ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 рокуСправа № 912/29/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/29/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради, м. Світловодськ, Кіровоградська область

про стягнення 709 755,00 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали ;

від відповідача - ОСОБА_1, наказ №2 від 03.01.2006 року, директор;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № б/н від 04.01.16 ;

Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") подано позовну заяву до комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради (надалі - КП "Власівські мережі") з вимогою про стягнення основного боргу у розмірі 364 055,99 грн, інфляційних втрат в розмірі 263 081,86 грн., 3% річних в розмірі 26 166,01 грн., пені в розмірі 29502,74 грн. та штрафу 7% у розмірі 26 948,40 грн. з покладенням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

Позовні вимоги мотивовано порушенням відповідачем своїх договірних зобов'язань в частині здійснення своєчасного розрахунку за поставлений природний газ згідно договору купівлі-продажу № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.12.

Відповідач у відзиві № 24 від 25.01.2016р. позовні вимоги заперечив, просить відмовити в позові повністю, посилаючись на наступне. Оплата спожитого природного газу була неможливою через неузгодження обсягу фактично спожитого газу, що зумовлено незгодою ПАТ "НАК "Нафтогаз України" із вказаними відповідачем в актах приймання-передачі обсягами спожитого газу та наполягання позивача застосувати показники по обсягам спожитого газу в більших об'ємах і, як наслідок, - несвоєчасне підписання позивачем наданих відповідачем актів приймання-передачі газу за вказаний у позові період; сума основного боргу в позовній заяві визначена невірно, оскільки податкові накладні та власна інформація про сальдо не може бути доказом кількості споживання природного газу за даним договором, а тому відповідно, невірно визначено і суми пені, штрафу, 3% річних, сум інфляційних втрат; вважає, що у зв'язку з непідписанням актів приймання-передачі газу між сторонами, строк виконання зобов'язань за договором ще не настав; не підписання позивачем спільних протокольних рішень про проведення взаєморозрахунків позбавило можливості відповідача розрахуватися за газ субвенціями з державного бюджету; вважає, що у господарських відносинах між сторонами має застосовуватись не Методика № 288, а інші нормативно-правові акти України, зокрема Постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України № 813 від 13.07.2010р. "Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих".

У судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, представники відповідача позовні вимоги не визнали.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, врахувавши пояснення представників сторін, наведенні в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (Продавець) та КП "Власівські мережі" (Покупець) 03.10.12 укладено договір купівлі-продажу природного газу № 12/893-ТЕ-18 (далі - Договір), за умовами якого Продавець зобов'язався передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а Покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору (а.с.10-15).

Згідно з пунктом 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

В розділі 2 Договору сторонами узгоджено помісячний обсяг природного газу, що має бути переданий з 01 жовтня 2012 року по 31 грудня 2012 року; загальний обсяг газу - 1 720 тис. куб.м. (один млн. сімсот дватцять тис. куб.м.) +/- 5% від узгодженого сторонами планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу.

Відповідно до п.3.1 продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

З пункту 3.1.1. Договору вбачається, що Покупець зобов'язався укласти технічну угоду щодо порядку обліку газу з газотранспортними або газодобувними, або газорозподільними підприємствами (надалі-газотранспортне підприємство) в пунктах приймання-передачі газу. Про укладення такої угоди Покупець повідомляє Продавця протягом 3-х днів з дати її укладення.

Сторонами узгоджено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язався надавати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язався повертати покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 4.1 кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.10 р. № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованих в Мін'юсті 11.08.2010р. за № 671/17966.

Ціна газу узгоджена між сторонами в розділі 5 Договору та визначено, що ціна за 1000 куб. м природного газу становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м - 1091,00 грн., крім того ПДВ - 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ - 1 309,20 грн. Загальна вартість Договору складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (пункт 6.1. Договору).

Строк дії Договору встановлено з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 01.10.12 і до 31 грудня 2012 року в частині поставки газу, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. Договору). Зазначені вище та інші умови Договору № 12/893-ТЕ-18 узгоджені між сторонами шляхом підписання останньої сторінки Договору представниками Продавця і Покупця, які скріплено печатками обох сторін Договору.

На виконання умов п. 3.1.1. Договору, між відповідачем, як споживачем та Відкритим акціонерним товариством "Кіровоградгаз" в особі начальника Світловодського УЕГГ ОСОБА_3, як Газотранспортним підприємством, укладено Технічну угоду № 08/1612-ТУ/2012р. Відповідно до п. 1.1 Технічної угоди, предметом Угоди є порядок організації обліку газу при його транспортуванні для газоспоживаючих об'єктів підприємств комунальної теплоенергетики та котелень промислових підприємств, які виробляють теплову енергію для потреб населення, бюджетних установ і організацій (згідно переліку наведеного в додатку 1 до даної Угоди).

Газотранспортне підприємство здійснює транспортування природного газу, надалі газу, Споживачу через свої газові мережі, а Споживач зобов'язується забезпечити облік протранспортованого газу у відповідності до умов даної Угоди (п.1.2 Угоди).

Відповідно до п. 3.11 даної угоди газотранспортне підприємство та споживач кожної декади, не пізніше 11, 21 числа звітного місяця та 1 числа наступного за звітним, складають акти приймання-передачі газу та виконаних послуг по його транспортуванню, використаного споживачем у відповідному періоді. При чому Споживач самостійно визначає обсяги споживання природного газу для вироблення теплової енергії окремо для кожної категорії споживачів (населення, бюджетні установи і організації, промислове споживання).

Не пізніше 1 числа місяця наступного за звітним Газотранспортне підприємство та Споживач складають акт приймання-передачі газу та виконаних послуг по його транспортуванню за звітний місяць.

До акту Споживач додає підписані уповноваженим фахівцем та скріплені печаткою розрахунки щодо перерахування обсягів теплової енергії, отриманої населенням в обсяг газу, використаного на її вироблення за звітний період (здійснені відповідно до Методики, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 15.07.2010р. № 288).

На підтвердження виконання умов Договору № 12/893-ТЕ-18 протягом жовтня - грудня 2012 року ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на акти приймання-передачі природного газу та виконання послуг по його транспортуванню на загальну суму 1 000 526,99 грн. (а.с. 16-18), податкові накладні (а.с. 19-22) та реєстри обсягів реалізації природного газу за жовтень-грудень 2012 року (а.с.23-26). Так, до позовної заяви позивачем додано акти прийому-передачі природного газу від 31.10.12 на об'єм 156 943 тис. куб. м., від 30.11.12 на об'єм 333 621 тис. куб. м., від 31.12.12 на об'єм 547 508 тис. куб. м., які підписані представником ВАТ по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" (Світловодська філія) в особі начальника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності № 07/01-71 від02.12.2011р. та представником КП "Власівські мережі. Із тексту вказаних актів вбачається, що підписанням вказаних актів сторони підтверджують, що ВАТ "Кіровоградгаз" протранспортувало підприємству (установі), згідно укладеного договору на постачання природного газу, природний газ у відповідних періодах та обсягах, зазначених в актах.

Між тим, як повідомляє позивач, КП "Власівські мережі" за отриманий природний газ розрахувався не повністю. Станом на 19.05.2015 сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 364 055,99 грн. Посилаючись на порушення відповідачем зобов'язань за договором позивач нарахував пеню в розмірі 29 502,74 грн., інфляційні втрати в розмірі 263 081,86 грн., 3% річних в розмірі 26 166,01 грн. та штраф 7% у розмірі 26 948,40 грн., які просить стягнути згідно поданого позову.

Відповідач у відзиві № 24 від 25.01.2016р. позовні вимоги заперечив з підстав, які наведені вище, просить відмовити в позові повністю.

