КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/28377/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: Ковтун Т. О. - представник за довіреністю № 171 від 25.12.2015

від відповідача: не з'явились

від третьої особи: Костюк О. М. - представник за довіреністю № 062/02/07-24 від 04.01.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016

у справі № 910/28377/15 (суддя Турчин С. О.)

за позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

третя особа Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про стягнення 14 689,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням уточненої позовної заяви (збільшення вимог) (а.с. 64-67), заявлено про стягнення з відповідача основного боргу за користування в період з квітня по листопад 2015 року приміщеннями за договором оренди № 342-Упр(Пв)-09 від 18.01.2009 в сумі 13 379,61 грн., пені в сумі 1 212,39 грн. та 3 % річних в сумі 97,55 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2016, повний текст якого складений та підписаний 18.01.2016, у справі № 910/28377/15 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 13 379,61 грн. основного боргу та 97,55 грн. 3 % річних, в іншій частині позову відмолено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належним чином доведено факт непередачі йому відповідачем за актом приймання-передачі об'єкту оренди за договором оренди № 342-Упр(Пв)-09 від 18.01.2009, при цьому доказів сплати орендної сплати за період з квітня 2015 року по листопад 2015 року матеріали справи не містять.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції послався на те, що рішенням судів у справі № 910/24959/15 встановлено, що договір оренди № 342-УПР(ДВ)-09 від 18.01.2009 припинив свою дію 16.01.2012, а відтак, у позивача відсутні правові підстави для нарахування пені з 16.01.2012.

Не погоджуючись з рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2015 у справі № 910/28377/15 та прийняти нове рішення, яким повністю відмовити позивачу у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі відповідач послався на ті саме обставини, що й при розгляду справи в суді першої інстанції, а саме на те, що:

- за позивачем не зареєстроване право власності або право господарського відання (оперативного управління) на спірне нерухоме майно, а тому безпідставним є стягнення саме позивачем орендної плати;

- рішення Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 «Про затвердження Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, Типового договору про оренду майна територіальної громади міста Києва», на підставі якого у спірному договорі була розрахована орендна плата, втратило чинність на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», яке набуло чинності 19.10.2011, з дня опублікування його у газеті Київської міської ради «Хрещатик», а відтак, орендна плата мала розраховуватись за новою Методикою за орендною ставкою у розмірі 9%, а не у розмірі 50%, за якою по факту розраховував позивач;

- відповідач був звільнений від сплати орендної плати у зв'язку з діями позивача по відключенню тимчасових споруд (кіосків) відповідача від електроживлення.

Ухвалою від 08.02.2016 колегією суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Відповідач в жодне судове засідання представників не направив, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи представники позивача та третьої особи проти апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

18.01.2009 позивач як орендодавець та відповідач як орендар уклали договір оренди № 342-УПР(ДВ)-09 (далі Договір) (а.с. 15-17), відповідно до умов якого позивач на підставі рішення Київради від 25.10.2007 року № 1085/3918 передає, а відповідач приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) відповідача) (далі Обєкт оренди), за адресою: станція метро «Петрівка», для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1 Договору Обєктом оренди є частина вестибюлю, визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП ПІ «Укрметротунельпроект», огороджуючими конструкціями (кіосками) відповідача, загальною площею 3,6 кв.м згідно з викопіюванням з схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину Договору.

В п. 2.3 Договору сторони погодили, що опис технічного стану Обєкта оренди та дату передачі його відповідачу, його склад зазначаються в акті приймання-передачі Обєкта оренди, що є невід'ємною частиною Договору (Додаток № 1).

19.01.2009 сторонами підписано акт приймання-передачі майна в оренду (а.с. 18), яким зафіксовано передачу позивачем відповідачу в орендне користування Обєкта оренди.

Згідно з п. 3.1 Договору за користування Об'єктом оренди відповідач сплачує позивачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 25.10.2007 №1085/3918 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 №34/91, та на дату підписання Договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною Договору, становить: 216,94 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за Об'єкт оренди станом на жовтень 2008 року складає 781,00 грн. без ПДВ.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2 Договору).

В п. 3.4 Договору сторони визначили перелік додаткових платежів, які відповідач сплачує позивачу разом з орендної платою.

Водночас 01.06.2009 та 01.04.2010 сторонами були укладені, відповідно, додаткова угода № 670 та додаткова угода № 136 (а.с. 19-20), якими внесено зміни до п 3.4 Договору.

Так, згідно з п. 3.4 Договору, в редакції додаткової угоди № 136, додатково відповідач сплачує позивачу разом з орендною платою податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, а також відшкодовує витрати на утримання Обєкта оренди за окремим договором, укладеним з позивачем.

Відповідно до ч. 2 п. 3.5 Договору оплата по договору проводиться відповідачем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні Обєкта оренди позивачу

Пунктом 3.6 Договору передбачено, що орендна плата сплачується відповідачем незалежно від наслідків господарської діяльності відповідача щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендаря.

Згідно з п. 4.2 Договору відповідач зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Виходячи зі змісту п. 4.14 Договору, відповідач після припинення дії Договору та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі позивачу. У разі невиконання вказаного пункту відповідачем в силу уступає рішення Київради. При цьому оплата по Договору нараховується позивачем та сплачується відповідачем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

Відповідно до п. 9.1. Договору Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 25.10.2007 № 1085/3918 діє з 19.01.2009 року до 16.01.2012 року (2 роки 364 дні).

З матеріалів справи слідує, що позивач звертався до Господарського суду міста Києва із позовом до відповідача про розірвання Договору та виселення відповідача з Обєкта оренди (справа № 910/24959/15).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 у справі № 910/24959/15 позовні вимоги задоволені повністю та, зокрема, розірвано договір оренди № 342-УПР(ДВ)-09 від 18.01.2009, проте постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.12.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.02.2016, у справі № 910/24959/15 рішення Господарського суду міста Києва від 20.10.2015 скасовано в частині задоволення позову про розірвання Договору та відмовлено у задоволенні цієї вимоги з посиланням на те, що Договір припинив свою дію 16.01.2012.

Крім того вказаними судовими рішеннями фактично, з огляду на задоволення вимог про виселення відповідача з Обєкту оренди, встановлено й факт користування ним вказаним майном до жовтня 2015 року.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, факт припинення дії Договору 16.01.2012, а також факт користування відповідачем вказаним майном до жовтня 2015 року визнаються колегією суддів такими, що не потребують доведення.

Матеріли справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу Обєкту оренди в період після жовтня 2015 року.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, зазначає, що відповідачем належним чином не виконані взяті на себе зобов'язання за Договором в частині повної та своєчасної сплати орендної плати, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за період з квітня по листопад 2015 року у розмірі 13 379,61 грн.

Так, позивач зазначає, що загальна вартість наданих у вказаний період послуг становить 17 379,61 грн., проте в рахунок їх оплати відповідачем перераховано 4 000 грн., з огляду на що заборгованість за вказані послуги становить 13 379,61 грн.

Відповідач як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що:

- за позивачем не зареєстроване право власності або право господарського відання (оперативного управління) на спірне нерухоме майно, а тому безпідставним є стягнення саме позивачем орендної плати;

- рішення Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91 «Про затвердження Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, Типового договору про оренду майна територіальної громади міста Києва», на підставі якого у спірному договорі була розрахована орендна плата, втратило чинність на підставі рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250 «Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва», яке набуло чинності 19.10.2011, з дня опублікування його у газеті Київської міської ради «Хрещатик», а відтак, орендна плата мала розраховуватись за новою Методикою за орендною ставкою у розмірі 9%, а не у розмірі 50%, за якою по факту розраховував позивач;

- відповідач був звільнений від сплати орендної плати у зв'язку з діями позивача по відключенню тимчасових споруд (кіосків) відповідача від електроживлення.

Щодо вказаних посилань слід зазначити таке.

Рішенням Київської міської ради від 24.12.2009 «Про оформлення комунальному підприємству «Київський метрополітен» права користування земельними ділянками для експлуатації та обслуговування павільйонів виходів станції метро «Петрівка» на просп. Оболонському та вул. Вербовій в Оболонському районі м. Києва» (а.с. 38-39) позивачу оформлене право постійного користування земельними ділянками загальною площею 0,091 га для експлуатації та обслуговування павільйонів виходу станції метро «Петрівка» (тобто і спірне майно - примітка суду) в Оболонському районі м. Києва у зв'язку із закріпленням за підприємством основних засобів на праві повного господарського відання (наказ Головного управління комунальної власності м. Києва від 23.04.2003 №98).

Пунктом 5.2 Статуту позивача передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Отже, посилання відповідача на те що за позивачем не зареєстровано право господарського відання на спірне нерухоме майно спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Виходячи зі змісту п. 3.3 Договору, у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України, розмір орендної плати може бути змінений на вимогу однієї із сторін, тобто сторони у Договорі домовились, що зміна методики розрахунку не призводить до автоматичної зміни умов Договору щодо розміру орендної плати, а відтак, зміна розміру орендної плати має бути проведена виключно на вимогу однієї із сторін, проте матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача з вимогою про зміну розміру орендної плати, або погодження такої зміни між сторонами після 17.01.2012.

Також, враховуючи, що матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту відключення відповідача від електроживлення, оскільки наданий позивачем лист № 01-16-28б від 13.07.2015 на ім'я відповідача не може бути належним доказом на підтвердження зазначених обставин, та, відповідно, доказом невикористання спірного нерухомого майна, посилання відповідача на вказані обставини колегією суддів до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до комунальної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі, і Законом України «Про оренду державного та комунального майна»

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів передачі відповідачем позивачу об'єкту оренди за актом приймання-передачі, в той час як відповідач, виходячи з умов Договору має сплачувати оренду плату до фактичного повернення спірного майна за актом приймання-передачі, колегія суддів погоджується з наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати в сумі 13 379,61 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 97,55 грн. слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 97,55 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 1 212,39 грн. слід зазначити таке.

За приписами ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт припинення дії Договору 16.01.2012, у позивач відсутні правові підстави для нарахування пені з 16.01.2012 з посиланням на умови Договору.

Оскільки докази про наявність між сторонами іншого укладеного в письмовій формі правочину щодо нарахування пені за прострочення зобов'язання по сплаті орендної плати за період після 16.01.2015 (дати припинення Договору) відсутні, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення пені в сумі 212,39 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі № 910/28377/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Судові витрати на подачу апеляційної скарги, відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, покладаються на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі № 910/28377/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 у справі № 910/28377/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/28377/15.

Повний текст постанови складено: 18.03.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій