ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2016р. Справа №905/187/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр», м.Київ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ,

про стягнення 97152,38 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 - за дов., ОСОБА_2 - за дов.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення суми боргу у розмірі 51515 грн, пені 5704,76 грн, 3% річних 2582,81 грн, інфляційного збільшення суми боргу 37349,81 грн, всього разом 97152,38 грн.

Ухвалою суду від 14.01.2016р. (суддя Матюхін В.І.) за зазначеним позовом порушено провадження по справі №905/187/16, розгляд справи призначено на 01.02.2016р.

29.01.2016р. у звязку з відсутністю судді Матюхіна В.І. здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи, внаслідок чого справу №905/187/16 передано на розгляд судді Паляниці Ю.О.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про надання транспортно-експедиційних послуг №42/495 від 01.04.2013р. в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати наданих послуг з організації перевезення вантажів, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та неустойки.

Представник відповідача у судові засідання 01.02.2016р., 23.02.2016р., 17.03.2016р. не з`явився, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №381, №250, клопотання №17/82 від 26.01.2016р., №17/228 від 19.02.2016р. про відкладення розгляд справи.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що представник відповідача, зокрема, у судове засідання 17.03.2016р. на виклик суду не зявився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст.929 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондуються з вимогами ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобовязується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, повязаних з перевезенням вантажу.

Як свідчать матеріали справи, 01.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» (експедитор) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (клієнт) було підписано договір №42/495 на надання транспортно-експедиційних послуг.

За приписами п.1.1 вказаного договору останній регулює взаємини сторін з організації та забезпечення експедитором, від свого імені або від імені клієнта, але в будь-якому випадку за винагороду, за рахунок, за дорученням і в інтересах клієнта, комплексу робіт і послуг з метою доставки імпортних, експортних, транзитних безпечних і таких, що не вимагають особливих режимів зберігання вантажів клієнта і вантажів клієнта в 20-ти, 40-ка і понад 40-футових контейнерах стандартів ICO від місця, вказаного клієнтом, до місця призначення, різними видами транспорту, за обумовленим маршрутом.

За змістом п.5.1 договору №42/495 від 01.04.2013р. вартість послуг експедитора за цим договором складається із вартості послуг виконання окремих доручень клієнта. Вартість виконання кожного доручення клієнта узгоджується сторонами договору та вказується у замовленні на перевезення про погодження послуг по дорученню. Доручення та замовлення на перевезення про погодження послуг до нього є невідємною частиною договору.

Згідно з п.5.10 укладеного сторонами правочину орієнтовна сума договору складає 4000000 грн без ПДВ, крім того ПДВ 800000 грн, всього з ПДВ 4800000 грн.

Відповідно до п.8.1 вищезазначеного договору останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2014р. включно, у випадку, якщо жодна зі сторін у десятиденний строк до спливу строку дії договору, не проінформувала другу сторону про припинення дії договору, даний договір буде вважатись продовженим на кожний наступний календарний рік.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обовязків.

За правилами п.1.3 договору №42/495 від 01.04.2013р. асортимент, кількість/обсяг вантажів, маршрут перевезення, способи транспортування і види транспорту, перевалки, додаткові витрати експедитора, зберігання, їх особливі умови, що вимагають більш детальної регламентації, умови фрахтування (букінга), необхідність, страфірування/розстрафірування, а також спосіб доставки вантажів до місця призначення обумовлюються сторонами в заявках на перевезення, які є невід`ємною частиною цього договору.

Як свідчать матеріали справи, 21.03.2014р. на підставі договору №42/495 від 01.04.2013р. позивачем та відповідачем було погоджено замовлення на транспортно-експедиційне обслуговування, за змістом якого позивач зобовязався здійснити для відповідача перевезення вантажу валки робочі для гарячої прокатки, опорні валки для гарячої та холодної прокатки (код ГНВ 84553031), валки сталеві та чавунні прокатні (код ГНВ 351274) зі станції відправлення Шпичкіно Донецької залізниці (491906) на станцію призначення Маріуполь-Порт (експ.) (484902) Донецької залізниці на майданчиковому 16-вісному транспортері типу 3927. Вантажовідправником у заявці б/н від 21.03.2014р. визначено Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ, вантажоотримувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарконт Маріуполь», м.Маріуполь. Із замовлення б/н від 21.03.2014р. також вбачається, що ставка за перевезення встановлена у розмірі 225805 грн/транспортер (в т.ч. ПДВ); оплата за перевезення у гривнях, при подачі транспортера під повторне навантаження другого валка.

27.03.2014р. відповідно до залізничної накладної №51188654 зі станції Шпичкіно Донецької залізниці на станцію Маріуполь-порт (експ.) в транспортері №39270202 був відправлений вантаж валки сталеві та чавунні прокатні. Після прибуття зазначеного вантажу на станцію призначення Маріуполь-порт (експ.), транспортер №39270202 було направлено на станцію призначення Шпичкіно Донецької області.

14.04.2014р. відповідно до залізничної накладної №52164522 зі станції Шпичкіно Донецької залізниці на станцію Маріуполь-порт (експ.) в транспортері №39270202 був відправлений вантаж обладнання для чорної та кольорової металургії і запасні частини до нього.

Відтак, позивач надав відповідачу послугу з організації перевезення вантажів на майданчиковому 16-вісному транспортері типу 3927 за погодженим сторонами маршрутом на підставі замовлення б/н від 21.03.2014р.

За правилами п.5.8.1 договору №42/495 від 01.04.2013р. здача наданих послуг по кожному дорученню здійснюється експедитором по акту прийому-передачі наданих послуг (виконаних робіт). При цьому в день затвердження акту доручення вважається виконаним, а відповідні послуги наданими у повному обсязі.

15.07.2014р. сторонами було підписано акт надання послуг №604 та звіт за ТЕО до акту №604 від 15.07.2014р. згідно договору №42/495 від 01.04.2013р., відповідно до яких загальна вартість послуг за організацію перевезень вантажів на транспортері №39270202 складає 224715 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманих послуг з організації перевезення вантажів у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» заявлено вимоги про стягнення, зокрема, основного боргу у розмірі 51515 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу норм ст.12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Згідно з п.1.4 договору №42/495 від 01.04.2013р. клієнт своєчасно і в повному обсязі сплачує експедитору вартість робіт і послуг, виконаних в рамках цього договору, тобто виплачує експедитору винагороду і відшкодовує понесені в інтересах клієнта витрати (за умови попереднього узгодження сторонами їх розміру в письмовій формі.

За правилами п.5.7.1 вказаного договору (в редакції додаткової угоди №1 до договору №42/495 від 01.04.2013р.) платежі за послуги згідно даного договору здійснюються шляхом банківського переказу коштів на рахунок експедитора за погоджену кількість перевезень. Оплата за перевезення погоджується окремо в замовленнях на транспортування вантажу.

Як було зазначено судом вище, у замовленні б/н від 21.03.2014р. сторони узгодили оплату за перевезення у гривнях, при подачі транспортера під повторне навантаження другого валка, яке відбулось 14.04.2014р.

Відтак, господарським судом встановлено, що строк виконання зобовязання з оплати послуг у розмірі 224715 грн настав.

Як свідчать матеріали справи, відповідач перерахував на користь позивача за договором №42/495 від 01.04.2013р. грошові кошти на загальну суму 204230 грн, що підтверджуються платіжними дорученнями №73414 від 28.01.2014р. на суму 38230 грн, №79737 від 31.03.2014р. на суму 56000 грн, №80100 від 07.04.2014р. на суму 60000 грн, №796377 від 15.04.2014р. на суму 50000 грн, банківською випискою по рахунку №3001 Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» з 28.01.2014р. до 25.05.2015р.

