РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 р. Справа №910/30785/15
За позовом Дочірнього торгівельно - промислового підприємства " Комсервіс "

До Публічного акціонерного товариства " Райффайзен Банк Аваль "

Про визнання недійсним договору поруки від 17.12.2013 р. № 12/56-4/1096

Суддя Пінчук В.І.

Представники:

Від позивача не з'явився

Від відповідача Семеняк В.В. - предст.

Рішення прийняте 25.02.2016 р., оскільки у судових засіданнях 14.01.2016 р. та 28.01.2016 р. розгляд справи відкладався відповідно до п. 1 ст. 77 ГПК України.

Обставини справи:

Позивач - Дочірнє торгівельно - промислове підприємство " Комсервіс " звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою про визнання недійсним договору поруки від 17.12.2013 р. № 12/56-4/1096, що укладений між Публічним акціонерним товариством " Райффайзен Банк Аваль " та Дочірнім торгівельно - промисловим підприємством " Комсервіс "

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що спірним договором поруки сторонами було забезпечено виконання простроченого зобов'язання.

Представник позивача у судове засідання тричі не з'явився.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Згідно ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд -

ВСТАНОВИВ:

18.02.2004 р. між Публічним акціонерним товариством " Райффайзен Банк Аваль " ( відповідачем ), Дочірнім підприємством " Промінструмент ", Товариством з обмеженою відповідальністю " Мегапром ", Дочірнім торговельно - промисловим підприємством " Комсервіс ", Публічним акціонерним товариством " Львівський завод штучних алмазів і алмазного підприємства ", Публічним акціонерним товариством " Вінницький інструментальний завод ", Публічним акціонерним товариством " Львівський інструментальний завод ", а також Товариством з обмеженою відповідальністю " ПТК " Схід " була укладена генеральна кредитна угода № 010/08/1901 із змінами і доповненнями.

В рамках вказаної кредитної угоди були укладені:

- між Банком ( відповідачем ) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Мегапром " Кредитний договір № 010/42/594 від 20.10.2011 р., із змінами і доповненнями;

- між Банком ( відповідачем ) та Товариством з обмеженою відповідальністю " Мегапром " Кредитний договір № 010/08/4157 від 26.11.2008 р., із змінами і доповненнями;

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитними договорами, між відповідачем ( банком ) та позивачем ( поручителем ) був укладений договір поруки № 12/56-4/1096 від 17.12.2013 р.

Відповідно до п.1.1. вказаного договору поруки позивач зобов'язався солідарно відповідати перед відповідачем за своєчасне та повне виконання позичальником зобов'язань, які випливають із умов кредитних договорів.

Пунктом 2.1 договору поруки № 12/56-4/1096 від 17.12.2013 р. передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що оспорюваний договір поруки № 12/56-4/1096 від 17.12.2013 р. є недійсним на підставі, оскільки був укладений за простроченим грошовим зобов'язанням ТОВ " Мегапром ", згідно кредитних договорів № 010/42/594 від 20.10.2011 р. та № 010/08/4157 від 26.11.2008 р.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( оспорюваний правочин ).

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що при укладанні спірного договору сторонами було дотримано норми чинного законодавства, а саме:

- зміст правочину не суперечить законодавству, а також моральним засадам суспільства.

- волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх внутрішній волі;

- спірний договір укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами та завірений печатками, у відповідності до законодавства;

- правочин спрямований на реальне настання правових наслідків.

Суд вважає, що договір поруки № 12/56-4/1096 від 17.12.2013 р. відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним суд не знаходить.

Твердження позивача про те, що договір поруки укладений після прострочення позичальником - ТОВ " Мегапром " свого зобов'язання судом до уваги не приймається, оскільки діючим законодавством не встановлені часові межі укладення договору поруки по відношенню до основного зобов'язання.

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України договір поруки повинен укладатися до виконання боржником свого обов'язку.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, а у разі, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 10.03.2016 р.

СуддяВ.І.Пінчук