КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 910/24999/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились

від відповідача: Патрик Г.Г. - дов. № 137 від 28.12.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р.

у справі № 910/24999/15 (суддя Паламар П.І.)

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія

«Індіго»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про відшкодування шкоди, ціна позову 3 811, 79 грн.

В судовому засіданні 02.03.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015р. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. по справі № 910/24999/15 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що положення п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виключають можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального права, рішення прийнято без з'ясування фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, судом першої інстанції неправомірно застосовано п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до спірних правовідносин та не взято до уваги те, що після настання дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо потерпіла особа може звернутись для відшкодування збитку до страхової компанії, в якій було застраховано цивільно-правову відповідальність винної особи, так і до Моторного (транспортного) страхового бюро України у випадках, передбачених Законом, у тому числі і щодо відшкодування шкоди, у разі якщо винна особа не застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» 13.11.2015р. передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Шаптала Є.Ю., Самсін Р.І.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р., у зв'язку із припиненням повноважень судді Самсіна Р.І., сформовано судову колегію у складі: головуючий суддя - Скрипка І.М., судді - Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 09.12.2015р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, розгляд справи у відповідності до ст. 77 ГПК України відкладався, останній раз на 02.03.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної скарги 02.03.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання апеляційної інстанції 02.03.2016р., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25.09.2008р. між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» (позивач, страховик за договором) та ОСОБА_3 (страхувальник за договором) укладено договір страхування наземного транспорту № 206-18173-08, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням автомобілем «Mitsubishi», д. н. НОМЕР_1.

Відповідно до довідки відділу ДАІ Голосіївського району ГУ МВС України в м. Києві №5780, 23.11.2009р. по вул. Червоноармійській, 60/5 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mitsubishi», д. н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля «Форд», д. н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.12.2009р. у справі № 3-13183/09 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до Звіту № 4463 від 11.12.2009р. про оцінку майна, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «Сальватор», матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Mitsubishi», д. н. НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП, складає 6 097, 42 грн.

Згідно рахунку-фактури №00007445/1 від 18.06.2010р., виставленого ТОВ «Ніко-Україна», вартість ремонтних робіт автомобіля «Mitsubishi», д. н. НОМЕР_1, з урахуванням знижки склала 5 003, 53 грн.

Страховим актом № 12963/206 від 18.12.2009р. позивачем зазначену подію визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування у розмірі 3 811, 79 грн.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором страхування наземного транспорту № 206-18173-08 від 25.09.2008р., на підставі страхового акту № 12963/206 від 18.12.2009р., заяви страхувальника на виплату страхового відшкодування здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 3 811, 79 грн., перерахувавши його ТОВ «Ніко-Україна», що підтверджується платіжним дорученням № 5222 від 26.12.2013р., належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Пунктом 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Основними завданнями МТСБУ, зокрема, є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом; управління централізованими страховими резервними фондами, що створюються при МТСБУ для забезпечення виконання покладених на нього функцій (п.п. 39.2.1, 39.2.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п. 43.1 ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для забезпечення виконання зобов'язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються такі централізовані страхові резервні фонди:

- фонд страхових гарантій, призначений для забезпечення платоспроможності МТСБУ під час взаєморозрахунків з уповноваженими організаціями інших країн у галузі страхування цивільно-правової відповідальності, з якими МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування та взаємне врегулювання питань стосовно відшкодування шкоди. Мінімальний розмір фонду страхових гарантій встановлюється на рівні встановленого Законом України «Про страхування» мінімального розміру статутного фонду страховика, що займається видами страхування іншими, ніж страхування життя (43.1.1);

- фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (43.1.2).

Статтею 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що потерпілими є юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Абзацом 2 п. 43.4 ст. 43 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що рішення про використання коштів централізованих страхових резервних фондів відповідно до встановленої мети приймає дирекція МТСБУ відповідно до положення про централізовані страхові резервні фонди МТСБУ, що затверджується президією МТСБУ за погодженням з Координаційною радою МТСБУ.

Тобто, норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачають, що МТСБУ відшкодовує шкоду у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної незабезпеченому транспортному засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність винної особи (ОСОБА_4) на момент скоєння ДТП (23.11.2009р.) застрахована не була.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

В пункті 1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» наведено, що слід розуміти під забезпеченим транспортним засобом, а саме - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Враховуючи викладене, з урахуванням обмеження щодо виплат, що міститься в п. 36.4. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положення якого виключає можливість компенсації МТСБУ витрат страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, за шкоду заподіяну з вини осіб, які на дату ДТП не застрахували цивільно-правову відповідальність, вказані витрати повинна компенсувати особа, винна у вчиненні ДТП.

Позивач не є потерпілим в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася від 23.11.2009р., в розумінні цього Закону, і відповідно не має права на відшкодування шкоди завданої незабезпеченим транспортним засобом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 23.04.2015р. у справі №910/9212/14, від 10.11.2015р. у справі №910/12685/15.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 по автомобілю «Форд», д. н. НОМЕР_2, на момент настання ДТП застрахована не була, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з МТСБУ виплаченого позивачем страхового відшкодування за договором добровільного страхування автомобіля.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, рішення прийнято з наданням належної оцінки доказам по справі, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 13.10.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. у справі № 910/24999/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.10.2015р. у справі №910/24999/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/24999/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко