ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р.Справа № 915/2170/15
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Савицького Я.Ф.

Суддів: Гладишевої Т.Я.,

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 16.03.2016р.:

від позивача: ОСОБА_2, за довіреністю;

від відповідача: не зявився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс

на рішення господарського суду Миколаївської області

від 27 січня 2016 року

по справі №915/2170/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс

про стягнення 237612,67 грн.

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 16.03.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 27.01.2016р. у справі №915/2170/15 (суддя Васильєва Л.І.) задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс про стягнення 237612,67 грн., з відповідача на користь позивача стягнуто: 196257,54 грн. основної заборгованості, 35718,87 грн. пені, 2039,11 грн. втрат від інфляції, 3597,15 грн. у якості 3% річних та 3564,19 грн. судового збору з посиланням на те, що відповідачем неналежним чином виконані зобовязання за договором № 180704SI від 01.02.2015р. в частині повної та своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду першої інстанції, до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича і торгівельна компанія Твайс-Сервіс, в якій відповідач просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що висновки суду першої інстанції суперечать обставинам справи та вимогам матеріального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.03.2016р. проведення судового засідання призначено у режимі відеоконференції.

14.03.2016р. від Товариства з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким позивач не погоджується з її доводами, просить залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання 16.03.2016р. не зявився, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, що вбачається з рекомендованого повідомлення про невручення поштового відправлення від 26.02.2016р.

Розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що рішення першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.02.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничою і торгівельною компанією Твайс-Сервіс (покупець, відповідач) укладено договір № 180704SI, за п. 1.1 якого постачальник передає у власність покупцю продукцію та/або послуги, з урахуванням умов, наведених у цьому договорі та додатках до цього договору, а покупець зобовязується приймати та оплачувати продукцію на умовах, наведених у цьому договорі та додатках до цього договору.

Пунктом 4.2 договору, зокрема, встановлено, що порядок та строки оплати продукції та/або послуг вказуються у окремих додатках до цього договору, що є його невідємними частинами.

Порядок та строки поставки продукції за даним договором визначаються у додатку №3 до цього договору (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 8.1 договору у разі несвоєчасної сплати вартості партії продукції або окремих її частин, постачальник має право зупинити відвантаження продукцію покупцю незалежно від партії та стягнути пеню у розмірі 0,1 % за кожен день затримки від несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не більше 20 % від розміру несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції. Нарахування пені здійснюється по день фактичного виконання зобовязання, за порушення якого застосовується пеня, що передбачена цим пунктом. У випадку зупинки відвантаження продукції з вищенаведених причин, до постачальника не застосовуються жодні штрафні та інші санкції за порушення умов даного договору.

За положеннями п. 12.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.01.2016р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Згідно з п. 12.4 договору усі додатки до цього договору вважаються невідємними його частинами.

01.02.2015р. сторонами укладено додаток №1 до договору № 180704SI від 01.02.2015р., яким сторони погодили і визначили умови та правила, за якими постачальник в односторонньому порядку регулює розмір базових, заохочувальних та додаткових знижок покупця на обладнання, яке буде поставлятися за договором.

Також, 01.02.2015р. було укладено додаток №2 до договору № 180704SI від 01.02.2015р., яким сторони погодили стандартні умови оплати та знижки на продукцію, які надаються покупцю.

Пунктом 4 додатку №2 до договору, зокрема, зазначено умови оплати: для замовлень до 6000 грн. включно, з урахуванням ПДВ, 100 % вартості обладнання, що поставляється за відповідним додатком, має бути перераховано на рахунок постачальника протягом 5 днів з дати підписання відповідного додатку, термін поставки таких замовлень розпочинається з дати оплати. Для замовлень понад 6000 грн., з урахуванням ПДВ, плата відбувається наступним чином: передплата у розмірі 50 % від суми погодженої сторонами специфікації здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів від дати специфікації. Повна оплата перед відвантаженням обладнання зі складу ТОВ АББ ЛТД у розмірі 50 % від суми погодженої сторонами специфікації здійснюється покупцем протягом 10 календарних днів від дати направлення відповідного рахунку постачальника.

01.02.2015р. сторонами укладено додаток №3 до договору № 180704SI від 01.02.2015р., яким погоджено перелік груп продукції, до яких застосовуються визначені цим додатком умови поставки.

Відповідно до п. 6 додатку №3 до договору № 180704SI від 01.02.2015р. підтвердженням належної передачі продукції постачальником та її прийняття покупцем є видаткова накладна та/або товарно-транспортна накладна, засвідчена особистим підписом представника постачальника та перевізника, зазначено п.3 цього додатку. Право власності на продукцію та ризик випадкової загибелі продукції переходить від постачальника до покупця з моменту підписання постачальником та перевізником відповідного товаросупровідного документу.

Як свідчать матеріали справи, 15.04.2015р. за вих. №15-04/2 відповідач звернувся до позивача з проханням відвантажити товар без передплати та письмовою гарантією про сплату суми у розмірі 196217, 54 грн. не пізніше трьох тижнів (арк. спр.24).

На виконання умов договору, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 196257,54 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № ВН- від 18.02.2015р. на суму 188978,33 грн. (з ПДВ) та № ВН-6 від 17.04.2015р. на суму 7279,21 грн. (з ПДВ) та відповідними довіреностями на отримання цінностей: №4 від 18.02.2015р. та №8 від 17.04.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, строк оплати за видатковою накладною № ВН- від 18.02.2015р. на суму 188978,33 грн. встановлено до 20.03.2015р., а строк оплати за видатковою накладною № ВН-6 від 17.04.2015р. на суму 7279,21 грн. до 01.05.2015р.

27.10.2015р. за вих. №1077 позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №1, якою постачальник просить погасити заборгованість у сумі 196257,54 грн. основного боргу в найкоротший термін.

Вказана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Зазначені вище обставини стали підставою звернення Товариства з обмеженою відповідальністю АББ ЛТД до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс про стягнення заборгованості в сумі 237612,67 грн., з яких 196257, 54 грн. основного боргу, 35718, 87 грн. пені, 2039,11 грн. втрат від інфляції та 3597,15 у якості 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Колегія суддів зазначає, що між сторонами укладено договір № 180704SI від 01.02.2015р., який за своєю правовою природою є договором поставки.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення містяться у ст. 712 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов вказаного договору, позивачем здійснено поставку товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № ВН- від 18.02.2015р. на суму 188978,33 грн. (з ПДВ) та № ВН-6 від 17.04.2015р. на суму 7279,21 грн. (з ПДВ) та відповідними довіреностями на отримання цінностей: №4 від 18.02.2015р. та №8 від 17.04.2015р.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Дослідивши обставини справи, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується факт належного виконання позивачем своїх зобовязань за договором № 180704SI від 01.02.2015р. в частині поставки товару, в той час, матеріали справи не містять жодних доказів, в розумінні ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України, виконання відповідачем власних зобовязань в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення основного боргу у розмірі 196257, 54 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені у розмірі 35718, 87 грн., апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Згідно з п. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобовязання встановлена неустойка (пеня, штраф), то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

За ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 8.1 договору у разі несвоєчасної сплати вартості партії продукції або окремих її частин, постачальник має право зупинити відвантаження продукцію покупцю незалежно від партії та стягнути пеню у розмірі 0,1 % за кожен день затримки від несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не більше 20 % від розміру несвоєчасно сплаченої суми за відповідну партію продукції. Нарахування пені здійснюється по день фактичного виконання зобовязання, за порушення якого застосовується пеня, що передбачена цим пунктом. У випадку зупинки відвантаження продукції з вищенаведених причин, до постачальника не застосовуються жодні штрафні та інші санкції за порушення умов даного договору.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, апеляційний господарський суд зазначає, що позивачем необґрунтовано визначено дату початку прострочення оплати за поставлений товар, оскільки не враховано наявність двох видаткових накладних, по кожній з яких встановлений свій строк оплати.

Колегія суддів, здійснивши власний розрахунок пені, прийшла до висновку, що пеня за видатковою накладною № ВН- від 18.02.2015р. на суму 188978,33 грн. складає 34960,99 грн., а за видатковою накладною № ВН-6 від 17.04.2015р. на суму 7279,21 грн. становить 1324,82 грн., всього 36285,81 грн., проте, оскільки заявлена до стягнення сума пені є меншою, ніж вище розрахована, та з огляду на те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, то стягненню підлягає сума пені, яка заявлена позивачем в розмірі 35718, 87 грн.

Також позивачем заявлена позовні вимоги про стягнення з відповідача 2039,11 грн. втрат від інфляції та 3597,15 у якості 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів вважає його правильним, відтак, вказані позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження скаржника щодо неналежного повідомлення про дату та час розгляду справи, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 29.12.2015р., яким на юридичну адресу відповідача була направлена ухвала про порушення провадження у справі, отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги посилань апелянта на те, що за п. 9.1 договору розмір збитків, що відшкодовується однією стороною іншій не може перевищувати 20% від вартості замовленої продукції, оскільки стягнення збитків не є предметом даного позову.

Враховуючи вищенаведене, Одеський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничої і торгівельної компанії Твайс-Сервіс слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 27.01.2016р. у справі №915/2170/15 без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Рішення господарського суду Миколаївської області від 27.01.2016р. у справі №915/2170/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписаний 21.03.2016р.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Гладишева Т.Я.

Суддя Головей В.М.