ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15.02.2016 Справа № 905/167/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області

про стягнення 122 386,75 грн.

за участі уповноважених сторін:

від позивача ОСОБА_1 представник за довіреністю № 10/02-16 від 10.02.2016р.

від відповідача ОСОБА_2 представник за довіреністю № 17/66 від 19.11.2015р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг, звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області, основного боргу у розмірі 69 211,71 грн., інфляційних витрат у розмірі 49 644,17 грн. та 3% річних у розмірі 3 530,87 грн. (Всього 122 386,75 грн.).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 15/190 від 13.02.2014р. в частині розрахунків за поставлений товар, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копії вказаного договору та специфікацій № 1 від 13.02.2014р. та № 2 від 17.02.2014р. до нього, копії видаткових накладних № РН-0000024 від 18.02.2014р., № РН-0000033 від 26.02.2014р., № РН-0000036 від 03.03.2014р., № РН-0000067 від 17.04.2014р., копії рахунків-фактур № СФ-0000028 від 18.02.2014р., № СФ-0000036 від 26.02.2014р., № СФ-0000039 від 03.03.2014р., № СФ-0000067 від 17.04.2014р., копію претензії вих. № 110 від 01.10.2014р., копію платіжного доручення № 802796 від 20.05.2015р.

26 січня 2016 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання.

Справа слуханням відкладалась.

15 лютого 2016 року у судовому засіданні представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому посилається на порушення позивачем п.6.1. договору, оскільки він не надав на підтвердження поставки документи, а саме: рахунок, сертифікат якості, накладну, податкову накладну, товарно-транспортну накладну.

Того ж дня, у судовому засіданні представник відповідача подав клопотання про зупинення провадження у справі № 905/167/16, оскільки 03.02.2016р. ПАТ «Енергомашспецсталь» подав до господарського суду Донецької області позовну заяву до ТОВ «Техносварка» про визнання договору № 15/190 від 13.02.2014р. недійсним. 04.02.2016р. порушено провадження у справі № 905/455/16 за вказаною позовною заявою. На думку відповідача, під час розгляду вказаної справи будуть встановлені факти, що мають значення для правильного розгляду справи № 905/167/16.

15 лютого 2016 року у судовому засіданні представник позивача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Суд долучив до матеріалів справи документи.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі матеріалами, оскільки неявка представника відповідача в судове засідання не перешкоджає вирішенню спору по суті та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи, так як матеріалів у справі цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд

ВСТАНОВИВ :

13 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг (надалі по тексту - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області (надалі по тексту покупець) укладений договір поставки № 15/190, згідно умов якого постачальник зобовязався передати у власність покупця, а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого зазначена сторонами у специфікаціях, що є невідємною частиною договору

У відповідності з п.9.3. договору, покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного у специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату та сертифікату якості, якщо інше не передбачено специфікацією.

У виконання умов договору сторонами підписані специфікації № 1 від 13.02.2014р. та № 2 від 17.02.2014р. на поставку продукції.

За вказаними специфікаціями сторони погодили поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних та якісних показників, ціни, умов поставки і оплати та строк поставки. Специфікації підписані обома сторонами без зауважень та скріплені печатками.

Згідно п.3. специфікацій 1 від 13.02.2014р. та № 2 від 17.02.2014р., оплата здійснюється після поставки протягом 35 календарних днів.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського Кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

На виконання умов договору, за видатковими накладними № РН-0000024 від 18.02.2014р., № РН-0000033 від 26.02.2014р., № РН-0000036 від 03.03.2014р., № РН-0000067 від 17.04.2014р. позивач поставив, а відповідач прийняв продукцію на підставі довіреностей № 817 від 16.04.2014р., № 428 від 03.03.2014р., № 373 від 25.02.2014р., № 309 від 17.02.2014р. на отримання цінностей на загальну суму 71 302,65 грн., що підтверджується матеріалами справи.

З представлених видаткових накладних вбачається, що вони підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

З урахуванням умов оплати відповідно до договору за видатковою накладною № РН-0000024 від 18.02.2014р. відповідач повинен був оплатити продукцію до 25.03.2014р., № РН-0000033 від 26.02.2014р. до 02.04.2014р., № РН-0000036 від 03.03.2014р. до 07.04.2014р., № РН-0000067 від 17.04.2014р. до 22.05.2014р.

Відповідачем зобов'язання щодо оплати поставленого товару виконано частково у розмірі 2 090,94 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 802796 від 20.05.2015р.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу не сплачена та підтверджена матеріалами справи, позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг, щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 69 211,71 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У звязку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобовязання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних витрат у розмірі 49 644,17 грн. та 3% річних у розмірі 3 530,87 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обовязку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобовязання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України інфляційні витрати та відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобовязання.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат у розмірі 49 644,17 грн., вважає його нарахованим без дотримання вимог п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

А тому, стягненню підлягають інфляційні витрати за видатковою накладною № РН-0000024 від 18.02.2014р. за період з 01.4.2014р. 30.11.2015р. у розмірі 18 311,17 грн., № РН-0000036 від 03.03.2014р. за період з 01.05.2014р. 30.11.2015р. у розмірі 8 581,99 грн., № РН-0000033 від 26.02.2014р за період з 01.05.2015р. 30.11.2015р. у розмірі 20 924,30 грн., № РН-0000067 від 17.04.2014р. за період з 01.06.2014р. 01.11.2015р. у розмірі 9 823,99 грн. Всього у розмірі 47 026,45 грн.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.9.3. договору та п.3. специфікацій, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 3 530,87 грн. в повному обсязі.

Доводи відповідача у відзиві на позовну заяву не приймаються судом до уваги виходячи з наступного.

Стосовно заперечень відповідача про ненадання позивачем документів, вказаних у п.6.1. договору, суд вважає, що ці доводи є безпідставними.

Згідно ч.1 ст.666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

При прийманні продукції, відповідачем жодних актів про відсутність супровідних документів не складалось та суду вони не представлені. В подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався, отриману продукцію відповідачу не повернув і іншого відповідачем не доведено. Вказане свідчить про передання відповідачу усіх документів у повному обсязі.

Крім того, суд відхиляє клопотання відповідача відносно зупинення провадження по справі № 905/167/16 до вирішення повязаної з нею іншої справи, оскільки усі необхідні документи для встановлення факту наявності чи відсутності заборгованості у відповідача перед позивачем, а також правомірності стягнення боргу, інфляційних витрат та 3% річних наявні у матеріалах даної справи, а отже у суду немає жодних підстав для його задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 612, 625 ЦК України, ст.193 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг, до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області, про стягнення 122 386,75 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області (84306, Донецька область, м. Краматорськ, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Техносварка», м. Кривий Ріг (50007, м. Кривий Ріг, вул. Іллічівська, 111, ) основну заборгованість у розмірі 69 211,71 грн., інфляційні витрати у розмірі 47 026,45 грн., 3% річних у розмірі 3 530,87 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 835,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 15.02.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.02.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна