ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 922/3071/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Потапенко В.І., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 01-42юр/3208 від 30.04.2015р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 297 від 05.01.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №364 Х/3) на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. у справі № 922/3071/15,

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків,

до Харківського обласного комунального підприємства "Дирекція розвитку інфраструктури території", м. Харків,

про стягнення 1 956 673,64 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. (суддя Хотенець П.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з Харківського обласного комунального підприємства Дирекція розвитку інфраструктури території на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" 1007,06 грн. пені, 1297,04 грн. 3 % річних, 28695,86 грн. інфляційних та 33226,26 грн. судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення вартості електричної енергії в розмірі 1519875,18 грн. Припинено провадження у справі в частині стягнення перевищення договірних величин електричної потужності (КРЕ) в розмірі 101374,47 грн. Відмовлено у позові в частині стягнення пені у розмірі 153266,37 грн., інфляційних витрат у розмірі 91190,25 грн., 3 % річних у розмірі 8258,22 грн.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм чинного законодавства України і суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми як матеріального, так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору та згідно статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставою для його скасування.

Відповідач, Харківське обласне комунальне підприємство Дирекція розвитку інфраструктури території, відзиву на апеляційну скаргу не надав, у судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства. У письмових поясненнях відповідач вказав, що уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за електроенергію, поставлену відповідно до договору постачання.

В судовому засіданні 22.02.2016р. було оголошено перерву до 14.03.2016р. об 11:00 год.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у письмових поясненнях доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29.12.2006 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (позивачем) та Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (відповідачем) був укладений договір про постачання електричної енергії № 53999,01, відповідно до якого позивач зобов'язувався передати відповідачу електричну енергію, а відповідач зобов'язується за неї сплатити передбачену умовами договору суму.

Згідно з п. 2.2.5 договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування. Згідно пункту 5 додатка 2 остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії. Відповідно до пункту 5 додатка 2 до договору споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути оплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання.

Згідно статей 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору про постачання електричної енергії встановлюються Законами України "Про засади функціонування ринку електричної енергії України" та Законом України "Про електроенергетику".

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Позивач вважає, що зобовязання за укладеним договором порушено, а саме за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року станом на 01 травня 2015 року у відповідача перед позивачем за вищевказаним договором наявна заборгованість з вартості електричної енергії в розмірі 1519875,18 грн. (тарифна складова 1266562,64 грн., та ПДВ 20% - 253312,54 грн.); перевищення договірних величин електричної потужності 101374,47 грн. за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року; пеня 154273,43 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року; 3% річних 9555,26 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року; індекс інфляції 119886,11 грн. за період з січня 2015 року по квітень 2015 року.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем, вже після звернення позивача з даним позовом до суду були здійсненні оплати за використану електричну енергію, про що свідчать наявні в матеріалах копії примірників платіжних доручень.

Згідно частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: 1) спір не підлягає вирішенню в господарських судах України; 1-1) відсутній предмет спору; 2) є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав; 4) позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом; 5) сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду; 6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено діяльність суб'єкта господарювання, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва; 7) сторони уклали мирову угоду і вона затверджена господарським судом.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача вартості електричної енергії в розмірі 1519875,18 (тарифна складова 1266562,64 грн., та ПДВ 20% - 253312,54 грн.); перевищення договірних величин електричної потужності 101374,47 грн. за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, у звязку з відсутністю предмета спору, оскільки цю заборгованість погашено.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 154273,43 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року; 3% річних 9555,26 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року; індексу інфляції 119886,11 грн. за період з січня 2015 року по квітень 2015 року, судова колегія повністю погоджується з судом першої інстанції про задоволення цих вимог в частині 1007,06 грн. пені, 1297,04 грн. 3 % річних, 28695,86 грн. інфляційних.

Так, відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 6 додатку № 2 "Порядку розрахунків" передбачено, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу; 3 % річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобовязання за цим договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 грудня 2014 року між Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерною компанією "Харківобленерго" (сторона пята), Державним підприємством "Енергоринок" (сторона шоста) та ПАТ "Харківська ТЕЦ-5" (сторона сема) укладено договір № 1180/30 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року №30.

04 серпня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби в Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Харківським обласним комунальним підприємством "Дирекція розвитку інфраструктури території" (сторона четверта) та Акціонерною компанією "Харківобленерго" (сторона пята), Державним підприємством "Енергоринок" (сторона шоста) та ПАТ "Центренерго" (сторона остання) укладено договір №375Е/56 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №375.

У вказаних договорах зазначено, що Харківське обласне комунальне підприємство "Дирекція розвитку інфраструктури території" перераховує на рахунок Акціонерної компанії "Харківобленерго" кошти у сумі 38220,00 грн. та 1519875,00 грн. (для погашення заборгованості за електричну енергію, спожиту у жовтні 2014 року та у 2014-2015 роки, згідно з договором № 53999,01 від 29. грудня 2006 року)

Частина розрахунків з позивачем за період заявлений позивачем у позові по договору про постачання електричної енергії № 53999,01 від 29 грудня 2006 року, на яку була позивачем нарахована пеня, 3% річних та інфляційні витрати були проведені на підставі вищевказаних договорів про організацію взаєморозрахунків платіжними дорученнями №217 від 20 серпня 2015 року на суму 38220,00 грн. та №2 від 20 серпня 2015 року на суму 1519875,00 грн.

Згідно із підпунктом 2 пункту 13 (договір № 1180/30) та підпунктом 2 пункту 12 (договір №375Е/56) цих договорів сторони зобов'язалися, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Пунктом 18 (договір 1180/30) та пунктом 17 (договір №375Е/56) даних договорів сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору

Таким чином, судом першої інстанції правомірно зазначено, що уклавши 11 грудня 2014 року договір № 1180/30 та 04 серпня 2015 року договір №375Е/56 про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2014 року № 20 та постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року №375, сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за спожиту електричну енергію, поставлену відповідно до договору про постачання електричної енергії 53999,01 від 29 грудня 2006 року.

Для застосування санкцій, зокрема пені, передбаченої пунктом 6 додатку № 2 "Порядку розрахунків" до договору про постачання електричної енергії від 29 грудня 2006 року, та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених вище вказаним договором про організацію взаєморозрахунків.

Перевіривши розрахунок пені, 3% річних та інфляційних витрат, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що даний розрахунок зроблений позивачем безпідставно, а сума заборгованості по договору про постачання електричної енергії № 53999,01 від 29 грудня 2006 року, на яку позивач нарахував пеню, 3 % річних та інфляційні витрати, була частково погашена на підставі договорів про організацію взаєморозрахунків, тому погоджується з розрахунком пені, 3 % річних та інфляційних збитків зробленим відповідачем (пеня 10070,61 грн., 3 % річних 1297, 04 грн. та інфляційні збитки (витрати) - 28695,86 грн.).

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, оскільки позовні вимоги у частині стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму боргу з електричної енергії, що увійшли до предмету та сплачені згідно з договором взаєморозрахунків не підлягають задоволенню, так як кошти були сплачені у межах порядку та строків, встановлених договором взаєморозрахунків.

Що стосується задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру пені на 90 % (відповідно пеня до стягнення буде у розмірі 1007,06 грн.), то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Право господарського суду у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання передбачено пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України.

У наведеній нормі йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені).

Крім того, зазначена норма ГПК України може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою матеріального права, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України і стаття 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав, їх розмір не може бути зменшено судом.

З наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд приймає до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про надання відстрочки.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України) суд, об'єктивно оцінивши даний випадок, приймає до уваги причини неналежного виконання зобов'язання, враховуючи фактичні обставини справи.

Враховуючи, що відповідач є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів в теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання, водопостачанні та водовідведенні, що однією з причин тяжкого економічного стану відповідача є дефіцит коштів, пов'язаний з хронічними неплатежами, в основному, з боку населення за спожиті послуги (борги досягли до розміру 30212087,22 грн.) та те, що фінансова стійкість підприємства є дуже низькою, що створює передумови для його кризового становища, розрахуватися підприємство за поставлену електричну енергію у повному обємі за договором № 53999,01 від 29 грудня 2006 року могло своєчасно лише за умови взяття на себе зобовязань за кредитними договорами (залучення позикових коштів), або за умови своєчасного отримання бюджетних коштів, а також, те, що не своєчасна оплата платежів відповідачем об'єктивно виникла не з його вини, а внаслідок неузгодженості в сфері виділення бюджетних коштів та не покриття тарифами собівартості енергоносіїв, суд першої інстанції правомірно задовольнив клопотання відповідача та зменшив розмір пені на 90 %. Тим більш, в апеляційній скарзі позивач не спростовує дане клопотання відповідача.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. у справі № 922/3071/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. у справі № 922/3071/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016 р. у справі № 922/3071/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Потапенко В.І.

Суддя Слободін М.М.