ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 924/1300/15

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Васищак І.М. і Прокопанич Г.К.

розглянув касаційну скаргу приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕМІКС", м. Хмельницький,

на рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2015

зі справи № 924/1300/15

за позовом товариства з додатковою відповідальністю "Управління виробничо-технологічної комплектації "ХМЕЛЬНИЦЬКБУД" (далі - Товариство), м. Хмельницький,

до Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - Відділення), м. Хмельницький,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - приватне виробничо-комерційне підприємство "РЕМІКС" (далі - Підприємство), м. Хмельницький,

про визнання недійсним та скасування рішення,

за зустрічним позовом Відділення,

до Товариства,

про стягнення 54 000,00 грн. штрафу.

Судове засідання проведено за участю представників:

Товариства - Рудюк М.С. -директор, Горбань О.В. предст. (дов. від 21.09.2015)

Відділення - Мазур І.О. предст. (дов. від 18.06.2015)

Підприємства - не з'явився

За результатами розгляду касаційної скарги Вищий господарський суд України

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Хмельницької області з позовом до Відділення про визнання недійсним та скасування рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.06.2015 № 75-р/к у справі № 02-08/118-14 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК).

У зустрічному позові до Товариства Відділення просило стягнути з Товариства 54 000,00 грн. штрафу, накладеного згідно з Рішення АМК.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015 у справі № 924/1300/15 (суддя Субботіна Л.О.), яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 (судді Грязнов В.В. - головуючий, Розізнана І.В., Мельник О.В.) первісний позов задоволено повністю, з посиланням на обґрунтованість заявлених позовних вимог; у задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

У касаційній скарзі до Вищого господарського суду України Підприємство просить судові рішення попередніх інстанцій зі справи скасувати з прийняттям нового рішення про відмову Товариству в задоволенні позову. Скаргу мотивовано прийняттям оскаржуваних судових рішень з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство просило залишити судові рішення попередніх інстанцій без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

У письмових поясненнях на касаційну скаргу Відділення просило скасувати судові акти попередніх інстанцій.

Учасників судового процесу відповідно до статті 1114 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) належним чином повідомлено про час і місце розгляду скарги.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального та матеріального права, заслухавши пояснення представників Товариства та Відділення, Вищий господарський суд України дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі, зокрема, встановлено, що:

- Рішенням АМК:

· визнано, що Товариство займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в межах власних діючих мереж з часткою 100 % на товарному ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в територіальних межах власної дієвої залізничної колії;

· дії Товариства, які полягають у відмові надання письмової згоди на транзитну подачу та прибирання вагонів через під'їзну залізничну колію та у відмові укладання договору на спільне використання (експлуатацію) під'їзної залізничної колії із Підприємством визнано порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 2 статті 50, пунктом 5 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку, шляхом повної відмови від придбання товару за відсутності альтернативних джерел придбання;

· за вчинення порушення на Товариство накладено штраф у розмірі 54 000,00 грн.

- Рішення АМК мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:

· одним із видів діяльності Товариства є надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій Головного управління статистики у Хмельницькій області від 08.10.2012 № 2007531;

· Товариство та Підприємство укладали договори від 02.01.2008 № 1/08, від 05.01.2009, від 05.01.2010, від 05.01.2011 на експлуатацію залізничної під'їзної колії Товариства, у яких визначали договірну ціну за користування під'їзною колією Товариства;

· товарними межами ринку визначено послуги з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій. Територіальними межами ринку визначено територіальні межі діючої колії Товариства. Часовими межами ринку визначено 2013 рік - 9 місяців 2014 року;

· 24.10.2008 Підприємство як користувач та ДТГО "Південно-Західна залізниця уклали договір про подачу та забирання вагонів Підприємства строком на 5 років, а саме до 31.10.2013. Оскільки подача вагонів від Залізниці до користувача здійснювалася через колію іншого власника - Товариства, була наявна письмова згода останнього на проїзд через його колію вагонів до Підприємства, яка діяла до закінчення договору на подачу та збирання вагонів, тобто до 31.10.2013;

· на заяву Підприємства від 18.04.2014 про переукладення договору про подачу та збирання вагонів на тих же умовах на той самий строк, Залізниця повідомила Підприємство, що з метою укладення означеного договору необхідно надати погодження власника колії на подавання вагонів по його під'їзній колії;

· на звернення Підприємства до Товариства щодо надання письмової згоди на транзитну подачу та прибирання вагонів по під'їзній колії Товариства та укладення договору про встановлення сервітуту на проїзд по колії (листи від 24.02.2014р. № 24, від 18.04.2014 та від 19.06.2014) Товариство повідомило про те, що згідно з актом виконаних робіт від 30.12.2011 № 6084 та актом звірки на 23.04.2014 за попереднім договором за Підприємством обліковується заборгованість в сумі 1860,00 грн.; також Товариство повідомило про необхідність врегулювання питання щодо здійснення оплати за одержані Підприємством послуги з подачі (приймання) вагонів за період, починаючи з 01.01.2012 по травень 2014 року;

· платіжним дорученням від 13.06.2014 №108 Підприємством сплачено на користь Товариства заборгованість у розмірі 1860,00 грн.

· завантаження вагонів на території станції Гречани для Підприємства можливе виключно на під'їзних коліях інших підприємств, які згідно технічного паспорту на залізничну під'їзну колію та договору про подачу та забирання вагонів пристосовані для проведення навантажувально-розвантажувальних операцій із заявленими вантажами Підприємства;

· по станції Гречани (де знаходиться під'їзна колія Товариства) відсутні місця загального користування, по яких була б забезпечена можливість для подачі, завантаження та розвантаження вагонів Підприємства (лист від 20.11.2014 № ДН-3-01-8/779 відокремленого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень);

· згідно листа від 02.04.2015 № ДН-3-01-8/479 відокремленого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень по станції Гречани альтернативних під'їзних залізничних колій, які могли б бути використані в обхід під'їзної колії Товариства для подачі та забирання вагонів немає;

· фактично Товариство в межах належної йому території займає монопольне становище на ринках послуг з надання в користування (експлуатації) залізничних колій, а також послуг з пропуску по території інших суб'єктів господарювання, їх транспортних засобів;

· відсутність договору користування (оренди) належної Товариству під'їзної колії, яка через стрілочний перевід № 148 примикає до станції Гречани ДТГО "Південно-Західна залізниця" фактично унеможливлює здійснення Підприємством господарської діяльності на ринку організації перевезення залізничним транспортом вантажів, зокрема металобрухту та будівельних матеріалів;

· бездіяльність Товариства щодо укладення з Підприємством договору користування (оренди) під'їзної колії є по суті відмовою у доступі останнього до інфраструктури, яка є необхідною для встановлення зв'язку із контрагентами, що створило несприятливі умови (перешкоди) у здійсненні господарської діяльності для Підприємства і не може бути замінена жодними іншими засобами в достатній мірі.

Причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання Рішення АМК недійсним.

За приписом частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон) підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Відповідно до приписів статті 1 Закону, економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку; ринок товару (товарний ринок) - сфера обороту товару (взаємозамінних товарів), на який протягом певного часу і в межах певної території є попит і пропозиція; товар - будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери).

Суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо на цьому ринку у нього немає жодного конкурента, не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин. Монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції (частини перша, друга стаття 12 Закону).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону № 2210 зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

За приписами пункту 2 статті 50 Закону № 2210 зловживання монопольним (домінуючим) становищем є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, для визнання суб'єкта таким, що зловживає монопольним (домінуючим) становищем на ринку, насамперед необхідно встановити, що: 1). суб'єкт займає монопольне (домінуюче) становище на ринку; 2). суб'єкт зловживає монопольним (домінуючим) становищем на ринку.

У свою чергу, згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, яка затверджена розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р (далі - Методика) визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп); визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку; визначення обсягів товару, який обертається на ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку; складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 Методики перелік товарів, щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання, складається з товарів (товарних груп), які обертаються в Україні чи на відповідній частині її території і які мають для продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів, користувачів) ознаки одного (подібного, аналогічного) товару (товарної групи).

За приписами підпункту 5.1 пункту 5 Методики товарні межі ринку визначаються шляхом формування групи взаємозамінних товарів (товарних груп), у межах якої споживач за звичайних умов може легко перейти від споживання одного товару до споживання іншого.

У відповідності до підпункту 6.1 пункту 6 Методики територіальні (географічні) межі ринку певного товару (товарної групи) визначаються шляхом установлення мінімальної території, за межами якої з точки зору споживача придбання товарів (товарної групи), що належать до групи взаємозамінних товарів (товарної групи), є неможливим або недоцільним.

Власники під'їзних колій по відношенню до своїх контрагентів можуть виступати як монополісти, якщо за умовами експлуатації під'їзної колії контрагент не може отримати залізничні вагони на свої колії до місць навантаження - розвантаження інакше, як шляхом проїзду через під'їзну колію власника.

Становище Товариства на ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій було визначено Відділенням монопольним відповідно до Методики та з урахуванням особливостей, визначених пунктом 2.2 цієї Методики.

Так, відповідно до Методики та статті 12 Закону Відділенням встановлено, що, Товариство займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в межах власних діючих мереж з часткою 100 % на товарному ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в територіальних межах власної дієвої залізничної колії.

Вищенаведені обставини Товариством належними та допустимими доказами не спростовані, при цьому, саме по собі зайняття суб'єктом господарювання монопольного становища, не є порушення у розумінні Закону, отже, як місцевий, так і апеляційний господарські суди безпідставно визнали недійсним Рішення АМК в частині визнання Товариства монополістом на досліджуваному ринку (пункт 1 Рішення АМК).

Відсутність договору про експлуатацію залізничної колії між Товариством та Залізницею не впливає на правильність висновку Відділення щодо монопольного (домінуючого) становища Товариства на відповідному ринку послуг, у зв'язку з тим, що під'їзна колія Товариства експлуатувалася принаймні до 31.11.2013 (за відсутності такого договору між Товариством та Залізницею), і не укладення договору з Підприємством та ненадання дозволу на експлуатацію власної колії Товариство мотивувало не відсутністю договору із Залізницею чи неналежним технічним станом колії, а, в першу чергу, наявністю фінансових претензій до Підприємства за попередні періоди. Зазначені обставини не були враховані судами попередніх інстанцій у вирішенні спору.

У Рішенні АМК визнано встановленими обставини існування письмової згоди Товариства на проїзд через його колію вагонів до Підприємства, яка діяла до закінчення дії договору між Підприємством і Залізницею на подачу та збирання вагонів, тобто до 31.10.2013, однак, згідно наявних у матеріалах справи пояснень Товариства (арк. справи 74) з 01.01.2012 договір на експлуатацію залізничної (під'їзної колії) з Підприємством не укладався і жодних домовленостей з Підприємством не існувало, у той час як використання колії Товариства мало місце.

Сама лише наявність у Товариства, яке займає монопольне становище на відповідному ринку послуг, фінансових претензій до Підприємства за попередній період не може бути підставою для відмови в укладенні договору про транспортне обслуговування Підприємства, а спірні неврегульовані питання можуть бути передані на вирішення суду за позовом заінтересованої особи.

Водночас, Вищий господарський суд України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для визнання недійсними пунктів 2, 3 Рішення АМК, з огляду на таке.

Статтею 73 Статуту залізниць установлено, що Порядок обслуговування контрагентів - підприємств, що мають у межах залізничної під'їзної колії іншого підприємства свої склади або залізничні колії, які до неї примикають, встановлюється договорами, що укладаються без участі залізниці, безпосередньо між контрагентами і підприємством, якому належить залізнична під'їзна колія. Відповідальність перед залізницею за користування вагонами контрагентом, збереження вантажів та вагонів несе підприємство, якому належить залізнична під'їзна колія.

У разі обслуговування залізничної під'їзної колії локомотивом залізниці між залізницею і контрагентом укладається договір на подачу і забирання вагонів. Усі розрахунки за обслуговування здійснюються безпосередньо між ними.

Розрахунки, пов'язані з амортизацією залізничних під'їзних колій, за участь контрагента у ремонті та утриманні колії у всіх випадках здійснюються безпосередньо між підприємством і його контрагентом.

Таким чином, укладання договорів між власниками залізничних колій і названими підприємствами Статутом залізниць та Правилами обслуговування залізничних під'їзних колій не врегульовано.

З огляду на статтю 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник не може використовувати право власності на шкоду правам інших власників.

Оскільки власники залізничних під'їзних колій здійснюють транспортне обслуговування підприємств, і їх залізничні під'їзні колії з'єднані із загальною мережею залізниць безперервною рейковою колією, укладання власником під'їзної колії договору про транспортне обслуговування підприємств - контрагентів є обов'язковим за умови технічної можливості надавати відповідні послуги.

Укладення даного виду договорів передбачено чинним законодавством, а саме: згідно з пунктом 6 статті 179 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв'язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб'єкти зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Вартість послуг з подачі та забирання вагонів, які надають власники під'їзних колій своїм контрагентам, не є регульованою.

Стаття 73 Статуту залізниць, яка встановлює договірну форму обслуговування контрагентів-підприємств, не є імперативною нормою і не забороняє сторонам у разі, коли вони не скористалися передбаченою цією статтею можливістю укласти договір про розрахунки, пов'язані з амортизацією та утриманням під'їзної колії, укласти інший договір, передбачений цивільним законодавством - оренди, надання послуг, сервітуту тощо.

За наведених обставин, у Відділення не було правових підстав на власний розсуд визначати, що Товариство було зобов'язано надати саме письмову згоду на транзитну подачу та прибирання вагонів через під'їзну залізничну колію та укласти договір саме на спільне використання (експлуатацію) під'їзної залізничної колії, відповідно, визнавати дії Товариства, які полягали у відмові у наданні такої письмової згоди та в укладенні вказаного Відділенням договору на спільне використання (експлуатацію) під'їзної залізничної колії порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

Більше того, Відділенням не враховано, що листом від 19.06.2014 Підприємство пропонувало Товариству укласти договір про встановлення сервітуту на проїзд по залізничній колії, а не договір на спільне використання (експлуатацію) під'їзної залізничної колії Товариства, і відповідно, у заяві, з якою Підприємство зверталося до Відділення, Підприємство повідомляло саме про відмову Товариства від укладення запропонованого Підприємством договору сервітуту (однак, у подальшому просило Відділення зобов'язати Товариство надати дозвіл на транзитну подачу та прибирання вагонів через під'їзну залізничну колію і зобов'язати укласти договір на спільне використання (експлуатацію) під'їзної залізничної колії, не врахувавши, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом).

Суди попередніх інстанцій у вирішенні спору також посилалися на акти від 20.09.2012 та від 02.03.2015 щодо обстеження під'їзної колії, які складені працівниками Товариства та якими встановлено неможливість експлуатації колії, проте, судами не враховано: здійснення фактичної експлуатації колії принаймні до 30.11.2013 (що підтверджується, у тому числі інформацією, наданою відокремленим підрозділом Жмеринської дирекції залізничних перевезень у листі від 14.01.2015 № ДН-3-01-8/44, арк. справи 76) та складення таких актів працівниками Товариства в односторонньому порядку без участі начальника станції Гречани, що не відповідає приписам розділу 8 Правил технічної експлуатації залізниць України (огляд споруд, пристроїв і службово-технічних будівель здійснюється працівниками, які безпосередньо їх обслуговують, а також начальниками станцій, депо, дистанцій чи дільниць, у підпорядкуванні яких перебувають ці споруди та пристрої, згідно з порядком і в терміни, визначені відповідними положеннями й інструкціями. Головні та приймально-відправні колії, стрілочні переводи на головних та приймально-відправних коліях, крім того, щомісячно в першій декаді повинні оглядатися комісією під головуванням начальника станції у складі колійного майстра та електромеханіка СЦБ, пункт 8.1 Правил).

Складений акт від 09.06.2015 за участю працівників Товариства, Залізниці та начальника станції Гречани щодо закриття колії до усунення виявлених недоліків не стосується досліджуваного Відділенням періоду (2013 рік - 9 місяців 2014 року).

Однак, зазначене не вплинуло на правильність висновків судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання недійсними пунктів 2, 3 Рішення АМК з урахуванням тих мотивів, які викладені у даній постанові.

За наведених обставин, судові акти попередніх інстанцій підлягають скасуванню в частині визнання недійсним пункту 1 Рішення АМК, відповідно до якого Товариство визнано таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в межах власних діючих мереж з часткою 100 % на товарному ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в територіальних межах власної дієвої залізничної колії. В іншій частині, у тому числі щодо вирішення зустрічного позову, судові акти попередніх інстанцій слід залишити без змін.

У здійсненні нового розподілу судових витрат Вищий господарський суд враховує викладене у підпункті 4.1 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", а саме, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Керуючись статтями 1117, 1119-11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕМІКС" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 зі справи № 924/1300/15 скасувати в частині визнання недійсним пункту 1 рішення адміністративної колегії Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.06.2015 № 75-р/к у справі № 02-08/118-14 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу", відповідно до якого товариство з додатковою відповідальністю "Управління виробничо-технологічної комплектації "ХМЕЛЬНИЦЬКБУД" визнано таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в межах власних діючих мереж з часткою 100 % на товарному ринку послуг з надання в користування (експлуатацію) під'їзних залізничних колій в територіальних межах власної дієвої залізничної колії.

У відповідній частині прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

У решті рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 08.12.2015 зі справи № 924/1300/15 залишити без змін.

3. Здійснити поворот виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 15.10.2015 зі справи № 924/1300/15 у частині стягнення з Хмельницького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь товариства з додатковою відповідальністю "Управління виробничо-технологічної комплектації "ХМЕЛЬНИЦЬКБУД" 609,00 грн. судового збору - у разі подання Відділенням відповідних заяви і довідки про списання зазначеної суми.

4. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю "Управління виробничо-технологічної комплектації "ХМЕЛЬНИЦЬКБУД" на користь приватного виробничо-комерційного підприємства "РЕМІКС" 669,90 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги та 1827,00 грн. судового збору за розгляд касаційної скарги.

5. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду Хмельницької області.

Суддя В. Палій

Суддя І. Васищак

Суддя Г. Прокопанич