ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р.Справа № 916/4368/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.,

при секретарі судового засідання Селиверстовій М.В.

Представники сторін у судове засідання від 16.03.2016 р. не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2016 р.

по справі № 916/4368/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Ізмаїльської торгово-виробничої спілки "Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю

про стягнення 39 180,00 грн.

У судовому засіданні 16.03.2016 р. згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1, Підприємець) звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Ізмаїльської торгово-виробничої спілки "Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (далі - відповідач, ТВС "Сервіс", Спілка) безпідставно набутих коштів в розмірі 39180,00 грн., що були сплачені позивачем в якості орендної плати за договорами оренди нерухомого майна: за договором суборенди від 02.05.2007 р. та договорами оренди від 15.10.2009 р., 01.12.2010 р., 01.09.2012 р., 20.11.2013 р.

В обґрунтування позову Підприємець послався на те, що рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. по справі № 916/5063/14 визнано недійсним договір оренди нерухомого майна з наступним викупом, укладений 20.11.2013 р. між сторонами, в якому (рішенні) зазначено про відсутність у ТВС "Сервіс" доказів реєстрації права власності на об'єкт оренди (нежитлові приміщення) площею 170 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Відтак, як вказав позивач, Спілкою було укладено договори оренди нерухомого майна та отримано в подальшому орендну плату без наявного права власності на зазначене майно.

У правове обґрунтування позову ФОП ОСОБА_1 послався на ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

23.12.2015 р. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог (вх. № 2-7115/15), у якій Підприємець просив стягнути зі Спілки 60 480,00 грн. безпідставно отриманих грошових коштів (39 180 грн., сплачених за період з 15.08.2008 р. по 13.12.2014 р., та 21 300 грн., сплачених у період з 14.02.2013 р. по 11.11.2014 р.).

Рішенням господарського суду Одеської області від 12.01.2016 р. (суддя Мостепаненко Ю.І.) позов задоволено частково: стягнуто з Ізмаїльської торгово-виробничої спілки "Сервіс" у виді товариства з обмеженою відповідальністю на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 2800 грн. безпідставно отриманих грошових коштів. У решті позову відмовлено.

Рішення суду у задоволеній частині позову мотивовано тим, що зазначені кошти були отримані відповідачем на підставі недійсної угоди, а тому підлягають поверненню платнику - ФОП ОСОБА_1 Відмовляючи в решті позову, суд вказав, що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 57680 грн., оскільки зазначені кошти сплачено Підприємцем на виконання умов договору суборенди від 02.05.2007 р. та договорів оренди від 15.10.2009 р., 01.12.2010 р., 01.09.2012 р., які у визначеному законом порядку не визнано недійсними, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення суду скасувати в частині відмови в задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 про стягнення зі Спілки безпідставно набутих коштів у розмірі 57680,00 грн. та стягнути ці кошти з відповідача на користь позивача. При цьому, скаржник послався на прийняття судом помилкового рішення у зв'язку з не прийняттям до уваги твердження позивача про відсутність між сторонами будь-яких інших договірних відносин, крім відносин за вищезгаданими договорами оренди конкретного приміщення.

У засіданні суду апеляційної інстанції від 17.02.2016 р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову - скасувати, задовольнивши позов в частині стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 57680,00 грн.

У судові засідання від 02.03.2016 р. та 16.03.2016 р. представники сторін не з'явились.

У абз. 3 п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Ізмаїльська торгово-виробнича спілка "Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судових засідань, що підтверджується долученими до матеріалів справи поштовими повідомленнями з відмітками підприємства поштового зв'язку про відсутність адресата, а також засвідченою копією реєстру поштових відправлень суду за 04.03.2016 р., не з'явилась, а отже, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти учать у судових засіданнях суду апеляційної інстанції.

Про повідомлення ФОП ОСОБА_1 про дату, час та місце проведення судового засідання від 16.03.2016 р. також свідчить засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду за 04.03.2016 р.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 02.04.2007 р. між Ізмаїльською торгово-виробничою спілкою „Сервіс" (Орендодавцем), ТОВ „РЕНИДА" (Орендарем) та ФОП ОСОБА_1 (Суборендарем) укладено договір суборенди нерухомого майна (Договір суборенди), за умовами якого за згодою Орендодавця, Орендар передає, а Суборендар приймає в тимчасове платне користування частину приміщення кафе площею 50 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1; строк оренди складає 11 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за актом прийняття; суборендна плата за Договором суборенди складає 102 грн. в місяць, сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендаря не пізніше 20 числа кожного місяця.

15.10.2009 р. між Ізмаїльською торгово-виробничою спілкою „Сервіс" (Орендодавцем) та ОСОБА_1 (Орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна, відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину ремонтних майстерень, переобладнаних під кафе, площею 70 кв.м., торгова площа 44,3 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, половина одноповерхової будівлі, яка знаходиться на балансі Орендодавця.

Згідно п. 3.1 цього договору орендна плата визначається за взаємною згодою сторін та складає 204 грн. в місяць без урахування ПДВ.

Пунктом 5.6 договору передбачено, що орендар зобов`язується щоквартально, до 12 числа місяця, наступного за останнім місяцем звітного кварталу, надати орендодавцю інформацію про перерахування орендної плати.

Даний договір укладений строком на 11 місяців та діє з 15.11.2009 р. по 15.09.2010 р. включно (п. 10.1 договору).

01.12.2010 р. між Ізмаїльською торгово-виробничою спілкою „Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (Орендодавцем) та ОСОБА_1 (Орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна з наступним викупом, за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування нежитлові приміщення площею 170 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1 договору строк оренди - 3 місяці з моменту підписання договору.

У п. 3.2. договору сторони домовились про те, що на протязі дії договору оренди орендодавець підготує пакет документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об'єкта оренди.

У випадку непідписання договору купівлі - продажу, строк оренди пролонгується на термін, необхідний для підготування повного пакету документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об'єкта оренди (п. 3.3 договору).

Згідно п. 4.1, 4.2 договору орендна плата складає 840 грн. в місяць. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок Орендаря не пізніше 18 числа поточного місяця.

01.09.2012 р. та 20.11.2013 р. між Ізмаїльською торгово-виробничою спілкою „Сервіс" у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю (Орендодавцем) та ФОП ОСОБА_1 (Орендарем) укладено договори оренди нерухомого майна з наступним викупом, за умовами яких Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування нежитлові приміщення площею 170 кв.м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1, які передані після поточного ремонту, проведеного орендатором за рахунок власних коштів.

У п. 2 договорів визначено, що передані в оренду приміщення орендатор використовує для організації кафе, здійснення підприємницької діяльності.

Строк оренди складає 15 місяців з моменту його підписання (п. 3.1 договору від 01.09.2010 р.).

За умовами п. 4.1 договору від 01.09.2012 р. орендна плата за договором складає 1300 грн. в місяць.

Пунктом 9.1 договору від 01.09.2012 р., визначено, що строк дії договору з 01.09.2012 р. по 01.12.2013 р. Договір не може бути розірвано в односторонньому порядку. Договір може бути розірвано у випадку продажу приміщення за згодою сторін.

У п. 3.1 договору від 20.11.2013 р. сторони погодили, що строк оренди складає 12 місяців з моменту його підписання.

Згідно пункту п. 4.1 договору від 20.11.2013 р. орендна плата за договором складає 1300 грн. в місяць.

Пунктом 9.1 договору від 20.11.2013 р. передбачено, що строк дії договору з 20.11.2013 р. по 20.12.2014 р. Договір може бути розірвано у випадку продажу приміщення за згодою сторін.

У відповідності до пунктів 10.6 договорів, якщо Орендодавець не встигне підготувати пакет документів для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу об'єкта оренди, договір автоматично пролонгується.

Як вказав позивач, на виконання укладених договорів, ФОП ОСОБА_1 було сплачено орендні платежі на загальну суму 60 480 грн. (у період з 15.08.2008 р. по 13.12.2012 р. - 39 180 грн., у період з 14.02.2013 р. по 11.11.2014 р. - 21 300 грн.).

Рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. по справі № 916/5063/14, яке набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ТВС „Сервіс", Ізмаїльської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ФОП ОСОБА_2, про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна та визнання права користування нежилими приміщеннями відмовлено, визнано недійсним договір оренди нерухомого майна з наступним викупом, укладений 20.11.2013 р. між ТВС „Сервіс" та ФОП ОСОБА_1.

Судове рішення обґрунтоване встановленням факту укладення вказаного договору неповноважною особою, всупереч вимогам закону, з боку Спілки та відсутністю доказів наступного його схвалення ТВС „Сервіс".