Крім того, відповідно до акту звірки взаєморозрахунків сторін за договором №42/495 від 01.04.2013р. за період з 01.01.2014р. по 03.04.2014р., станом на 01.01.2014р. за вказаним правочином обліковувалась переплата відповідача у розмірі 76250 грн.

З огляду на те, що станом на 01.01.2014р. у відповідача була наявна заборгованість за послуги, які надавались раніше, приймаючи до уваги, що призначення платежу у платіжних дорученнях №73414 від 28.01.2014р., №79737 від 31.03.2014р., №80100 від 07.04.2014р., №796377 від 15.04.2014р. містили посилання лише на договір №42/495 від 01.04.2013р., сплачені за вказаними платіжними документами грошові кошти були зараховані в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди на суму 107280 грн, а у залишковій частині за послуги, які були надані згідно з актом №604 від 15.07.2014р.

Наразі, надання послуг з організації перевезення вантажів на суму 107280 грн підтверджується наявними у матеріалах справи актами надання послуг №10 від 02.01.2014р. на суму 42250 грн, №131 від 11.02.2014р. на суму 32800 грн, №325 від 03.04.2014р. на суму 32230 грн. При цьому, факт настання строку оплати послуг, які були прийняті за цими актами відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростований.

За таких обставин, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується надання позивачем відповідачу послуг на загальну суму 331995 грн, з огляду на здійснені відповідачем оплати наданих послуг у розмірі 204230 грн, приймаючи до уваги наявність обставин переплати на суму 76250 грн за договором №42/495 від 01.04.2013р. у спірний період, заборгованість відповідача на теперішній час становить 51515 грн (331995 грн - 204230 грн - 76250 грн).

Як свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» були надіслані листи-претензї №04/5.1/1135 від 11.11.2014р., №04/5.1/1198 від 09.12.2014р., №КВ-548-1 від 04.08.2015р. №607 від 18.08.2015р. №КВ-853 від 06.11.2015р., з вимогою сплатити основну заборгованість у розмірі 51515 грн, які були залишені відповідачем без відповіді.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №42/495 від 01.04.2013р. виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 51515 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

За змістом п.6.1.1 договору №42/495 від 01.04.2013р. у випадку прострочення платежів по термінах, що вказані у договорі, додаткових угодах до цього договору, за винятком передоплати, сторона, яка прострочила виконання обовязку виплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,1% від суми, що підлягає оплаті, за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої в період, за який сплачується пеня.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 5704,76 грн пені за період з 15.04.2014р. по 15.10.2014р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.6 ст.232 Господарського кодексу України за період з 15.04.2014р. по 14.10.2014р., суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача з оплати наданих послуг з організації перевезення вантажів відповідно до акту №604 від 15.07.2014р. становить 5669,47 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 2582,81 грн за період з 15.04.2014р. по 15.12.2015р.

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, суд дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Крім того, Товариство з обмежено відповідальністю «Квадро Центр» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 37349,81 грн за період з 15.04.2014р. по 15.12.2015р.

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

За висновками суду, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків, вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення інфляційної складової боргу. За розрахунком суду, стягненню з відповідача на користь позивача належить інфляційна складова боргу у розмірі 34510,95 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені та інфляційних втрат підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 5669,47 грн, 34510,95 грн. Одночасно, розрахунок 3% річних є арифметично вірним, внаслідок чого позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню на визначену позивачем суму.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1457 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр», м.Київ до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м.Краматорськ про стягнення суми боргу у розмірі 51515 грн, пені 5704,76 грн, 3% річних 2582,81 грн, інфляційного збільшення суми боргу 37349,81 грн, всього разом 97152,38 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька обл., м.Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Квадро Центр» (01001, м.Київ, вул.Предславинська, буд.28, ) суму боргу у розмірі 51515 грн, пеню 5669,47 грн, інфляційне збільшення суми боргу 34510,95 грн, 3% річних 2582,81 грн, а також судовий збір в сумі 1414,19 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 17.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця