ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

14.03.2016 р. Справа№ 914/350/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Іваночко В.В.

за позовом : Товариства з обмеженою відповідальністю Перком-Інвест

до відповідача : Товариства з обмеженою відповідальністю Ріал Рентал

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ПАТ БГ БАНК

про визнання недійсною односторонньої відмови від договору

Представники:

позивача: ОСОБА_1- представник (довіреність № б/н від 02.11.2015р.);

відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність №б/н від 25.04.2015р.);

третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3- представник ( довіреність №2 від 25.05.2016р.)

ВСТАНОВИВ:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом ТзОВ Перком-Інвест до ТзОВ Ріал Рентал, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ БГ БАНК, про визнання недійсною односторонньої відмови від договору.

Підставою позовних вимог зазначено, зокрема, наступне. Так, між Позивачем (орендарем) та Третьою особою (орендодавцем) 09.12.2011р. укладено договір №1 оперативної оренди приміщення за адресою: м.Львів, вул.Академіка Сахарова, 43, загальною площею 3562,2м2 (далі предмет Договору оренди). З отриманого Позивачем від Відповідача листа стало відомо, що 05.01.2015р. право власності на предмет Договору оренди зареєстровано за Відповідачем. Від Третьої особи Позивачу стало відомо, що предмет Договору оренди вибув з володіння Третьої особи внаслідок нікчемних договорів купівлі-продажу, застосування наслідків нікчемності яких є предметом розгляду у справі №910/7599/15-г. Позивач зазначає, що Відповідач не є власником предмету Договору оренди, а відтак, зміна власника переданої у найм речі не відбулась. 08.02.2016р. Позивач отримав від Відповідача листа вих.№01/16 від 03.02.2016р., в якому зазначалось повідомлення про відмову від договору від 09.12.2011р. №1 оперативної оренди приміщення. Позивач зазначає, що вказаний односторонній правочин містить дефект суб'єктивного складу (укладений особою, що не має необхідного обсягу дієздатності, не є наймодавцем) та дефект змісту (суперечить законодавству).

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 12.02.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 01.03.2016р.

Розгляд справи відкладався з причин та підстав, зазначених в ухвалі суду по даній справі від 01.03.2016р.

Крім того, ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 01.03.2016р. залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ПАТ БГ БАНК.

Учасникам оголошено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 27, 28, 38, 59 ГПК України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Учасникам (підтвердженням чого є повідомлення про вручення поштових відправлень, реєстри вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області та письмові повідомлення представників про оголошення ухвал) зазначалось, що права та обовязки учасників визначені ст.ст.20, 22, 27, 28, 38, 59 ГПК України. Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав повністю.

11.03.2016р. за вхідним №1426/16 від Позивача надійшло клопотання (заява) про забезпечення позову.

Представник Відповідача в судове засідання з'явився, проти позову усно заперечив, вимог ухвал Господарського суду Львівської області по даній справі щодо подання відзиву та інших витребуваних судом документів не виконав, про причини невиконання суду не повідомив.

14.03.2016р. за вх.№1463/16 від Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник Третьої особи в судове засідання зявилась, надала пояснення, згідно яких підтримала позовні вимоги повністю.

Клопотання (заява) про забезпечення позову від 11.03.2016р. вх.№1426/16 прийнято судом, долучено до матеріалів справи; розгляд судом клопотання (заяви) відбувався з виходом суду в нарадчу кімнату.

Розглянувши клопотання (заяву) Позивача про забезпечення позову від 11.03.2016р. вх.№1426/16, заслухавши пояснення представників Учасників, суд зазначає наступне.

У клопотанні (заяві) про забезпечення позову Позивач просить суд:

- заборонити Відповідачу вчиняти дії, спрямовані на передачу приміщення адміністративного корпусу площею 3562,2м2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Академіка Сахарова, буд.43, у володіння та/або користування іншим особам на умовах договору оренди (найму), позички, довірчого управління, зберігання, охорони тощо,

а також

- вчиняти фактичні дії щодо перешкоджання Позивачу у праві користування приміщенням адміністративного корпусу площею 3562,2м2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Академіка Сахарова, буд.43,

до моменту набрання законної сили рішенням суду по цій справі.

Клопотання (заява) мотивоване наступними доводами:

- внаслідок вчинення Відповідачем повідомлення про відмову від договору оперативної оренди приміщення №1 від 09.12.2011р. склалася загрозлива для господарської діяльності Позивача ситуація, що проявляється, зокрема, у наступному:

- з однієї сторони Відповідач надав інформацію про те, що він є особою, якій належить на праві приватної власності предмет Договору оперативної оренди приміщення №1 від 09.12.2011р. (надалі Договір оренди), а відтак, в силу норми ч.1 ст.770 ЦК України також належать права та обовязки наймодавця (орендодавця);

- з іншої сторони, до моменту отримання повідомлення про відмову Відповідачу достовірно стало відомо про те, що ПАТ «БГ Банк» ініціювало позов до Відповідача про застосування наслідків нікчемності правочину, що став підставою для переоформлення права власності на предмет Договору оренди. При цьому Позивач зазначає, що підставою позовних вимог є те, що відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків крім тих, що повязані з його недійсністю, а відта, лише державна реєстрація права власності на предмет Договору оренди за Відповідачем за одночасної наявності викладених відомостей не дає достатніх підстав для того, щоб Позивач вважав Відповідача власником предмета Договору оренди та своїм новим Орендодавцем за цим Договором;

- підстави для подання повідомлення про відмову були викликані поведінкою самого Відповідача, який з невідомих причин та у порушення вимог Договору оренди вирішив виселити Позивача із предмета Договору оренди, що і було здійснено Позивачем негайно після набрання рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.2015р. у справі №914/2021/15 починаючи з 17.12.2015р. Таким чином, з цього часу Позивач був позбавлений можливості належно використовувати предмет Договору оренди через обставину, за яку він не відповідає, а відтак, Позивач, в силу норми ч.6 ст.762 ЦК України, з цього часу був звільнений від сплати орендної плати;

- Відповідачем не було доведено належним чином наявність підстав для вимоги про стягнення з Позивача орендної плати за Договором оренди, оскільки в силу обставин спору між Відповідачем та ПАТ «БГ Банк» в рамках господарської справи №910/7599/15-г питання про право власності на предмет Договору оренди до цього часу не вирішене;

- Позивач зважає на те, що у повідомленні про відмову Відповідач виявив своє чітке волевиявлення на те, щоб вважати Договір оренди розірваним з моменту одержання Позивачем цього повідомлення. Оскільки наразі Відповідач вважає, що Договір оренди є розірваним, то це дає йому підстави не лише для вчинення примусових заходів по відношенню до Позивача в порядку самозахисту на підставі ст.19 ЦК України, а й укласти відносно предмета Договору оренди з іншими особами договори оренди (найму);

- ситуація, що склалася є такою, що не залежала від волі Позивача, проте створює реальну істотну загрозу його правам та інтересам як орендаря предмета Договору оренди, що може значно зашкодити його господарській діяльності в частині користування предметом Договору оренди;

- якщо суд не вживе заходів забезпечення позовних вимог Позивача, то, зважаючи на високу імовірність того, що Відповідач передасть на умовах оренди (найму) предмет Договору оренди чи його частини іншим особам, у разі задоволення судом позову відповідне судове рішення виконати бути не можливо, оскільки нові наймачі (орендарі) матимуть усі підстави заперечувати проти звільнення предмета Договору оренди для використання Позивачем;

- на думку Позивача, є всі правові підстави вважати Відповідача таким, що не є власником предмета Договору оренди, а відтак, він йому і не належить. При цьому, ПАТ «БГ Банк» як особа, яка претендує на статус власника предмета Договору оренди, має змогу забезпечити підтримання предмета Договору оренди в належному стані.

При цьому Позивач наводить норми ст.ст.1, 66, 67 ГПК України та положення п.п.1, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».

До клопотання (заяви) додано платіжне доручення від 08.02.2016р. №70 про сплату судового збору.

Будь-яких інших документів на підтвердження зазначених у клопотанні (заяві) доводів не додано.

Представники Позивача та Третьої особи повністю підтримали подане Позивачем клопотання (заяву) про забезпечення позову.

Представник Відповідача проти заявленого клопотання (заяви) заперечив, зазначивши, що він є власником предмета Договору оренди та ним не вчиняється жодних дій до передання предмета Договору оренди в користування будь-яким особам.

Відповідно до ст.66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Вичерпний перелік за ходів забезпечення позову в господарському процесі встановлений ст.67 ГПК України. Згідно ч.1 ст.67 ГПК України, позов забезпечується, в тому числі, забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову є однією з важливих гарантій захисту прав та інтересів громадян і юридичних осіб, передбачених процесуальним законодавством.

Забезпеченню позову притаманні відповідні ознаки. Такими є терміновість, тимчасовий характер та відповідність заявленій вимозі.

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (із змінами та доповненнями) (далі Постанова від 26.12.2011р. N16), що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст.33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки (аналогічна правова позиція зазначена у п.2 Постанови від 26.12.2011р. N16).

Крім того суд наголошує, і аналогічна правова позиція викладена у п.2 Постанови від 26.12.2011р. N16, що не можуть забезпечуватися заходами, зазначеними в статті 67 ГПК, інші, крім позовних, вимоги (наприклад, пов'язані із здійсненням повороту виконання судового рішення, із зміною способу та порядку його виконання тощо).

Суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.1 Постанови від 26.12.2011р. N16), що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно правової позиції суду (аналогічна викладена у п.3 Постанови від 26.12.2011р. N16), достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зазначає, що Позивачем не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову, які він просить застосувати, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду

Суд також зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області від 23.07.2015р. у справі №914/2021/15 (яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.12.2015р. у справі №914/2021/15 та набрало законної сили) задоволено позов ТзОВ Ріал Рентал до ТзОВ Перком-Інвест про виселення з нежитлових приміщень та вирішено виселити ТзОВ Перком-Інвест з нежитлового приміщення - адміністративного корпусу загальною площею 3562,2 кв.м., яке розташоване за адресою: м.Львів, вул.Сахарова, 43. Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Враховуючи вищенаведене суд зазначає, що обовязковість рішення суду у справі №914/2021/15 виключає можливість застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони Відповідачеві вчиняти фактичні дії щодо перешкоджання Позивачу у праві користування приміщенням адміністративного корпусу площею 3562,2м2, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Академіка Сахарова, буд.43.

Крім того, Позивачем не подано передбачених ст.33 ГПК України доказів наявності фактичних обставин, з якими він пов'язує застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме лише посилання у клопотанні (заяві) на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Суд вважає, що доводи Позивача про існування обставин, які в подальшому можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, є лише припущенням без будь-якого документального підтвердження.

Крім того, з врахуванням предмету спору (визнання недійсною односторонньої відмови від договору) та те, що Позивачем не заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності правочину, суд зазначає, що не можуть забезпечуватися заходами, зазначеними в статті 67 ГПК, інші, крім позовних, вимоги; Позивачем не обґрунтовано адекватність заходів до забезпечення позову, відповідність вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку про відсутність правових підстав до задоволення клопотання Позивача про забезпечення позову від 11.03.2016р. вх.№1426/16, а відтак, в клопотанні слід відмовити.

При цьому суд зазначає, і аналогічна правова позиція викладена у п.4 Постанови від 26.12.2011р. N16, що клопотання про забезпечення позову, яке раніше було відхилено повністю або частково, може бути подано вдруге, якщо змінились певні обставини; тобто на заяви про забезпечення позову, в задоволенні яких було відмовлено, не поширюється заборона повторно звертатись до господарського суду.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст.65, 66, 67 та 86 ГПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову відмовити.

Суддя Фартушок Т. Б.