ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

11.03.2016 року Справа № 907/1282/15

За позовом Приватного підприємства „Інформсервіс Ужгород, м. Ужгород
до відповідача Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Мукачево
до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, м. Ужгород
з участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 Міністерства Оборони України, м. Київ
про зобов`язання звільнити належні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єкти житлово цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № НОМЕР_2 в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративну будівлі літ. А (двоповерхову будівлю контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничий корпус літ. В (сховище № 43/20); зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єктами житлово цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 43 в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративною будівлею літ. А (двоповерхова будівля контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничим корпусом літ. В (сховище № 43/20),

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:
Позивача Габрієлян А.Г., довіреність б/н від 10.12.2015 року
Відповідача 1 Дементєва С.М., юрисконсульт, довіреність № 14 від 04.2016 року
Відповідача 2 Макарик О.В., довіреність № 44 від 15.01.2016 року
Третьої особи Боберський І.М., довіреність № 22/992/з від 30.12.2015 року

СУТЬ СПОРУ: Приватним підприємством „Інформсервіс Ужгород, м. Ужгород заявлено позов до відповідача Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Мукачево та до відповідача Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, м. Ужгород про зобов`язання звільнити належні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єкти житлово цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № НОМЕР_2 в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративну будівлі літ. А (двоповерхову будівлю контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничий корпус літ. В (сховище № 43/20); зобов`язання не чинити перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єктами житлово цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № НОМЕР_2 в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративною будівлею літ. А (двоповерхова будівля контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничим корпусом літ. В (сховище № 43/20), Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 15.02.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 залучено Міністерство Оборони України, м. Київ.

Представник позивача просить суд задоволити позов в повному обсязі. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем, як переможцем прилюдних торгів, було придбано нерухоме майно, розташоване в м. Ужгород, вул. Другетів, 91, яке складається з адміністративної будівлі літ. А загальною площею 169,2 кв.м. та виробничого корпусу літ. В загальною площею 931,5 кв.м. Зазначає про те, що право власності на вказані об`єкти посвідчується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 21.04.2010 року, виданим Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстраційним № 679 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2010 року.
Оскільки вказані об`єкти розташовані на території військового містечка № 43 та згідно інвентаризаційних відомостей казарменно житлового фонду по КЕВ м. Мукачево є двоповерховою будівлею контрольно пропускного пункту у (будівля № 43/35) та сховищем (№ 43/20), рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.11.2011 року у справі № 5008/1047/2011, яке набрало законної сили 25.01.2012 року, за ТОВ Інформсервіс Ужгород визнано право власності на об`єкти житлово - цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № НОМЕР_2 за адресою: м. Ужгород, вул. Другетів, 91 будівля № 43/20 (сховище) та двоповерхова будівля № 43/35 (контрольно пропускний пункт).
Стверджує також про те, що біля належних ПП „Інформсервіс Ужгород будівель без дозволу та будь якого погодження з власником несуть службу військовослужбовці Збройних Сил України, які в тому числі, використовують дане, не належне їм чи Державі майно. Посилається на те, що позивач неодноразово звертався з листами до відповідачів про усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном шляхом його звільнення.
У зв`язку з відмовою відповідачів звільнити належні позивачу об`єкти житлово цивільного призначення, які є власністю позивача, і у останнього відсутня можливість належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися майном, закріпленим за ним у повній мірі, позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.
Крім того, додатковими поясненнями б/н від 15.02.2016 року (вх. № 02.5.1-14/2094/16 від 15.02.2016 року) зазначає про те, що Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 896-р від 17.10.2007 року було затверджено перелік нерухомого військового майна Збройних Сил України, яке може бути відчужено. До даного переліку ввійшли сховище (будівля № 20) та контрольно пропускний пункт (будівля № 35) військового містечка № 43 в м. Ужгород, вул. Другетів, 91. Стверджує про те, що між Державою Україна в особі Міністерства оборони України та ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс було укладено Інвестиційний договір від 17.03.2006 року № 13/04/03-06/13УД про спільну діяльність шляхом будівництва (реконструкції) об`єктів житлово-цивільного призначення розташованих на території військового містечка № НОМЕР_2 (м. Ужгород, вул. Другетів, 91), створення інженерної інфраструктури для їх будівництва (реконструкції) відповідно до розробленого та затвердженого у встановленому порядку проекту шляхом пайової участі сторін.
27.03.2006 року між цими ж сторонами було укладено договір № 13/04/03-06/23УД про компенсацію пайової участі (паю) Міністерства оборони України в договорі від 17.03.2006 року № 13/04/03-06/13УД, згідно якого ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс здійснило викуп (компенсацію вартості) пайової участі (паю) Міноборони України у вищеназваному Договорі шляхом купівлі-продажу майна, що знаходиться за адресою м. Ужгород, вул. Другетів, 91 та становить розмір пайової участі (паю) Міноборони, а саме адмінбудівля (літ. А) та виробничий корпус (літ. В). Одразу при підписанні Договору від 27.03.2006 року сторонами було складено акт прийому-передачі матеріального активу пайової участі (паю), яким зафіксовано передачу Міноборони України та прийняття ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс адмінбудівлі (літ. А) та виробничого корпусу (літ. В).
На підставі вказаних правочинів за ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс було зареєстровано право власності на адміністративну будівлю (літ. А) та виробничий корпус (літ. В) за адресою: м. Ужгород, вул. Другетів, 91, про що 06.11.2006 року видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно.
Отже, сховище (будівля № 20) та контрольно-пропускний пункт (будівля № 35) військового містечка № 43 в м. Ужгород, вул. Другетів, 91 (назва об`єктів згідно розпорядження КМУ № 896-р від 17 жовтня 2007 року та внутрішніх інвентаризаційних описів Міноборони) є виробничим корпусом (літ. В) та адміністративною будівлею (літ. А) згідно Реєстру прав власності на нерухоме майно, інвентаризаційної справи БТІ та правовстановлюючих документів на зазначені приміщення.