30.09.2015 р. ФОП ОСОБА_1 направив Спілці претензію, в якій просив у семиденний строк з моменту отримання претензії перерахувати на його рахунок безпідставно набуті ТВС „Сервіс" грошові кошти, сплачені позивачем у якості орендної плати за користування майном, право власності на яке у Спілки відсутнє.

Зазначена претензія отримана відповідачем 01.10.2015 р., проте залишена без відповіді та задоволення, що зумовило звернення ФОП ОСОБА_1 до господарського суду з даним позовом та уточненнями до нього, в яких Підприємець послався на відсутність у відповідача права власності на об`єкт оренди, а відтак, і відсутність правових підстав для укладення вищезгаданих договорів від 02.05.2007 р., 15.10.2009 р., 01.12.2010 р., 01.09.2012 р., 20.11.2013 р., тому просив стягнути з відповідача 60 480 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, на підставі ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. При цьому, Підприємець зазначив у позові, що у вказаному вище рішенні господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. по справі № 916/5063/14 міститься посилання на відсутність у ТВС "Сервіс" доказів реєстрації права власності на об'єкт оренди - нежитлові приміщення площею 170 кв.м., розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Також, на думку позивача, факт відсутності права власності на зазначене майно підтверджується перебуванням у Ізмаїльському міськрайонному суді Одеської області справи № 500/1421/14-ц за позовом ТВС „Сервіс" про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташовано за вищезгаданою адресою.

Пунктами 1, 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму (ст. 761 ЦК України).

В силу ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 статті 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, вказаною статтею передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна (ст. 1213 ЦК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії виписок з банківських рахунків та квитанцій, надані Підприємцем на підтвердження виконання ним своїх зобов'язань за переліченими вище договорами щодо здійснення щомісячних орендних платежів, місцевий господарський суд встановив, що ці документи підтверджують факт перерахування позивачем відповідачеві на виконання укладеного 20.11.2013 р. між сторонами договору оренди нерухомого майна з наступним викупом коштів у сумі 2 800 грн.: 1400 грн. -16.04.2015 р. (призначення платежу - за оренду приміщення, згідно договору від 20.11.2013 р.) та 1 400 грн. - 14.05.2015 р. (призначення платежу - за оренду приміщення, згідно договору від 20.11.2013 р.).

У зв'язку з тим, що рішенням господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. по справі № 916/5063/14, яке набрало законної сили, визнано недійсним укладений між сторонами 20.11.2013 р. договір оренди нерухомого майна з наступним викупом, господарський суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що кошти у сумі 2 800 грн. отримані Спілкою на підставі правочину, який визнано недійсним, тому ці кошти підлягають поверненню платнику в силу положень статей 1212, 1213 ЦК України як безпідставно отримані.

Розглянувши позовні вимоги про стягнення з відповідача 57680 грн., які, як зазначив у позові Підприємець, були перераховані за договором суборенди від 02.05.2007 р. та договорами оренди від 15.10.2009 р., 01.12.2010 р., 01.09.2012 р., суд обґрунтовано відмовив у їх задоволенні, оскільки зазначені кошти сплачено позивачем на виконання умов перелічених договорів, які у визначеному законом порядку не визнані недійсними, а отже, згідно ст. 204 ЦК України є правомірними правочинами, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин. При цьому, доводи Підприємця про помилкове зазначення в деяких платіжних документах (в графі призначення платежу) договорів, не вказаних в позовній заяві, прийняті господарським судом першої інстанції до уваги при ухваленні оскаржуваного рішення.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком господарського суду Одеської області про наявність правових підстав, згідно ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 про стягнення з ТВС "Сервіс" безпідставно набутих грошових коштів у сумі 2800 грн. та відсутність правових підстав для стягнення 57 680 грн.

Посилання позивача на зазначення в тексті рішення господарського суду Одеської області від 18.05.2015 р. по справі № 916/5063/14 про те, що документів на підтвердження реєстрації права власності на спірне приміщення в Державному реєстрі прав Спілкою суду не надано, не приймається судовою колегією до уваги, оскільки, як вище зазначалось, правовими підставами набуття відповідачем грошових коштів від позивача були саме укладені між сторонами вищезгадані договори, при цьому договір суборенди від 02.05.2007 р. та договори оренди від 15.10.2009 р., 01.12.2010 р., 01.09.2012 р. на час розгляду справи були правомірними в силу ст. 204 ЦК України.

З огляду на викладене, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 103, 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Одеської області від 12.01.2016 р. по справі № 916/4368/15 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 21.03.2016 р.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький