РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2016Справа №910/959/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Могилів-Подільський молокозавод", м. Могилів-Подільський

до відповідача-1: Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк", м. Київ

відповідача-2: Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", м. Київ

про: визнання недійсним акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "Терра Банк" від 22 грудня 2014 року

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Липовецький С.І. (представник за довіреністю)

від відповідача-1 Гарвасюк В.Ю. (представник за довіреністю)

від відповідача-2 Миронюк Д.С. (представник за довіреністю)

за присутності представника

Товариства з обмеженою відповідальністю «Три Плюса» Круглюк Г.В. (представник за довіреністю)

вільний слухач ОСОБА_5 (водійське посвідчення № НОМЕР_1)

В судовому засіданні 22 березня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Могилів-Подільський молокозавод", 22.01.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 1 від 15 січня 2016 року до відповідача-1, Публічне акціонерне товариство "Кристалбанк", та відповідача-2, Публічне акціонерне товариство "Терра Банк", про визнання недійсним акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "Терра Банк" від 22 грудня 2014 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за договорами іпотеки та договорами застави відбулась заміна кредитора через відступлення права вимоги шляхом укладення договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави, у спосіб передбачений ст. 40 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не правонаступництва, у спосіб передбачений ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому, на думку позивача, передача активу в такий спосіб є незаконною, оскільки не відповідає особливостям порядку його передачі, що передбачена ст.42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а документ, який став підставою для такої передачі підлягає визнанню недійсним, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду для захисту свого порушеного права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/959/16 та призначено розгляд справи на 16.02.2016 року.

Через відділ діловодства суду 15.02.2016 року від позивача надійшло електронне повідомлення з клопотанням про відкладення розгляду справи, яке було долучено судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства суду 15.02.2016 року від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач-1 заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що підписання акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.2014 року було проведено з дотримання норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а тому перехід прав за оскаржуваним актом приймання-передавання активів та зобов'язань відбувся у відповідності до чинного законодавства України, що встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року та постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 року у справі № 910/24597/15. Відповідач-1 зазначає, що після підписання акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.2014 року та договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави, ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за кредитним договором по відношенню до ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод», з огляду на зазначене підписання акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.2014 року вчинено у повній відповідності до приписів чинного законодавства України. Також відповідач-1 вказує, що у відповідності до оскаржуваного акту від ПАТ «Терра Банк» до ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» було передано права кредитора за всіма угодами про забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами, у тому числі за іпотечними договорами, що були укладені між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року розгляд справи відкладено на 01.03.2016 року.

Через відділ діловодства суду 01.03.2016 року від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" надійшло клопотання про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, яке долучено судом до матеріалів справи.

В судовому засіданні 01.03.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача підтримав, надав для долучення до матеріалів справи письмове підтвердження про відсутність аналогічного спору, заявив клопотання про витребування доказів, а також заявив клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів. Представник відповідача-1 заперечив проти позову та дав пояснення по суті спору, проти задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача заперечив, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Суд відклав розгляд клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача до наступного судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.2016 року судом, за клопотанням представника позивача, у відповідності до положень ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, продовжено строк вирішення спору на 15 (п'ятнадцять) днів, розгляд справи відкладено на 22.03.2016 року.

Через відділ діловодства 03.03.2016 року від представника відповідача-2 надійшли заперечення на позовну заяву, в яких відповідач-2 проти позову заперечив, посилаючись на те, що після підписання акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.2014 року та договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави, ПАТ «Перехідний банк «Кристалбанк» набуло всіх прав кредитора за кредитним договором по відношенню до ТОВ «Могилів-Подільський молокозавод». Відповідач-2 також вказує, що позивач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували порушення чи оспорювання його прав та охоронюваних законом інтересів підписанням оскаржуваного акту приймання-передавання, як і не довів належними доказами, що в момент підписання акту приймання-передавання активів та зобов'язань від 22.12.2014 року було порушено будь-які законодавчі норми, якими сторони керувався під час підписання оскаржуваного акту.

В судовому засіданні 22.03.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, дав пояснення по суті спору, клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача підтримав.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 22.03.2016 року заперечив проти позову та дав пояснення по суті спору, проти задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, заперечив, а також надав для огляду в судовому засіданні нотаріально посвідчені копії реєстрів договорів іпотеки та застави до договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави ПАТ "Терра Банк" від 22.12.2014 року, реєстровий № 1908 на виконання вимог ухвали суду.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 22.03.2016 року заперечив проти позову та дав пояснення по суті спору, проти задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, заперечив, а також подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 22.03.2016 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі (п. 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011 року).

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що подане Товариством з обмеженою відповідальністю "Три Плюса" клопотання про залучення останнього до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача є необгрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки у поданому клопотанні не доведено, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки останнього щодо однієї з сторін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Правління Національного банку України від 06.08.2014 року № 463/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до категорії проблемних", Публічне акціонерне товариство "Терра Банк" віднесено до категорії проблемних.

В подальшому, постановою Правління Національного банку України від 21.08.2014 року № 518 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до категорії неплатоспроможних, Публічне акціонерне товариство "Терра Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21.08.2014 року за № 72 "Про виведення з ринку та здійснення тимчасової адміністрації" розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" з ринку та здійснення в ньому тимчасової адміністрації з 22.08.2014 року.

13.10.2014 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було затверджено план врегулювання, яким передбачено виведення неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" з ринку у спосіб утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 122 від 20.11.2014 року продовжено здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" на один місяць до 22.12.2014 року включно.

На підставі вказаного плану врегулювання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 08.12.2014 року було прийнято рішення про створення перехідного банку Публічного акціонерного товариства "Перехідний Банк "Кристалбанк" та затверджено його статут.

Відповідно до п. 1 статуту Публічного акціонерного товариства "Перехідний Банк "Кристалбанк" перехідний банк є правонаступником визначених відповідно до плану врегулювання, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13.10.2014 активів (включаючи права за договорами забезпечення) та обов'язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" (найменування неплатоспроможного банку), зареєстрованого Національним банком України 18.10.1996 за номером 263. Засновником Публічного акціонерного товариства "Перехідний Банк "Кристалбанк" є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, якому належить 100 % акцій банку.

22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (надалі - неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством «Перехідний банк «Кристалбанк» (надалі - перехідний банк) було складено акт приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» (надалі - акт), відповідно до п. 1 якого, неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк, як правонаступник, приймає активи неплатоспроможного банку, включаючи забезпечення за ними, які визначено у плані врегулювання та у реєстрі договорів про здійснення активних операцій та договорів забезпечення (додаток № 1 до цього акту), крім випадків передбаченим цим актом. Передача прав за договорами іпотеки та договорами застави, що посвідчені нотаріально, здійснюється за договором про передачу прав за зазначеними договорами, що посвідчується нотаріально.

Відповідно до п. 1.1. акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014 року, загальна вартість активів, включаючи забезпечення за ними, які передаються згідно даного акту, становить 120 496 794,00 грн.

Так, на виконання акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014 року, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів від 22.12.2014 року №264/14 про передачу активів і зобов'язань від неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства «Терра Банк» на користь Публічного акціонерного товариства «Перехідний банк «Кристалбанк», 22 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством «Перехідний банк «Кристалбанк» (перехідний банк) було укладено договір про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави ПАТ «Терра Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. 22.12.2014 року та зареєстрований в реєстрі за №1908 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого неплатоспроможний банк передає, а перехідний банк приймає всі права за договорами іпотеки та застави, що нотаріально посвідчені, перелік яких наведено у плані регулювання та у реєстрі договорів іпотеки та застави (додаток №1 до цього договору) (надалі - права за договорами іпотеки та застави).

В пункті 1.2. договору зазначено, що передача прав за договорами іпотеки та застави за цим договором здійснюється одночасно з передачею прав вимоги на активи неплатоспроможного банку за актом про передачу активів та зобов'язань.

Права передаються неплатоспроможним банком в обсязі та на умовах, що існували на дату останньої редакції плану врегулювання та складання реєстру договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору) (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.4. договору вартість майна, права за договорами іпотеки та застави що передається за цим договором, складає суму вартостей майна (предметів іпотеки за договорами іпотеки та за договорами застави), відповідно до реєстру договорів іпотеки та застави (додаток № 1 до договору).

За умовами п.п. 1.5., 1.6., 1.7., 1.8 договору з моменту передачі прав за договорами іпотеки та застави, перехідний банк набуває прав іпотекодержателя за договорами іпотеки. З моменту набуття перехідним банком прав до іпотекодавців іпотека майна за іпотечними договорами зберігає силу у зв'язку з передачею неплатоспроможним банком перехідному банку прав до іпотекодавців. З моменту передачі права за договорами застави перехідний банк набуває прав заставодержателя за договорами застави. З моменту набуття перехідним банком прав до заставодавців, застава майна за договорами застави, зберігає силу у зв'язку з передачею неплатоспроможним банком перехідному банку прав до заставодавців.

У відповідності до п. 1.11. договору передача прав за договорами іпотеки та застави від неплатоспроможного банку до перехідного банку здійснюється за актом приймання-передавання прав, який є невід'ємною частиною цього договору.

Як зазначає позивач, за актом приймання-передавання прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 року, складеним між Публічним акціонерним товариством «Терра Банк» (неплатоспроможний банк) та Публічним акціонерним товариством «Перехідний банк «Кристалбанк» (перехідний банк) неплатоспроможний банк передав, а перехідний банк, як правонаступник прийняв права за договорами іпотеки та договорами застави, які визначено у плані врегулювання та у реєстрі договорів іпотеки та договорів застави.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилається на те, що за договорами іпотеки та договорами застави відбулась заміна кредитора через відступлення права вимоги шляхом укладення договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави, у спосіб передбачений ст. 40 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а не правонаступництва, у спосіб передбачений ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тому, на думку позивача, передача активу в такий спосіб є незаконною, оскільки не відповідає особливостям порядку його передачі, що передбачена ст.42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а документ, який став підставою для такої передачі, підлягає визнанню недійсним.

Так, судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Могилів-Подільський молокозавод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" про визнання договору про передачу прав за договором іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 року недійсним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року у справі №910/24597/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року, у позові відмовлено повністю.

Вищезазначеними судовими рішеннями встановлено, що при укладенні договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 року, сторонами було дотримано всіх встановлених чинним законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України, умов, які є необхідні для укладення такого роду правочинів, а саме: зміст договору не суперечить законодавству України; особи, які його вчиняли, а також їх представники мали належний обсяг цивільної дієздатності та правоздатності; оспорюваний договір, вчинено у нотаріальній формі, що відповідає приписам Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку"; між сторонами було досягнута згода за всіма істотними умовами; договір спрямований на реальне настання наслідків, а саме результатом вказаного договору є передання від неплатоспроможного банку - Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" прав іпотекодержателя до Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" відповідно до акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014 року, який вчинено на виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

Крім того, у вищезазначених судових рішеннях встановлено, що передача активів від Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до перехідного банку Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк" була здійснена на підставі, порядку та у відповідності до ч.ч. 1, 10, 12 ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст.13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Так, відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 1 ст. 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом 30 днів з дня початку тимчасової адміністрації виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує план врегулювання з обов'язковим дотриманням принципу найменших витрат для Фонду.

У відповідності з частиною 2 ст. 39 зазначеного Закону план врегулювання складається відповідно до вимог, встановлених актами Фонду. У плані врегулювання на підставі оцінки фінансового і майнового стану банку визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку, зокрема створення та продаж інвестору перехідного банку з передачею йому активів і зобов'язань неплатоспроможного банку і подальшою ліквідацією неплатоспроможного банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 вищевказаного Закону Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на підставі плану врегулювання приймає рішення про утворення перехідного банку із передачею всіх або частини активів і зобов'язань одного або декількох неплатоспроможних банків. Перехідний банк утворюється у формі публічного акціонерного товариства.

Частиною 10 ст. 42 цього Закону визначено, що перехідному банку передаються всі або визначена відповідно до плану врегулювання частина активів і зобов'язань неплатоспроможного банку.

У свою чергу, відповідно до ч. 12 ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що перехідний банк у порядку правонаступництва набуває всіх прав за переданими йому активами (включаючи права за договорами забезпечення, у тому числі поруки), а також набуває обов'язків боржника за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов'язаннями без необхідності внесення змін до відповідних договорів. Фонд зобов'язаний повідомити боржникам і кредиторам про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку перехідному банку шляхом розміщення узагальненої інформації на офіційних веб-сайтах Фонду, неплатоспроможного та перехідного банку. Кожний боржник та/або кредитор має право отримати інформацію про себе у приміщенні неплатоспроможного та перехідного банку або за телефоном (після ідентифікації).

З наведеної норми частини 12 статті 42 вказаного Закону вбачається, що перехідний банк у порядку правонаступництва набуває прав та обов'язків неплатоспроможного банку саме на основі передачі йому відповідних активів та зобов'язань, обсяг яких визначається відповідно до плану врегулювання.

Таким чином, факту правонаступництва перехідним банком прав та обов'язків неплатоспроможного банку передує процес передачі таких прав та обов'язків.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а саме статтею 42, не конкретизовано способу та форми передачі прав та обов'язків неплатоспроможного банку на користь перехідного банку, а лише констатується відсутність необхідності внесення змін до відповідних договорів, на основі яких такі права та обов'язки виникли.

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено,що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Аналогічну позицію щодо преюдиціальної дії рішень суду наведено у п.2.6 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Наведеної позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 30.01.2013р. по справі №5020-660/2012 та від 06.03.2014р. по справі №910/11595/13.

Отже, рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 року у справі №910/24597/15, залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 року та постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2016 року, має преюдиціальне значення, а встановлений ним факт, що при укладенні договору про передачу прав за договорами іпотеки та договорами застави від 22.12.2014 року, сторонами було дотримано всіх встановлених чинним законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України, умов, які є необхідні для укладення такого роду правочинів, а саме: зміст договору не суперечить законодавству України; особи, які його вчиняли, а також їх представники мали належний обсяг цивільної дієздатності та правоздатності; оспорюваний договір, вчинено у нотаріальній формі, що відповідає приписам Цивільного кодексу України та Закону України "Про іпотеку"; між сторонами було досягнута згода за всіма істотними умовами; договір спрямований на реальне настання наслідків, а саме результатом вказаного договору є передання від неплатоспроможного банку - Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" прав іпотекодержателя до Публічного акціонерного товариства "Кристалбанк" відповідно до акту приймання-передавання активів та зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ «Терра Банк» від 22.12.2014 року, який вчинено на виконання плану врегулювання неплатоспроможного банку Публічного акціонерного товариства "Терра Банк", затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та передача активів від Публічного акціонерного товариства "Терра Банк" до перехідного банку Публічного акціонерного товариства "Перехідний банк "Кристалбанк" була здійснена на підставі, порядку та у відповідності до ч.ч. 1, 10, 12 ст. 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" повторного доведення не потребує.

За умовами ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного суд не знаходить підстав для задоволення даного позову.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 23.03.2016 року.

Суддя О.С. Комарова