Стверджує також, що право власності на адмінбудівлю та виробничий корпус по вул. Другетів, 91 в м. Ужгороді від ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс до ТОВ Укрзовнішконтракт перейшло згідно Договору уступки права вимоги (цесії) № 22/19-05 від 19 травня 2009 року (Свідоцтво про право власності від 5 жовтня 2009 року), а до ПП Інформсервіс Ужгород за наслідками прилюдних торгів, коли майно боржника (ТОВ Укрзовнішконтракт) було продано в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ Нова парадигма.
Крім того зазначає, що відповідно до Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 21 квітня 2010 року, ПП Інформсервіс Ужгород є власником нерухомого майна, розташованого в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, яке складається з адміністративної будівлі літ. А та виробничого корпусу літ. В. Порядок переходу права власності від Держави Україна, починаючи з розпорядження Кабінету Міністрів України до ТОВ Аудиторська фірма Енерго-аудит плюс, потім - ТОВ Укрзовнішконтракт та в кінцевому рахунку до сьогоднішнього власника (позивача по справі), згідно результатів прилюдних торгів (аукціону), описано в рішенні господарського суду Закарпатської області від 07.11.2011 року, яким за ПП Інформсервіс Ужгород на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 21.04.2010 року визнано право власності на об`єкти житлово- цивільного призначення в м. Ужгород по вул. Другетів, 91 - будівлю № 43/20 (сховище) та двоповерхову будівлю № 43/35 (контрольно-пропускний пункт).
Отже, станом на сьогоднішній день позивач згідно Свідоцтва та рішення суду є власником нерухомого майна, розташованого в м. Ужгород, вул. Другетів, 91, яке складається з адміністративної будівлі літ. А (двоповерхової будівлі № 43/35, контрольно-пропускний пункт) та виробничого корпусу літ. В (будівлі № 43/20, сховище), що підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.01.2016 року № 52318544.
Представник відповідача 1 Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву № 178 від 29.01.2016 року (вх. № 02.5.1-14/2093/16 від 15.02.2016 року). Вказує на те, що згідно з Положенням квартирно експлуатаційного забезпечення ЗСУ, яке затверджено наказом МОУ від 03.07.2013 року № 448 на квартирно експлуатаційні відділи, військові частини покладається утримання казарменно-житлового фонду, комунальних споруд, інженерних мереж та територій військових містечок. У відповідності до Постанови КМУ від 29.08.2002 року № 1282 передача військового майна проводиться за рішенням Кабінету Міністрів України в інших випадках Міністерством оборони України. А таких розпоряджень або наказів від керівництва Західного територіального квартирно експлуатаційного управління або Головного квартирно експлуатаційного управління Збройних Сил України відповідачу 1 не надходило. А тому, оскільки КЕВ м. Мукачево є органом державної військової влади на місцях в системі Збройних Сил України, уповноважений державою виконувати відповідні функції у відносинах, що виникають з її діяльності і самостійних рішень стосовно передачі військового майна приймати не може.
Представник відповідача 2 подала суду письмові пояснення № 45 від 15.01.2016 року (вх. № 02.5.1-14/650/16 від 18.01.2016 року), в яких зазначила про те, що відповідач 2 відповідно до наказу начальника Ужгородського гарнізону, здійснює виключно охорону будівель, споруд та території 383 СТО військового містечка № 43 в м. Ужгород, вул. Другетів, 91. Станом на сьогоднішній день будь яких вказівок з КЕВ м. Мукачево та вищих штабів щодо припинення охорони їм не надходило.
Представник третьої особи Міністерства Оборони України просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, з підстав наведених у запереченнях на позовну заяву. Стверджує про те, що дійсно до Переліку нерухомого майна Збройних Сил України яке може бути відчужене увійшли будівлі, а саме: - будівля № 43/20 (сховище), 1930 року будівництва, один поверх, загальною площею 169 кв.м.; - будівля № 43/35 (контрольно-пропускний пункт), 1977 року будівництва, два поверхи,загальною площею 122 кв.м. Разом з тим, жодні будівлі із літерами А та В чи будь яке виробниче приміщення не увійшли та по обліку з даними наказами у КЕВ м. Мукачево не значаться. Крім того, у свідоцтві про право власності не вказано які саме будівлі та якою площею належать позивачу.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи,

суд встановив:

Приватним підприємством „Інформсервіс Ужгород на прилюдних торгах було придбано нерухоме майно, розташоване в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, яке складається з адміністративної будівлі літ. А загальною площею 169,2 кв.м. та виробничого корпусу літ. В загальною площею 931,5 кв.м. Право власності позивача на вказані об`єкти посвідчується Свідоцтвом про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) від 21.04.2010 року, виданим Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Петрик Н.В. за реєстраційним № 679 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.04.2010 року.
Оскільки вказані об`єкти розташовані на території військового містечка № 43 та згідно інвентаризаційних відомостей казарменно житлового фонду по КЕВ м. Мукачево є двоповерховою будівлею контрольно пропускного пункту (будівля № 43/35) та сховищем (№ 43/20), рішенням господарського суду Закарпатської області від 07.11.2011 року у справі № 5008/1047/2011, яке набрало законної сили 25.01.2012 року, за ТОВ Інформсервіс Ужгород визнано право власності на об`єкти житлово - цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № 43 за адресою: м. Ужгород, вул. Другетів, 91 будівля № 43/20 (сховище) та двоповерхова будівля № 43/35 (контрольно пропускний пункт).
Обставини, встановлені зазначеним рішенням, що набрало законної сили, не підлягають доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач неодноразово звертався з листами до відповідачів про усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном шляхом його звільнення. У зв`язку з відмовою відповідачів звільнити належні позивачу об`єкти житлово цивільного призначення, які є власністю позивача, і у останнього відсутня можливість належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися майном, закріпленим за ним у повній мірі, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
Нормами ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Принцип непорушності права власності встановлено і ст. 321 Цивільного кодексу України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із частиною першою статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
У відповідності до статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Разом з тим, володіння означає можливість мати майно у своєму безпосередньому віданні та у сфері свого господарського чи іншого впливу.
Право користування - це юридично закріплена можливість особи користуватись майном, використовувати його корисні можливості.
Право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України).
Положення статті 391 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.
Стаття 400 Цивільного кодексу України покладає на недобросовісного володільця обов`язок негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.
Листом Верховного Суду України від 01.04.2014 року "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України" роз`яснено, що - створення власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном є порушенням цивільних прав.
Власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (негаторний позов) (лист Верховного Суду України від 01.07.2013 року "Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ").
Однією з умов застосування негаторного позову - є відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, оскільки в такому разі здійснюється захист порушеного права власності за допомогою зобов`язально-правових способів.
Покладення обов`язку припинити дію, яка порушує право, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в листі від 01.04.2014 року, можливе щодо триваючого правопорушення, вчиненого іншою особою, яким створюються перешкоди в здійсненні суб`єктивного права. Зокрема, застосовується у справах за позовами про усунення перешкод власнику в користуванні своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння (Постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" ).
Як зазначалось вище, право власності позивача на спірне нерухоме майно, а саме: адміністративну будівлі літ. А (двоповерхову будівлю контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничий корпус літ. В (сховище № 43/20), не оспорено і станом на сьогоднішній день не скасовано.
Документальних доказів відчуження ПП „Інформсервіс Ужгород цих прав, в тому числі на користь відповідачів, матеріали справи не містять.
Інших доказів, які б вказували на правомірне володіння чи користування спірним майном станом на час розгляду справи, відповідачами не зазначено.
Враховуючи викладені обставини та встановлений судом факт перешкоджання відповідачами позивачу у користуванні спірними приміщеннями, вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом звільнення відповідачами належних ПП „Інформсервіс Ужгород об`єктів житлово цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 43 в м. Ужгород по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративної будівлі літ. А (двоповерхову будівлю контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничого корпусу літ. В (сховище № 43/20), а також заборону відповідачами створювати перешкоди позивачу у користуванні спірним нерухомим майном підлягає задоволенню.
Аргументи відповідачів та третьої особи судом відхиляються з огляду на вищевикладені обставини.
Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.
В порядку п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року „Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 2 436 грн. підлягають віднесенню на відповідачів порівну, з кожного по 1 218 грн.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Зобов`язати Квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Мукачево та Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, м. Ужгород звільнити належні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єкти житлово цивільного призначення, розташовані на території військового містечка № 43 в м. Ужгороді по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративну будівлю літ. А (двоповерхову будівлю контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничий корпус літ. В (сховище № 43/20).

3. Зобов`язати Квартирно експлуатаційний відділ м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Мукачево та Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України, м. Ужгород не чинити перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні ПП „Інформсервіс Ужгород об`єктами житлово цивільного призначення, розташованих на території військового містечка № 43 в м. Ужгороді по вул. Другетів, 91, а саме: адміністративної будівлі літ. А (двоповерхова будівля контрольно пропускного пункту № 43/35) та виробничим корпусом літ. В (сховище № 43/20).

4. Стягнути з Квартирно експлуатаційного відділу м. Мукачево Західного територіального квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м. Мукачево, вул. Берегівська об`їзна, 1а (код ЄДРЮОФОП 08439994) на користь Приватного підприємства „Інформсервіс Ужгород, м. Ужгород, вул. Другетів, 91 (код ЄДРПОУ 3694362) суму 1 218 (Одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, м. Ужгород, вул. Другетів, 91 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь Приватного підприємства „Інформсервіс Ужгород, м. Ужгород, вул. Другетів, 91 (код ЄДРПОУ 3694362) суму 1 218 (Одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

6. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 16.03.2016 року

Суддя Пригара Л.І.