КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/3570/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Баранця О.М.

При секретарі судового засідання Богатчук К.І.

від представників сторін :

від позивача - ОСОБА_2

від відповідача - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015

(суддя Борисенко І.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

про розірвання договору, повернення майна та стягнення 203243,70 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 по справі №910/3570/15-г позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Розірвано Договір оренди нежитлового приміщення від 05.10.2012 року, укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5.

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 нежитлове приміщення НОМЕР_2 загальною площею 49,70 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 заборгованість за орендною платою в розмірі 154200,00 грн., 3% в розмірі 6124,68 грн., інфляційні втрати в розмірі 32547,02 грн., витрати на комунальні послуги в розмірі 10372,00 грн. та 6500,87 грн. - судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та припинити провадження по справі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 по справі №910/3570/15-г з доданими до неї документами повернуто скаржнику, на підставі п. 4 ст. 97 ГПК України.

Постановою Вищого господарського суду від 16.12.2015 скасовано ухвалу Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2015. Справу передано на розгляд до Київського апеляційного господарського суду.

Відповідно до Протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду справу №910/3570/15-г передано на розгляд колегії суддів у складі Шаптала Є.Ю. - головуючий суддя, судді: Куксов В.В., Скрипка І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.10.2015 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження та призначено до розгляду 09.02.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського № 09-52/100/16 від 09.02.2016, в зв'язку з перебуванням головуючого судді ( судді - доповідача) Шаптали Є.Ю. у відпустці, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3570/15-г.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/3570/15-г передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді: Калатай Н.Ф., Баранець О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.02.2015 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 прийнято до провадження та призначено до розгляду 15.03.2016.

В судове засідання 15.03.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представником відповідача в судовому засіданні подано додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015.

Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів, викладених в апеляційній скарзі та просив залишити без змін оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі та додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, апеляційний господарський суд встановив наступне.

05 жовтня 2012 року між ОСОБА_5 (Орендодавець) та ОСОБА_4 (Орендар) укладено Договір оренди нежитлового приміщення (надалі - Договір).

Відповідно до умов Договору орендодавець передає в оренду приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 52 кв.м.

Згідно з п. 1.2. Договору приміщення, що передається в оренду належить орендодавцю на підставі договору дарування.

Пунктами 2.1,2.2 Договору передбачено, що вартість одного місяця оренди приміщення, зазначеного в п. 1.1 договору складає за домовленістю сторін 7500 грн. Всі комунальні послуги по вказаному приміщенню сплачує Орендар.

Відповідно до п. 2.3 Договору місячний розмір орендної плати за користування приміщенням та комунальних послуг фіксується незмінним до 05.11.2013. Одностороння зміна розміру місячної плати та комунальних послуг за користування приміщенням не допускається.

Згідно з п. 5.4.4 Договору Орендар зобов'язаний вносити плату за оренду приміщення вчасно в строки, які вказані в Договорі.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що першим місяцем за який нараховується орендна плата є листопад 2012 року, а точніше 05 листопада 2012 року. В подальшому Орендар повинен сплачувати орендну плату за кожні наступні місяці до 05 числа попереднього місяця.

Обов'язок по сплаті комунальних послуг наступає в Орендаря з 25 жовтня 2012 року (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п.п. 7.5. та 7.6. Договору Орендар взяв на себе зобов'язання внести гарантійний внесок в розмірі 7500,00 грн. та орендну плату за перший місяць оренди в розмірі 7500,00 грн. в момент передачі ключів від приміщення.

Строк дії Договору становить 35 місяців і діє до 05 жовтня 2015 року включно (п. 4.1. Договору).

Відповідно до п. 6.1. Договору приміщення орендоване Відповідачем з метою розміщення в ньому салону краси.

Орендодавець передав Орендарю приміщення в користування, а Орендарем виконано умови п.п. 7.5. та 7.6. Договору, відповідно до яких Відповідач сплатив Позивачу гарантійний внесок та орендну плату за перший місяць оренди приміщення, а загалом - 15 000,00 грн.

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором, в частині оплати належним чином не виконав, а саме з лютого по жовтень 2014 року частково сплачував орендну плату за користування приміщенням на загальну суму 33 300,00 грн., про що свідчать відповідні квитанції, які наявні в матеріалах справи.

Доказів повної оплати за користування приміщенням відповідачем не надано.

Крім того, неповна оплата орендної плати підтверджується листами відповідача від 26.11.2014 та від 03.12.2014

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заборгованість відповідача щодо плати за користування приміщенням становить 154200,00 грн.

Доводи апелянта, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, оскільки Договір оренди укладено між фізичними особами, колегією суддів визнано безпідставними з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх умов договору, що також відображено у статті 180 Господарського кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок укладення спірного договору між сторонами у справі виникли правовідносини з договору оренди.

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). Об'єктом оренди можуть бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення), інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Згідно зі статтею 12 Господарського процесуального кодексу, господарським судам, зокрема підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів.

Відповідно до п. 6.1. Договору приміщення орендоване Відповідачем з метою розміщення в ньому салону краси. Тобто, для ведення господарської діяльності.

Так, в матеріалах справи наявні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, згідно з якими сторони по справі є фізичними особами підприємцями.

Зокрема, основний вид економічної діяльності позивача, згідно з даними ЄДР - код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна.

В той час, як основний вид економічної діяльності відповідача, згідно з даними ЄДР - код КВЕД 93.02.0 надання послуг перукарням та салонам краси.

Як вбачається з листів відповідача, наявних в матеріалах справи, останній використовує орендоване приміщення для ведення господарської діяльності.

Крім того, квитанції які наявні в матеріалах справи, видані ФОП ОСОБА_5 із зазначенням ідентифікаційного коду позивача - НОМЕР_1.

Твердження представників сторін, що частково оплати здійснювались відповідачем в готівковій формі не спростовує існування між сторонами господарських відносин, а свідчить про ухилення від сплати податків, що в свою чергу передбачає відповідальність, згідно з чинним Законодавством України.

Щодо доводів відповідача на відсутність акту прийому-передачі спірного приміщення, розбіжності в площі орендованого приміщення та виду правовстановлюючого документу, на підставі якого позивач володіє спірним приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до умов Договору приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 має загальною площу 52 кв.м. та належить орендодавцю на підставі договору дарування.

В той же час, в матеріалах справи наявна копія договору купівлі-продажу від 20.04.2004 року, укладеного між Приватним підприємством «ТОПОС» (продавець) та громадянкою ОСОБА_5 (покупець) та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко Л.А. зареєстрованого в реєстрі за №2218, відповідно до якого ОСОБА_5 придбала приміщення що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та має загальною площу 49,70 кв.м.

Право власності за ОСОБА_5 зареєстроване Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" 06.05.2004 року за №5814-П, що посвідчується відповідним реєстраційним посвідченням за реєстрованим номером 5814-П.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір виконувався сторонами, відповідач фактично користувався переданим в оренду майном в період дії договору та не заперечував факт його вчинення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що розбіжності на які посилається апелянт не свідчать про істотне порушення умов укладання договору оренду та не звільняє відповідача від оплати за користування орендованим майном.

Згідно з частиною 3 статті 285 Господарського кодексу України одним із основних обов'язків орендаря є внесення орендної плати своєчасно і в повному обсязі.

Частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, статтею 193 ГК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Також, місцевим господарським судом встановлено, що за 2014 рік Відповідач не проводив розрахунки за комунальні послуги, якими користувався експлуатуючи орендоване приміщення.

Відповідно до Рахунку-фактури №49235/105 від 11 грудня 2014 року, складеного до платіжного доручення КП "ЖЕО-Ю5 Голосіївського району", заборгованість за надані комунальні послуги становить 10372,00 грн. з ПДВ.

Таким чином, станом на дату подачі даної позовної заяви у Відповідача виникла заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 10372,00 грн.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимоги позивача про стягнення суми боргу по сплаті орендної плати в розмірі 154200,00 грн. та заборговані по оплаті комунальних послуг в розмірі 10 372,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів перевіривши розрахунок місцевого господарського суду інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних, який складено арифметично вірно прийшла до висновку про його обґрунтованість.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо задоволення позовний вимог в частині розірвання спірного Договору оренди від 05.10.2012, з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Пунктом 8.3. Договору встановлено, що Орендодавець має право на дострокове розірвання Договору у разі затримання Орендарем орендної плати або сплати комунальних послуг, електропостачання, водопостачання та водовідведення більш ніж на 15 днів по спливу строку орендної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив Відповідачу претензію від 29.12.2014 року про дострокове розірвання Договору оренди та вимагав повернути приміщення, сплатити заборгованість по орендній платі в розмірі 154200,00 грн. та комунальним послугам у розмірі 10 063,85 грн. Доказів отримання відповідачем зазначеної претензії матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України у разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Беручи до уваги, що позивач направляв вищезазначену претензію на адресу відповідача, яка зазначена в єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_2), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо розірвання спірного договору оренди від 05.10.2012 та про зобов'язання відповідача повернути Позивачу нежитлове приміщення загальною площею 49,70 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1, приміщення НОМЕР_2.

Статтями 33, 34, 43 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 по справі №910/3570/15-г.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.04.2015 по справі №910/3570/15-г без змін.

2.Матеріали справи №910/3570/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

О.М. Баранець