ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 910/1704/15-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Ємельянова А.С. (доповідач у справі),

суддів Карабаня В.Я.,

Ковтонюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи"
на рішеннягосподарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. (суддя Якименко М.М.)
та на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. (судді: Пономаренко Є.Ю., Руденко М.А., Дідиченко М.А.)
у справі№910/1704/15-г господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи"
до1. Комунального підприємства "Київпастранс"; 2. Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
простягнення 472 397 260 грн. 27 коп.
за участю представників:
від позивачаСвятюк С.П., довіреність №20-01/16 від 20.01.2016 р. Горецький О.В., довіреність №20-01/16 від 20.01.2016 р. Матвієвський А.О., довіреність б/н від 10.06.2015 р. Чуркін І.А., довіреність б/н від 10.06.2015 р.
від відповідача 1Музика В.І., довіреність №06-5/40 від 16.01.2016 р.
від відповідача 2Миронюк О.А., довіреність №001-532 від 26.02.2016 р.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. у справі №910/1704/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р., відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" до Комунального підприємства "Київпастранс" та Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 472 397 260 грн. 27 коп.

Місцевий та апеляційний господарські суди, зокрема, прийшли до висновку, що у діях відповідачів не вбачається наявності складу цивільного правопорушення, а, отже, відсутні правові підстави для стягнення з них на користь позивача заявленої суми збитків.

Не погодившись з прийнятими господарськими судами попередніх інстанцій судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р., постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заявник, зокрема, стверджує, що господарськими судами попередніх інстанцій неповно з'ясовано фактичні обставини справи стосовно понесення позивачем затрат на виробництво тролейбусів, які мав придбати відповідач 1, а також невірно розцінено юридично значиму поведінку відповідачів щодо відмови прийняття та оплати товару через відсутність бюджетних асигнувань.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 02.03.2016 р. касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 21.03.2016 р.

Представник відповідача 2 скористався своїм правом, передбаченим ст. 1112 Господарського процесуального кодексу України, та до початку судового розгляду подав відзив, в якому заперечив проти задоволення касаційної скарги.

У судове засідання 21.03.2016 р. з'явились представники позивача, відповідача 1 та відповідача 2.

Крім того, представник позивача подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Вказане клопотання представники позивача підтримали в судовому засіданні. Однак, представники відповідача 1 та відповідача 2 заперечили проти задоволення даного клопотання.

Керуючись ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України прийняла рішення про відмову в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" про відкладення розгляду справи.

Представники позивача в судовому засіданні підтримали доводи, викладені в касаційній скарзі.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення касаційної скарги, просили оскаржувані судові акти залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши правильність застосування місцевим та апеляційним господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Предметом судового розгляду у справі №910/1704/15-г є позовна вимога заявлена Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" до Комунального підприємства "Київпастранс" та Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення 472 397 260 грн. 27 коп.

Правову природу заявленої до стягнення суми позивач визначив як збитки, що складаються з:

- 346 500 000 грн. 00 коп. витрат, понесених позивачем на виготовлення 77 тролейбусів, які одночасно є і неодержаним прибутком від їх реалізації;

- 125 897 260 грн. 27 коп. процентів за користування кредитними коштами, які за твердженнями позивача було одержано ним на виготовлення вказаних тролейбусів.

В якості обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначає, що йому було завдано збитків на загальну суму 472 397 260 грн. 27 коп. внаслідок порушення відповідачем 1 зобов'язань з прийняття та оплати вартості 77 тролейбусів за договором про закупівлю товару за державні кошти №06/62-10 від 07.12.2010 р. та внаслідок бездіяльності відповідача 2 щодо виконання рішень Київської міської ради та перерахування грошових коштів відповідачу 1.

В процесі судового розгляду справи №910/1704/15-г господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що між Комунальним підприємством "Київпастранс" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" (учасник) 07.12.2010 р. укладено договір про закупівлю товару за державні кошти №06/62-10, за умовами якого учасник зобов'язався здійснити поставку і передати у власність замовнику нові тролейбуси ЛАЗ Е-301 в кількості 77 одиниць, а замовник зобов'язався прийняти товар та оплатити його на умовах наведених у розділі IV цього договору.

Розрахунки за договором проводяться шляхом попередньої оплати, яка здійснюється замовником у місячний строк з дати укладення цього договору на підставі рішення головного розпорядника бюджетних коштів в розмірі 30% вартості першої партії товару, яка буде поставлена у строк, що не перевищує три місяці. Попередня оплата здійснюється за умови наявності на рахунку замовника в ГУ ДКУ в м. Києві бюджетних коштів цільового призначення (п.п. 4.1.1 договору).

Відповідно до п. п. 4.1.2 договору попередня оплата кожної наступної партії здійснюється в такому ж розмірі, який визначений в підпункті 4.1.1. пункту 4.1. цього договору, після підписання актів приймання-передачі всіх тролейбусів (у повній кількості) попередньої партії. Попередня оплата кожної партії може здійснюватись частинами.

Підпунктом 4.1.3 договору передбачено, що остаточний розрахунок за поставлений товар здійснюється замовником протягом 5-ти банківських днів з дати підписання акту приймання-передачі товару представниками учасника та замовника, за умови наявності на рахунку замовника в ГУ ДКУ в місті Києві бюджетних коштів цільового призначення.

Партія товару, за яку сплачена передоплата, повинна бути поставлена учасником в строк, що не перевищує три місяці, з дати отримання попередньої оплати (п. 5.2 договору).

Як вбачається з додатку №1 до договору сторонами визначено специфікацію товару, що поставляється, а саме: тролейбус ЛАЗ Е-301, кількість - 77 одиниць, вартість з ПДВ - 346 500 000 грн. 00 коп.

Однак, умови договору про закупівлю товару за державні кошти №06/62-10 від 07.10.2010 р. сторонами виконано не було.

Так, за твердженнями позивача, в порушення умов вищевказаного договору відповідач 1 взятих на себе зобов'язань із здійснення попередньої оплати за першу партію товару не виконав. Крім того, до цього часу відповідач не прийняв та не оплатив 77 тролейбусів ЛАЗ Е-301.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач 1 звертався з позовом про розірвання договору №06/62-10 від 07.10.2010 р.

Однак, рішенням господарського суду міста Києва від 08.11.2011 р. у справі №4/296 відмовлено в задоволенні первісного позову Комунального підприємства "Київпастранс" та задоволено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи", а саме: зобов'язано Комунальне підприємство "Київпастранс" перерахувати попередню оплату в сумі 9 450 000 грн. 00 коп. та прийняти першу партію товару (7 тролейбусів).

Вказане рішення набрало законної сили.

Крім того, в результаті касаційного перегляду рішень господарських судів попередніх інстанцій у справі №910/10938/13, постановою Вищого господарського суду України від 03.12.2014 р. відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" до Комунального підприємства "Київпастранс" про зобов'язання виконати умови договору, шляхом прийняття та оплати вартості 70 тролейбусів.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Згідно ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами з відповідача може бути стягнута майнова шкода за наявності повного складу деліктного правопорушення, а саме:

1) неправомірної поведінки особи;

2) наявності шкоди, завданої відповідачем, в тому числі неодержаного позивачем прибутку;

3) причинного зв'язку між діями (бездіяльністю) відповідача та завданою шкодою, що виявились результатом таких дій (бездіяльності);

4) вини відповідача у настанні негативних наслідків.

Отже, враховуючи наведене, позивачем у справі має бути доведено наявність складу правопорушення у діях відповідача 1 та відповідача 2.

Проте, вирішуючи спір по суті, як місцевий, так і апеляційний господарські суди, прийшли до висновку, що позивач не надав судам належних та допустимих доказів в підтвердження протиправності поведінки відповідачів. Крім того, позивач не довів факту виникнення у нього шкоди у відповідному розмірі з вини відповідачів.

Так, господарські суди попередніх інстанцій визнали, що під час розгляду справи №910/10938/13 господарськими судами було встановлено, що відповідачу 1 у 2011 р. від розпорядника бюджетних коштів не надходили кошти на оплату за договором №06/62-10, а тому Комунальне підприємство "Київпастранс" не мало можливості за вказаним договором.

Крім того, в межах справи №910/10938/13 господарськими судами досліджено питання фактичного виготовлення позивачем тролейбусів, в результаті чого встановлено відсутність витрачання Товариством з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" коштів на виробництво товару та наявність виготовленого товару.

В силу приписів ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, дані обставини не потребують доведення при розгляді справи №910/1704/15-г.

Одночасно з цим, місцевий та апеляційний господарські суди при вирішенні спору, що розглядається в даній судовій справі, прийшли до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги про стягнення 125 897 260 грн. 27 коп. процентів за користування кредитними коштами, оскільки кредитний договір, на який посилається позивач, було укладено за два роки до підписання договору про закупівлю товару за державні кошти, і позивачем не було надано жодних доказів спрямування відповідних кредитних коштів на закупівлю комплектуючих чи здійснення інших витрат пов'язаних безпосередньо з виготовленням тролейбусів, які підлягали реалізації саме за договором №06/62-10 від 07.12.2010 року.

Враховуючи наведене, господарські суди попередніх інстанцій визнали, що позивачем не доведено наявності в діях відповідача 1 складу цивільного правопорушення, зокрема, факту протиправності поведінки відповідача 1 та його вини в заподіянні шкоди позивачу.

Разом з цим, за висновками господарських судів першої та апеляційної інстанцій в матеріалах справи також відсутні належні та допустимі докази наявності складу правопорушення (як позадоговірної шкоди так і збитків завданих за зобов'язальними правовідносинами) і з боку відповідача 2 - виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), а саме, не доведено, що останній володів коштами для перерахування їх відповідачу 1 з метою здійснення розрахунків за договором, але внаслідок своєї протиправної поведінки цього не зробив.

Зважаючи на вищевикладені обставини та, зокрема, на недоведеність факту наявності в діях відповідачів складу правопорушення, господарський суд касаційної інстанції погоджується з місцевим та апеляційним господарськими судами в тому, що позов у справі №910/1704/15-г не підлягає задоволенню.

При цьому, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає викладені висновки місцевого та апеляційного господарських судів такими, що відповідають наданим доказам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права, оскільки господарські суди попередніх інстанцій в порядку ст.ст. 33, 34, 35, 43, 101 Господарського процесуального кодексу України всебічно, повно і об'єктивно розглянули у судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності; дослідили та належним чином оцінили подані сторонами в обґрунтування своїх вимог і заперечень докази; належним чином проаналізували відносини сторін. На підставі встановлених фактичних обставин з'ясували дійсні права і обов'язки сторін, вірно застосували норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази, а лише на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті при повному з'ясуванні фактичних обставин справи у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для їх зміни чи скасування не вбачається. Натомість, доводи, викладені у касаційній скарзі, судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними доказами та матеріалами справи. Крім того, дані твердження скаржника вже були предметом розгляду апеляційного господарського суду та правомірно відхилені ним.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, з позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівські автобусні заводи" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 01.04.2015 р. у справі №910/1704/15-г залишити без змін.

Головуючий суддя А.С. Ємельянов

Судді В.Я. Карабань

Л.В. Ковтонюк