Господарський суд враховує, що за вимогами статей 11, 509, 525, 526, 530 Цивільного кодексу України та статей 174, 193 Господарського кодексу України договір є підставою виникнення зобов'язань, які повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

За договором купівліпродажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України).

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі-продажу не встановлено інший строк оплати.

У справі, що розглядається, згідно пункту 6.1. Договору № 12/893-ТЕ-18 сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В силу положень ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, відповідач згідно умов Договору № 12/893-ТЕ-18 зобов'язаний здійснити остаточний розрахунок за фактично переданий газ у строк, встановлений пунктом 6.1. Договору, а саме - до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 3.3. Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

За умовами пункту 6.5. Договору звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу Покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10 днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін, підписаної уповноваженою особою.

Таким чином, за вказаними умовами Договору акти приймання-передачі, які складені саме відповідачем, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Разом з цим, пункт 6.1. розділу 6 Договору № 12/893-ТЕ-18, не пов'язує обов'язок оплатити отриманий газ з підписанням актів приймання-передачі. Вказаний пункт Договору встановлює строк для остаточного розрахунку за фактично переданий газ і саме такий строк є граничним для проведення остаточної оплати.

Як повідомляє відповідач та підтверджено матеріалами справи, КП "Власівські мережі" оформлено та подано до газорозподільної організації - ВАТ по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" для підписання і подальшого направлення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" помісячні акти приймання-передачі природного газу за жовтень та листопад 2012р, в яких відповідач зазначив обсяг спожитого газу. Відповідні акти надіслані ВАТ по газопостачанню та газифікації "Кіровоградгаз" до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кур'єрською поштою за супровідними листами, відповідно від 08.11.2012р. № 03/6565 та від 07.12.2012р. № 03/7468. Крім того, листом № 55 від 15.02.2016 року відповідач повторно направив позивачу акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року складені з урахуванням вимог наказу Міністерства палива та енерегетики України від 15.07.2010 року № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів". Вказане підтверджується описом вкладення у цінний лист, який засвідчено поштовим штемпелем.

Між тим, як зазначає відповідач, вказані акти ПАТ "НАК "Нафтогаз України" своєчасно не підписав та не повернув, намагаючись змусити КП "Власівські мережі" підписати акти приймання-передачі природного газу за жовтень-листопад 2012р. по Договору № 12/893-ТЕ з більшими об'ємами газу (на 13%), ніж було фактично поставлено за договором № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р.

Позивач повідомлених відповідачем обставин не спростував, однак вважає, що наведене не позбавляло можливості відповідача провести своєчасні розрахунки за отриманий природний газ в обсягах, які розраховано позивачем та відображено в актах із застосуванням КТМ № 204 від 14.12.1993 року (керівний технічний матеріал (норми та вказівки) від 14.12.1993 р. № 204), що затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України, а саме ст.41 п. 3.1.8 (пояснення позивача від 26.01.2016р. та від 25.02.2016р.).

Вказане свідчить, що сторонами спору для визначення об'єму газу, який поставлявся за договором № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р., застосовуються різні методики, що і призвело до виникнення спору.

Господарський суд враховує, що пунктом 4.1 договору передбачено, що кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.10р. № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованих в Мін'юсті 11.08.2010р. за №71/17966.

Природний газ, який постачався позивачем відповідачу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями по договору № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р. та для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами по договору № 12-894-БО-18 від 03.10.2012р. (зобов'язання по якому не являються предметом спору у даній справі), транспортувався однією системою газопроводу та обліковувався одним комерційним вузлом газу, який належить споживачу.

Відповідно до п. 2 Наказу № 288 застосування Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів (далі Методика) є обов'язковим для суб'єктів господарювання різних форм власності, які використовують природний газ для виробництва теплової енергії для опалення та гарячого водопостачання.

Згідно з п. 3 Методики обсяги газу (Qr), тис. м3 (приведені до стандартних умов), які газотранспортне підприємство поставило теплогенеруючому підприємству за звітний період (місяць), оформлюють двостороннім актом приймання-передачі природного газу (додаток 1), який складають протягом п'яти днів місяця, наступного за звітним. Для складання зазначеного акта необхідно виконати розрахунок пропорційного перераховування обсягу теплової енергії, отриманої окремим споживачем, в обсяг газу, використаного на її вироблення, згідно з формулами (1 - 5) розділу IV цієї Методики за зразком розрахунку за звітний період (додаток 2).

Матеріали справи свідчать, що для складання акту приймання-передачі природного газу покупець (відповідач) виконував розрахунок пропорційного перераховування обсягу теплової енергії, отриманої населенням, в обсягах газу, використаного на її вироблення, згідно з формулами розділу IV Методики.

Таким чином, у відповідності до Методики обсяги поставленого природного газу були правомірно відображені відповідачем в актах приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року та направлені позивачу відповідно до умов договору.

Як було зазначено вище, позивач, отримавши підписані відповідачем та газотранспортним підприємством акти приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року, в порушення вимог, передбачених п. п. 3.4. та 4.1. договору, не виконав своїх зобов'язань щодо повернення відповідачу підписаних зі свого боку та скріплених печаткою примірників оригіналів актів, письмову мотивовану відмову від підписання цих актів не надав.

Господарський суд погоджується з доводами відповідача, що позивачем безпідставно включено до розрахунку заборгованості обсяги газу, які розраховано позивачем та відображено в актах із застосуванням КТМ № 204 від 14.12.1993 року (керівний технічний матеріал (норми та вказівки) від 14.12.1993 р. № 204), що затверджений наказом Держжитлокомунгоспу України, а саме ст. 41 п. 3.1.8 , виходячи з наступного.

Згідно п. 3.1.8 КТМ 204 втрати теплоти в теплових мережах у розмірі 13 % застосовуються лише при протяжності теплотраси понад 1000 м.

В той же час, позивачем не доведено, що відповідач є теплопостачальною організацією, яка має власні теплотраси протяжністю понад 1000 м., за допомогою яких транспортувалася теплова енергія, яка вироблялася для відповідних споживачів.

Отже, позивачем не наведено правового обґрунтування застосування КТМ 204 у визначенні обсягів спожитого відповідачем газу за жовтень-грудень 2012 року за Договором № 12/893-ТЕ-18, у зв'язку з чим не доведено, що у визначенні обсягу спожитого газу за жовтень-грудень 2012 року у взаємовідносинах із відповідачем має застосовуватися втрата теплоти в теплових мережах Відповідача у розмірі 13 %.

Господарський суд також не погоджується з доводами позивача про те, що об'єми природного газу, поставлені Позивачем протягом жовтня-грудня 2012 року, підтверджуються витягом з реєстрів реалізації обсягів природного газу, фактично спожитого теплопостачальним підприємством у жовтні-грудні 2012 року, з огляду на наступне. Реєстри реалізації природного газу з ресурсів НАК «Нафтогаз України» газорозподільними мережами ВАТ "Кіровоградгаз" за жовтень, листопад та грудень 2012 року, які буди додані позивачем до позовної заяви та на які посилається позивач, як на підтвердження обсягів природного газу поставленого протягом жовтня-грудня 2012 року по Договору, фіксують лише загальний обсяг газу, поставленого позивачем відповідачу протягом зазначеного місяця постачання, у т.ч. по договору на купівлю-продаж природного газу № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р. для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями.

Тобто, для визначення обсягів газу, поставленого позивачем відповідачу для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями по договору № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р. необхідно із загального обсягу природного газу, поставленого позивачем відповідачу у відповідному місяці відняти обсяг природного газу, використаного для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, який вираховується у відповідності до Методики № 288.

З огляду на вищезазначене, господарський суд вважає, що відповідачем правомірно, обґрунтовано, відповідно до вимог Договору № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р. та Методики були відображені обсяги природного газу в актах приймання-передачі природного газу за жовтень-грудень 2012 року. У зв'язку з чим, суд погоджується з доводами відповідача, що за договором № 12/893-ТЕ-18 від 03.10.2012р. позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв природний газ в обсягах 139,526 тис. куб. м. за жовтень 2012 року, 289,612 тис. куб. м. за листопад 2012 року та 449,284 тис. куб. м. на загальну суму 1 150 030,08 грн., а не в обсязі 156 943 тис.куб.м. (акт від 31.10.120. 333 621 тис.куб.м. (акт від 30.11.12), 547 508 тис.куб.м. (акт від 31.12.120 тис. куб. м. на загальну суму 1 000 526,99 грн., як зазначено позивачем у позовній заяві.

Враховуючи вищенаведене господарський суд вважає правомірним розрахунок боргу, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором купівлі-продажу природного газу від 03.10.2012р. № 12/893-ТЕ-18 , станом на 19.05.2015р., який подано відповідачем до матеріалів справи разом з листом № 95 від 10.03.2016 року. Вказаний розрахунок перевірено судом, визнано правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та умовам договору .

В той же час, господарський суд вважає безпідставними доводи відповідача про відсутність прострочення кредитора, з огляду на наступне.

Частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Спірний Договір є двостороннім правочином, за змістом якого ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» взяла на себе обов'язок поставити природний газ відповідачу, а останній в свою чергу взяв на себе обов'язок прийняти та оплатити отриманий природний газ на умовах та в строки встановлені договором купівлі-продажу природного газу. Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань відповідно до статті 175 ГК України.

Обсяги запланованого постачання природного газу щодо кожного місяця за період постачання встановлено у п.2.1 Договору. Право власності на газ переходить від Продавця до Покупця в пунктах приймання-передачі (п.3.1 Договору). Згідно п. 4.1 Договору кількість газу, яка подається Покупцеві визначається за показниками комерційних вузлів обліку газу Покупця.

Договором, зокрема п.6.1 передбачено, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа, наступного за місяцем поставки газу.

Отже, пункт 6.1. Договору не пов'язує обов'язок відповідача сплачувати помісячно за отриманий газ до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, з датою оформлення відповідного акту приймання-передачі природного газу. Тобто, прострочка грошового зобов'язання Відповідача за Договором не пов'язана з часом підписання відповідного акту. Таким чином, умовами Договору встановлено як заплановані обсяги постачання природного газу у щомісячні періоди, його ціну, так і обов'язок саме покупця розраховувати кількість отриманого газу виходячи з показників лічильників. Відтак, відповідач мав усі фактичні дані щодо обсягів отриманого природного газу для проведення відповідних розрахунків.

Посилання позивача на неможливість проведення розрахунків через не підписання позивачем спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків не приймається господарським судом до уваги, оскільки Договір № 12/893-ТЕ від 09.10.2012р. не містить умов стосовно оплати природного газу за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

Посилання відповідача на необхідність застосування до правовідносин сторін не норм Методики № 288, а інших нормативно-правових актів України, зокрема Постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України № 813 від 13.07.2010р. "Про затвердження граничного рівня ціни на природний газ для суб'єктів господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочних (модульних) котелень, установлених на дахові та прибудованих", роз'яснень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики з питань застосування Методики № 288, господарський суд вважає помилковими, виходячи з наступного.

Відповідно до норм ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України уноромовано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У пункті 4.1 Договору сторони узгодили, що кількість газу, яка подається Покупцеві, визначається за показами комерційного вузла обліку газу Покупця відповідно до вимог наказу Мінпаливенерго від 15.07.10 № 288 "Про затвердження Методики визначення обсягів природного газу, які використовуються для виробництва теплової енергії для населення в разі, якщо суб'єкти господарювання здійснюють постачання теплової енергії різним категоріям споживачів", зареєстрованих в Мін'юсті 11.08.2010р. за № 671/17966.

Доказів внесенням змін до цього пункту договору за згодою сторін чи в судовому порядку сторонами до матеріалів справи не подано.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням часткових проплат, здійснених відповідачем, розмір яких заперечено позивачем, заборгованість відповідача за поставлений природний газ в період жовтень-грудень 2012 року складає 513 560,08 грн.

Відповідач не подав господарському суду доказів сплати вартості поставленого позивачем природного газу в обсягах, зазначених в актах прийому-передачі за жовтень-грудень 2012 року, складених відповідачем в сумі 513 560,08 грн.

В той же час, позивачем заявлено до стягнення заборгованість за спожитий природний газ за період жовтень-грудень 2012 року у сумі 364 055,99 грн. Заяв від позивача про збільшення розміру позовних вимог до господарського суду не надходило.

За таких обставин господарський суд задовольняє вимоги позивача про стягнення заборгованості за поставлений природний газ період жовтень-грудень 2012 року в сумі 364 055,99 грн.

Нормами ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Згідно з пунктом 3 частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Обов'язок сплатити штрафні санкції у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання встановлено також в ст. 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання вимоги.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В пункті 7.2. Договору № 12/893-ТЕ-18 сторони обумовили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 цього договору, Покупець у безспірному порядку зобов'язується, крім суми заборгованості, сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

При цьому, згідно пункту 9.3. Договору строк, у межах якого можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Згідно наданого розрахунку, у зв'язку з порушенням відповідачем договірних строків розрахунку за природний газ, переданий протягом жовтня-грудня 2012, позивач нараховує відповідачу пеню в загальній сумі 29 502,74 грн., 3% річних в розмірі 26 166,01 грн., штраф 7% у розмірі 26948,40 грн та інфляційні втрати в розмірі 263 081,86 грн.

Між тим, господарський суд не погоджується із правомірністю нарахування позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних саме в такому розмірі з огляду на те, що позивачем до обрахунку заборгованості включено відомості про обсяг газу, яка не відповідає дійсності.

Як вже зазначалось вище, господарським судом перевірено розрахунок боргу, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за договором купівлі-продажу природного газу від 03.10.2012р. № 12/893-ТЕ-18 , станом на 19.05.2015р., який подано відповідачем до матеріалів справи разом з листом № 95 від 10.03.2016 року, визнано його правомірним, обґрунтованим та таким, що відповідає матеріалам справи та умовам договору.

За розрахунком відповідача втрати від інфляції складають 370 947,32 грн., 3% річних становлять 36 793,89 грн., які господарським судом визнаються правомірними, оскільки вони нараховані на суми заборгованості відповідно 182 667,44 грн. за жовтень, 379 160,03 грн. за листопад та 588 202,61 грн. за грудень 2012 року за період, зазначений позивачем у позовній заяві.

Проте позивачем заявлено до стягнення 263 055,99 грн. втрат від інфляції та 26 166,01 грн. 3% річних, заяв про збільшення позовних вимог в цій частині не подано. Отже, господарський суд задовольняє вимоги позивача в цій частині повністю, в сумі 263 081,86 грн. втрат від інфляції та 26 166,01 грн. 3% річних.

За розрахунком відповідача пеня за період з 14.11.2012 року по 19.05.2015 року складає 41 030,91 грн. та штраф 7 % , суми яких господарським судом визнаються правомірними, оскільки вони нараховані на суми заборгованості відповідно 182 667,44 грн. за жовтень, 379 160,03 грн. за листопад та 588 202,61 грн. за грудень 2012 року за період, зазначений позивачем у позовній заяві.

Проте позивачем у позовній заві заявлено до стягнення 29 502,74 грн. пені та штраф 7% у розмірі 26 948,40 грн. Заяв про збільшення позовних вимог до суду не надходило.

Разом з цим, відповідачем подано письмове клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій з наступних підстав: єдиним джерелом розрахунків за спожитий природний газ є кошти споживачів, які, як правило, розраховуються несвоєчасно; відповідач є комунальним і неприбутковим підприємством та перебуває в скрутному фінансовому становищі; невідповідність розміру пені наслідкам порушення та відсутність збитків у позивача; штучне створення позивачем ситуації, внаслідок якої відповідач не мав можливості розрахуватися за газ грошовими коштами у вигляді субвенцій; сплата штрафних санкцій впливає на можливість в подальшому оплачувати природний газ та постачати теплову енергію споживача .

Представником позивача в судовому засіданні 25.02.16 заперечено проти зменшення штрафних санкцій.

Дослідивши доводи сторін щодо зменшення розміру штрафних санкцій, господарський суд враховує наступне.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України закріплено право господарського суду зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

У відповідності до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач є комунальним підприємством, основними напрямками якого є забезпечення збереження, експлуатації і утримання в належному технічному та санітарному стані житлового фонду селища, систем (мереж) теплопостачання, електропостачання, водопостачання та водовідведення селища Власівка та об'єктів підприємства. Підприємство утримує на балансі житлові багатоповерхові будинки . Відповідно до рішення Власівської селищної ради від 27.04.2007 № 47 КП "Власівські мережі" є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді смт. Власівка з управління та утримання будинків та спору, з централізованого опалення постачання гарячої води, з ремонту приміщень, будинків і споруд . Отже, основною метою діяльності відповідача є задоволення потреб населення селища Власівка окремими видами житлово-комунальних послуг.

Як підтверджується матеріалами справи, споживачі комунальних послуг розраховуються перед КП "Власівські мережі" несвоєчасно, що впливає на стан та можливість проведення останнім розрахунку перед власними постачальниками, у т.ч. за отриманий природний газ. Так, згідно довідок підприємства дебіторська заборгованість по КП "Власівські мережі" становила: станом на 01.02.2016 - 2833,1 тис. грн. населення і 437,2 тис. грн. інші споживачі.

Також, як слідує з матеріалів справи, відповідач намагався підписати з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" спільні протокольні рішення з метою оплати природного газу субвенціями з державного бюджету, тоді як позивач такі протокольні рішення не підписав, пославшись на не підписання акті приймання-передачі природного газу.

Отже, відповідач вчиняв дії з метою розрахунку за природний газ.

Разом з цим, позивач не підтверджує наявність збитків внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань.

Приймаючи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, господарський суд вважає наявними підстави для зменшення розміру пені та штрафу до 50 відсотків від суми, яка підлягає стягненню, та вважає що вказане зменшення враховує інтереси обох сторін в даному конкретному випадку .

При цьому, господарський суд вважає необхідним зазначити, що використання права на зменшення розміру штрафних санкцій та розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Отже, з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 14 751,37 грн. (50% від 29 502,74 грн.), штраф в розмірі 7% в сумі 13 474,2 грн. (50% від суми 26 948,40 грн.) У задоволені позову про стягнення пені та штрафу в розмірі 7% в іншій частині господарський суд відмовляє.

Судовий збір у відповідності до правил статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача. При цьому, відшкодування витрат позивача, пов'язаних зі сплатою судового збору за вимогою про стягнення пені та штрафу, покладаються на відповідача у сумі, сплаченій позивачем за вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір не було зменшено господарським судом.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82, 83, 84, 85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства "Власівські мережі" Власівської селищної ради (27552, Кіровоградська область, м. Світловодськ, смт. Власівка, вул. Лівобережна, 9, ідентифікаційний код 32092251) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) основний борг в сумі 364 055,99 грн., 14 751,37 грн. пені, штраф в розмірі 7% в сумі 13 474,2 грн, 26 166,01 грн. 3% річних, втрати від інфляції в сумі 263 081,86 грн. а також 10 646,33 грн. судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Дніпропетровським апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга на рішення подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу, протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.03.16

Суддя Т. В. Макаренко