ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"10" березня 2016 р. справа № 5027/447-б/2012

За заявою Публічного акціонерного товариства «Омега Банк» м. Київ

до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» с. Шилівці Хотинського району Чернівецької області

про визнання банкрутом

Суддя М.І.Ніколаєв

За участю представників:

Від кредитора: не з'явився

Від ліквідатора: Бурма С.В.

СУТЬ СПОРУ: Ухвалою господарського суду Чернівецької області від 23.07.2012 р. за заявою публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк») порушено справу про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго», введено мораторій на задоволення кредиторів.

Ухвалою підготовчого засідання від 27.08.2012 р., залишеною без змін Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 16.10.2012 року та Постановою ВГС України від 15.01.2013 року, визнано безспірні вимоги публічного акціонерного товариства «Сведбанк» в сумі 29 123 920 грн., введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Бурму Сергія Валерійовича, ініціюючого кредитора зобов'язано опублікувати в офіційних друкованих органів оголошення про порушення справи про банкрутство боржника.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ ВКТ "Арго" опубліковано в газеті "Голос України" за 02.03.2012 р.

Ухвалою попереднього засідання від 29.01.2015 р. затверджено реєстр вимог кредиторів боржника на суму 348714307,14 грн.

Постановою господарського суду Чернівецької області від 22.01.2016 року товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» визнано банкрутом, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бурму Сергія Валерійовича.

26.01.2016 року на офіційному сайті Вищого господарського суду України опубліковано повідомлення №27610 про визнання ТОВ ВКТ "Арго" банкрутом.

29.02.2016 року до господарського суду надійшла заява ОСОБА_2 про включення до реєстру вимог кредиторів грошових вимог до боржника по заробітній платі та належних виплат на суму 25090,55 грн., розгляд якої призначено в судовому засідання 10.03.2016 року.

Ліквідатор вимоги ОСОБА_2 відхилив з посиланням на те, що частина вимог (16725,41 грн.) вже включена до реєстру вимог кредиторів. Інші вимоги не мають статусу поточних, вважає ліквідатор, відтак згідно ст. 38 Закону не можуть бути визнані в ліквідаційній процедурі.

Розглянувши заяву та додані до неї матеріали, суд встановив, що вимоги гр. ОСОБА_2 в сумі в сумі 25090,55 грн., у тому числі 16834,70 грн. заборгованості по заробітній платі з червня 2011 року по січень 2012 року та компенсації за невикористану відпустку з яких не підлягають стягненню податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі; 56,27 грн. компенсації втрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати; 5590,04 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 20.01.2012 року по 17.04.2012 рік, з якого підлягає стягненню податок з доходів та інших обов'язкових платежів; 1409,54 грн. індексації заробітної плати, з якої підлягає стягненню податок з доходів та інших обов'язкових платежів та 1200 грн. заподіяної моральної шкоди, підтверджуються рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області та виконавчим листом по справі № 2208/860/12 від 17.04.2012 року.

У свою чергу, як вбачається з довідки бухгалтерського обліку ТОВ ВКТ «Арго» 16 725,41 грн. боргу з виплати заробітної плати гр. ОСОБА_2 включені до реєстру вимог кредиторів та ввійшли в загальну суму 7429432,65 грн. заборгованості з виплати заробітної плати.

В ч. 5 ст. 19 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитори за вимогами щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також за вимогами щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування мають право протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують.

Частиною 6 пункту 29 Листа Вищого господарського суду України від 26.12.2013 №01-06/1862/2013 "Про внесення змін і доповнень до Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 №4212 IV)" встановлено, що розгляд грошових вимог кредиторів у ліквідаційній процедурі здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарський суд заново затверджує реєстр вимог кредиторів (з урахуванням визнаних конкурсних вимог) та зобов'язує ліквідатора сформувати представницькі органи кредиторів (збори кредиторів та комітет кредиторів) у порядку, передбаченому статтею 26 Закону. Подальший рух справи в ліквідаційній процедурі має відбуватися тільки за участю новостворених представницьких органів кредиторів. Зокрема, це стосується переходу з ліквідаційної процедури до процедури санації або затвердження мирової угоди, прийняття рішення щодо реалізації активів банкрута, надання оцінки діяльності ліквідатора, затвердження звіту ліквідатора.

Водночас, пунктом 4 статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Відповідне правило не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю громадян, сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування і на вимоги Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та/або її дочірнього підприємства, що здійснювало постачання природного газу на підставі ліцензії, щодо сплати заборгованості (у тому числі неустойки, 3 відсотків річних та інфляційних втрат) за поставлений/спожитий природний газ, що утворилася станом на 1 травня 2015 року.

Проаналізувавши зазначені приписи законодавства суд дійшов висновку, що законодавство окремо виділяє правовий статут осіб, які мають вимоги до боржника щодо виплати заробітної плати (і супутніх платежів, які виникли з трудових правовідносин) та не встановлює для них обов'язку подання кредиторської заяви до суду, а веде мову про їх право з огляду на нерозповсюдження на них мораторію на задоволення вимог кредиторів. При цьому суд вважає, що встановлене ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника вабо визнання його банкрутом" правило щодо строку заявлення кредиторських вимог не поширюється на вимоги кредиторів щодо виплати заробітної плати, які можуть бути заявлені в будь-який момент під час провадження у справі про банкрутство (аналогічна позиція висловлена в Постанові ВГС України по справі № 925/1032/14 від 16.04.2015 року).

Відтак, судом визнаються вимоги щодо заробітної плати в сумі 109,29 грн. заборгованості по заробітній платі за період з червня 2011 року по січень 2012 року та компенсації за невикористану відпустку, з яких не підлягають стягненню податок з доходів фізичних осіб та інші обов'язкові платежі (16834,70 грн. - 16725,41 грн. = 109,29 грн.); 56,27 грн. компенсації втрат частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати; 5590,04 грн. середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за період з 20.01.2012 року по 17.04.2012 рік, з якого підлягає стягненню податок з доходів та інших обов'язкових платежів; 1409,54 грн. індексації заробітної плати, з якої підлягає стягненню податок з доходів та інших обов'язкових платежів.

При цьому суд врахував, що суми індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати є складовими належної працівнику заробітної плати (дану позицію висловлено в постанові Верховного Суду України від 21.11.2012 року та рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №9-рп/2013).

Вимоги в сумі 16725,41 грн. заборгованості по заробітній платі за період з червня 2011 року по січень 2012 року та компенсації за невикористану відпустку судом відхиляються, оскільки, як зазначено вище, вже включені до реєстру вимог кредиторів, що затвердженний судом.

Вимоги щодо 1200 грн. заподіяної моральної шкоди є конкурсними, проте заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, у зв'язку з чим погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання заяв кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом; заяви про визнання правочинів (договорів) недійсними та спростування майнових дій боржника в межах провадження у справі про банкрутство; заяви про розірвання мирової угоди, укладеної у справі про банкрутство, або визнання її недійсною сплачується судовий збір в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

В свою чергу згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом.

Згідно ч. 3 ст. 49 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету.

Враховуючи вищевикладене 2756,00 грн. судового збору, які повинні бути перераховані в дохід Державного бюджету, слід віднести на боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 40, 45 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст. 49, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Визнати вимоги гр. ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) до товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне товариство «Арго» в сумі 8365,61 грн., у т.ч. 7165,61 грн. щодо виплати заробітної плати та 1200 грн. щодо заподіяної моральної шкоди

2. Ліквідатору включити 7165,61 грн. у реєстр вимог кредиторів до першої черги та 1200,00 грн. моральної шкоди до шостої черги.

3. Судові витрати в сумі 2756 грн., які слід перерахувати в дохід Державного бюджету України, віднести до 1 черги.

4. Вимоги в сумі 16725,41 грн. відхилити.

Суддя М.І.Ніколаєв