РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/32820/15

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод»

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 88 856, 34 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Чубук Е.А.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Київський радіозавод» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 74/34 від 26.06.2015 р. у розмірі 10 219, 74 грн., інфляційні втрати у сумі 367, 00 грн., пеню у розмірі 2 256, 01 грн., річні у розмірі 134,03 грн. та неустойку у розмірі 75 882, 56 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором № 74/34 від 26.06.2015 р. оренди індивідуально визначеного нерухомого майна - нежитлового приміщення загальною площею 83,66 кв.м, розташованого в корпусі № 10 інв. № 400010, за адресою: 02099, АДРЕСА_2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32820/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи переносився в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та просив позов задовольнити.

Представник відповідач на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу та повернуті до Господарського суду міста Києва за закінченням встановленого терміну зберігання.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.06.2015 р. між Публічним акціонерним товариством «Київський радіозавод» та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди індивідуально-визначеного майна № 74/34, за умовами якого позивач зобов'язався передати, а відповідач - прийняти у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 83,66 кв.м, розташовані в корпусі № 10 інв. № 400010, за адресою: 02099, АДРЕСА_2, а також майно та обладнання для організації магазину кулінарії.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.3. договору загальний розмір орендної плати за нежитлові приміщення та обладнання з урахуванням індексу інфляції становить 10 139, 59 грн. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування плати за попередній місяць на індекс інфляції.

Відповідно до п. 3.6. у разі несвоєчасного перерахування орендної плати, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

За умовами п. 3.7. договору зобов'язання відповідача по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді авансового платежу за перший місяць оренди. Сплата авансової суми проводиться протягом 3-х днів з моменту підписання акту приймання-передачі. Подальша оплата здійснюється у вигляді авансу не менш, ніж орендна плата за один місяць та сплачується до 25-го числа місяця, що передує оренді.

Договір, відповідно до п. 12.1., діє 12 місяців з 01.07.2015 р. до 30.06.2016 р.

За актом від 01.07.2015 р. позивач передав, а відповідач прийняв в оренду нежитлові приміщення загальною площею 83,66 кв.м, розташовані в корпусі № 10 інв. № 400010, за адресою: 02099, АДРЕСА_2, а також майно та обладнання, відповідно до переліку.

16.09.2015 р. позивач звернувся до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з повідомленням про наявність заборгованості у розмірі 10 219, 74 грн. за липень та серпень 2015 року.

Також у повідомленні зазначається, що у разі непогашення заборгованості до 31.08.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Київський радіозавод» відмовляється від договору найму з 01.09.2015 р.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач стверджує, що позивач порушив умови договору № 74/34 від 26.06.2015 р. щодо сплати орендної плати, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за період з липня до серпня 2015 року у розмірі 10 219, 74 грн., яку Публічне акціонерне товариство «Київський радіозавод» просить стягнути в судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору та встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, а також поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Статтею 759 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

У відповідності до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач заявлені до нього вимоги не спростував, доказів виконання грошових зобов'язань за договором № 74/34 від 26.06.2015 р. щодо сплати орендної лати не надав, об'єктивних причин неможливості виконання грошових зобов'язань не навів

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, здійснивши оцінку наявних у справі доказів та встановлених судом обставин за правилами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за договором № 74/34 від 26.06.2015 р. у розмірі 10 219, 74 грн.

Крім того, позивач заявлено вимоги про стягнення інфляційний втрат у сумі 367, 00 грн., пені у розмірі 2 256, 01 грн. та 3 % річних у розмірі 134, 03 грн.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до п. 2.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» за приписом ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо сплати орендної плати, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

За розрахунком позивача за період з 01.08.2016 р. до 25.12.2015 р. розмір інфляційних втрат становить 367, 00 грн., 3 % річних від простроченої суми - 134, 03 грн. та 2 256, 01 грн. - пеня.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Київський радіозавод» допущено помилку у методиці розрахунку, у зв'язку з чим позивачем завищено належні до стягнення суми.

Згідно розрахунку суду за заявлений позивачем період з 01.08.2016 р. до 25.12.2015 р. розмір інфляційних втрат становить 294, 40 грн., 3 % річних - 123, 48 грн. та 2 010, 35 грн. - пені.

Стосовно вимог позивача про стягнення неустойки у розмірі 75 882, 56 грн. у зв'язку з неповерненням Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 об'єкту оренди, суд відзначає, що за правилами ст. 782 Цивільного кодексу України Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

За змістом повідомлення Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод» № 74/233 від 15.09.2015 р. заборгованість Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за договором № 74/34 від 26.06.2015 р. станом на 15.09.2015 р. становить 10 219, 40 грн. за два місяці (липень та серпень 2015 року).

При цьому, варто відзначити, що у якості доказу направлення вказаного листа, позивачем надано повідомлення про вручення поштового відправлення, яке, між тим, не містить відомостей ані про одержання відповідачем поштового відправлення, ані відмову від його одержання, ані повернення його адресату.

Між тим, умовами договору № 74/34 від 26.06.2015 р. не передбачено права односторонньої відмови від нього.

Крім того, суд звертає увагу, що за змістом вказаного листа Публічне акціонерне товариство «Київський радіозавод» відмовляється від договору з 01.09.2015 р., в той час як сам лист датований 16.09.2015 р.

Однак нормами цивільного та господарського законодавства України передбачено право орендодавця відмовитись від договору та, відповідно, припинити зобов'язання лише на майбутнє.

Відтак, суд не приймає вищевказане повідомлення № 74/233 від 15.09.2015 р. у якості доказу відмови від договору № 74/34 від 26.06.2015 р. у порядку ст. 782 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим вказаний договір наразі є чинним та, відповідно, діє до 30.06.2015 р.

Тож, приймаючи до уваги, що за висновком суду, договір № 74/233 від 15.09.2015 р. є чинним, у відповідача відсутній обов'язок повернення майна.

За таких обставин суд не вбачає правових підстав для застосування приписів ст. 785 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення неустойки за прострочення повернення орендованого майна визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В той же час, оскільки при зверненні до суду, позивачем сплачений судовий збір за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір», сума судового збору підлягає відшкодуванню у повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод» задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (02222, АДРЕСА_1, код 21686025), з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання судового рішення, на користь Публічного акціонерного товариства «Київський радіозавод» (м. Київ, вул. Бориспільська, 9, ) заборгованість у розмірі 10 219, 74 (десять тисяч двісті дев'ятнадцять грн. 74 коп.) грн., інфляційні втрати у розмірі 294, 40 (двісті дев'яносто чотири грн. 40 коп.) грн., 3 % річних у розмірі 123, 48 (сто двадцять три грн. 48 коп.) грн., 2 010, 35 (дві тисячі десять грн. 35 коп.) грн. - пені та 1 218, 00 (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.03.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.