиконанням з боку відповідача своїх зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу та, у зв'язку з простроченням проведення розрахунків, позивач вважає, що відповідач повинен нести господарську відповідальність, визначену законом.

04 листопада 2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 19 листопада 2015 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав викладених у відповідних ухвалах.

Ухвалою від 10.12.2015 року продовжено передбачений ч. 1 ст. 69 ГПК України строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 18 січня 2016 року.

15 січня 2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову заперечує та вважає позовну заяву безпідставною і такою, що не підлягає задоволенню з підстав викладених у відзиві.

Ухвалою від 18 січня 2016 року відкладено розгляд справи на 03 лютого 2016 року.

На підставі заяви судді Маслія І.В. від 18.01.2016р., розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 18.01.2016р. сформовано колегію суддів для розгляду справи №902/1445/15 у складі: головуючого судді Маслія І.В., суддів Кожухар М.С., Тварковського А.А.

Ухвалою від 18 січня 2016 року прийнято справу до свого провадження колегією суддів та призначено судове засідання на 03 лютого 2016 року.

Розгляд справи неодноразово відкладався.

В судовому засіданні 29 лютого 2016 року оголошено перерву до 14 березня 2016 року.

В судове засідання 14 березня 2016 року зявились представники сторін.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача проти позову заперечили з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та в додаткових запереченнях.

Колегія суддів заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані в справу докази, надавши їм юридичну оцінку прийшла до висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Рішенням господарського суду Вінницької області № 902/540/14 від 24.06.2014 року, яке не оскаржувалося, позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено та стягнуто з Комунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 10880000,00грн. основного боргу, 397489,78 грн. пені, 399597,94 грн. інфляційних втрат та 478323,32 грн. -3% річних.

Рішенням № 902/540/14 від 24.06.2014 р. встановлено, що 30.09.2011р. між Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (покупець) укладено договір № 14/2534/11 на купівлю-продаж природного газу.

В вищезазначеному рішенні судом встановлено, що заявлена до стягнення сума боргу складається із сум заборгованостей за спожитий відповідачем природний газ в вересні 2012 року - грудні 2012 року в загальній сумі 10880000,00 грн.

Крім основного боргу даним рішенням стягнуто з відповідача 397489,78 грн. пені, 399597,94 грн. інфляційних втрат та - 478323,32 грн. 3 % річних (за загальний період з 15.05.12р. по 08.04.14р.).

Згідно приписів ч. 2 ст. 35 ГПК України факти встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Тобто наявність існування у відповідача заборгованості перед позивачем у сумі 10880000,00 грн. встановлено Господарським судом Вінницької області у справі № 902/540/14, у зв'язку з чим вказані факти повторного встановлення не потребують.

На виконання вказаного рішення, яке набрало законної сили 14.07.2014 року, видано відповідний наказ від 14.07.2014 року.

За вказаним наказом відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України було розпочато виконавче провадження № 44347292 згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.08.2014 року.

З огляду на те, що відповідач рішення суду виконав лише частково, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач заявив до стягнення з відповідача 390796,04 грн. 3% річних та 7381189,54 грн. індексу інфляції за період з 09.04.2014 р. по 15.07.2015 р. на суму 10880000,00 грн. (з урахуванням часткових проплат).

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 175 ГК України передбачено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами статей 526 ЦК України та 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України - боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Наведена вище правова позиція відображена в постанові Верховного суду України від 20.01.2011 року у справі № 10/25.

Враховуючи викладене, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідачів грошових коштів (інфляційних втрат та 3 відсотків річних) в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України в даній справі є цілком правомірними.

Однак при розрахунку інфляційних втрат та 3 відсотків річних позивачем не враховано те, що 09 грудня 2014 року між Позивачем, Відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації укладено договір № 1096/30 про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст.14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. №30 (п.1 Договорів).

Відповідно до умов вищезазначеного договору сторони погодили погасити заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 14/2534/11 від 30.09.2011 р. на загальну сумі 1275411,04 грн., що підлягає стягненню на підставі рішення Господарського суду Вінницької області по справі № 902/540/14 від 24.06.2014 р.

10.12.2015 р. між Позивачем, Відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Комунальним підприємством «Теплокомуненерго Маяк» Публічного акціонерного підприємства «Маяк», Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» укладено договори № 323/375-в та № 326/375-в про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п. 16 ст.ст. 14 та 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 (п.1 Договорів).

Відповідно до умов вищезазначених договорів сторони погодили погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ 2012 року згідно договору № 14/2534/11 від 30.09.2011 р. на загальну суму 891047,23 грн. (413176,07 грн. - договір № 323/375-в та 477871,16 грн. договір № 326/375-в) за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Також 10.12.2015 р. та 22.12.2015 р. між Позивачем, Відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України у Вінницькій області, Департаментом фінансів Вінницької обласної державної адміністрації, Департаментом житлово комунального господарства, енергетики та інфраструктури Вінницької обласної державної адміністрації, Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» укладено договори № 324/375-в та № 593/375-в про організацію взаєморозрахунків.

Предметом даних договорів є організація проведення сторонами взаєморозрахунків за субвенцією з державного бюджету місцевим бюджетам, визначеною п. 16 ст.ст. 14 та 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" і Порядку та умов надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. №375 (п.1 Договорів).

Відповідно до умов вищезазначених договорів сторони погодили погасити заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ 2012 року згідно договору № 14/2534/11 від 30.09.2011 р. на загальну суму 1547187,83 грн. (800000,00 грн. - договір № 324/375-в та 747187,83 грн. договір № 326/375-в) за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Таким чином, сторони по справі відповідно до вимог ст. 604 ЦК України замінили первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новими зобов'язаннями про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу вартістю 3713646,10 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету, припинивши первісне зобов'язання в цій частині.

Укладення договорів про проведення взаєморозрахунків за рахунок субвенцій з державного бюджету в силу вимог чинного законодавства є диспозитивним правом його учасників. Тому посилання позивача щодо відсутності у нього волевиявлення на заміну первісного зобов'язання новим є безпідставними. Про припинення первісного зобов'язання свідчить також факт погодження сторонами у п.п. 2 п. 10 та п.п. 2 п. 13 договорів про взаєморозрахунки обов'язку не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Крім того у п. 15 (Договору 1096/30); п. 18 (Договорів 323/375-в, 326/375-в); п. 16 (Договорів 324/375-в, 593/375-в) зазначено, що сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Строк виконання нового зобов'язання пов'язаний з моментом перерахування територіальним органом Казначейства грошових коштів з державного бюджету.

Згідно наявних у справі банківських виписок та платіжних доручень, наявних в матеріалах справи, грошові кошти на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків у розмірі 3713646,10 грн. сплачені відповідачем на користь позивача до порушення провадження у справі.

Аналогічна позиція про заміну первісного зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новими зобов'язаннями про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу за рахунок коштів субвенції з державного бюджету викладена в постановах Верховного суду України від 09.09.2014 р. у справах № 5011-1/1043-2012-42/528-2012 та № 5011-35/1533-2012-19/522-2012.

Крім того така позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 08.09.2015 року у справі № 902/1599/14.

З огляду на те що вищезазначеними договорами змінено первісне зобов'язання про оплату природного газу на умовах договору поставки природного газу новими зобов'язаннями про оплату відповідачем на користь позивача обсягів газу вартістю 3713646,10 грн. розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних мав би проводитись відповідачем на суму 7166353,90 грн.

Крім того, відповідно до наявної у справі виписки банку (а.с.31-32) та в наданих суду матеріалах виконавчого провадження № 44347292 містяться часткові проплати на суму 734754,73 грн., які позивачем при нарахуванні інфляційних втрат та 3 відсотків річних враховані лише в сумі 100000,00 грн. решта не враховані.

Так, відповідачем частково погашено основну заборгованість, визначену рішенням господарського суду Вінницької області № 902/540/14 на суму 100000,00 грн. від 03.09.2014 р., 184754,73 грн. від 17.01.2015 р., 90000,00 грн. 03.02.2015 р., 180000,00 грн. 13.02.2015 р., 90000,00 грн. 06.03.2015 р. та 90000,00 грн. 22.05.2015 року.

З огляду на це розрахунок інфляційних втрат та 3 відсотків річних мав проводитись позивачем з урахуванням визначених проплат.

Твердження позивача, що дані суми останнім зараховані в рахунок погашення пені, інфляційних втрат та 3% річних, стягнутих рішенням господарського суду Вінницької області № 902/540/14, є хибними та судом розцінюються критично оскільки це суперечить нормам чинного законодавства.

Так, абзацом 14 Розділу «Спірні процесуальні питання» Узагальнення судової практики Верховного Суду України «ОСОБА_4 практики застосування ст. 625 ЦК України» визначено, що при застосуванні норм стосовно черговості погашення вимог за грошовим зобовязанням у разі недостатності суми проведеного платежу судам необхідно виходити з того, що під процентами, які погашаються раніше основної суми боргу, розуміють проценти за користування чужими грошовими коштами, що підлягають сплаті за грошовим зобовязанням, зокрема проценти за користування сумою позики, кредиту тощо. Проценти, передбачені ст.. 625 ЦК України за порушення грошового зобовязання, погашаються після суми основного боргу, тобто сума інфляційних витрат та 3% річних погашаються після повного погашення основного боргу.

З огляду на це, суд здійснив перерахунок заявлених до стягнення 390796,04 грн. 3% річних та 7381189,54 грн. індексу інфляції, розрахувавши їх на загальну суму 7166353,90 грн., з урахуванням часткових проплат - за період з 09.04.2014 р. по 15.07.2015 р., в звязку з чим вказана вимога підлягає задоволенню частково в сумі 262530,90 грн. 3% річних та 3952134,10 грн. індексу інфляції.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають задоволенню судом частково.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з "Вінницяоблтеплоенерго" (21037, м. Вінниця, вул. Вишнева, 24, код 33649363) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, код 20077720) 262530,90 грн. 3% річних, 3952134,10 грн. індексу інфляції та 63219,97 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В позові у частині стягнення 128265,14 грн. 3% річних та 3429055,44 грн. - індексу інфляції відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити позивачу рекомендованим листом.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 18 березня 2016 р.

Головуючий cуддя Маслій І.В.

Судді Кожухар М.С.

ОСОБА_4

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)