КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/27353/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сухового В.Г.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

при секретарі судового засідання: Товстенку О.Ю.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Західноукраїнська холдингова компанія"

на рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015р.

у справі № 910/27353/15 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Західноукраїнська холдингова компанія"

до Міністерства оборони України

за участю Військової прокуратури Центрального регіону України

про розірвання договору № 227/ДБК-360 П від 11.12.2014р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ,,Західноукраїнська холдингова компанія" (далі - позивач) звернулось в господарський суд міста Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач) про розірвання договору №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі від 11.12.2014р.

Рішенням господарського суду міста Києва від 24.11.2015р. у справі № 910/27353/15 в задоволенні позову відмовлено.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції послався на положення ГК та ЦК України і дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, оскільки обставини, на які посилається позивач, не є істотними в розумінні ст. 652 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015р. у справі № 910/27353/15 скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що він не погоджується з прийнятим рішенням, вважає його необґрунтованим, та таким, що прийнято за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи; висновки суду, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи. Зокрема, на думку скаржника, місцевий господарський суд не звернув уваги на ту обставину, що позивачем надані докази істотної зміни обставин, а саме: пояснення від 17.11.2015р. з додатками, де міститься порівняння цін на будівельні роботи станом на початок виконання робіт по спірному договору та на кінець, вказано на ріст мінімальної заробітної плати; довідка Головного управління статистики у Рівненській області № 12-09/725 від 13.11.2015р. з інформацією про індекс інфляції; довідка № 4/08 від 23.11.2015р. ТОВ ,,Західноукраїнська холдингова компанія" про собівартість 1 кв.м. загальної площі квартир у житловому будинку за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4; довідки банку про ріст курсу валют. Також позивач вказує на ту обставину, що наявні всі чотири умови, встановлені ч. 2 ст. 652 ЦК України для розірвання договору.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на її необґрунтованість та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015р. у справі № 910/27353/15 апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд на 02.02.2016р.

Судове засідання призначене на 02.02.2016р. не відбулось у зв'язку з перебуванням головуючого судді Сухового В.Г. на лікарняному.

Ухвалою суду від 08.02.2016р. розгляд скарги у справі призначено на 23.02.2016р.

В судовому засіданні 23.02.2016р. оголошено перерву до 15.03.2016р.

15.03.2016р. на адресу суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи, яке мотивоване необхідністю витребування нових доказів.

В судове засідання 15.03.2016р. з'явився прокурор Військової прокуратури Центрального регіону України, заявивши про вступ у розгляд даної справи.

За приписами ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

В судовому засіданні 15.03.2016р. представник позивача підтримала клопотання про відкладення розгляду справи, представник відповідача у вирішенні такого клопотання поклався на розсуд суду, прокурор проти даного клопотання заперечив.

Колегія суддів, розглянувши клопотання скаржника про відкладення розгляду справи вирішила відмовити в його задоволенні з огляду на таке.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні призначеному на 23.02.2016р. оголошувалась перерва.

Колегія суддів зазначає, що витребування нових доказів, для чого позивач просить відкласти розгляд справи, не узгоджується з приписами ст. 38, 101 ГПК України, тому заявлене клопотання задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні 15.03.2016р. представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача та прокурор заперечили проти наведених доводів.

Відповідно до ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.12.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ,,Західноукраїнська холдингова компанія" (далі - забудовник, позивач) та Міністерством оборони України (далі - пайовик, відповідач) укладено договір №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4.

Відповідно до п.1.1 договору, предметом договору є придбання пайовиком у забудовника житла на умовах пайової участі, а саме - квартири кількістю 30 (тридцять) шт., загальною площею 2 184,71 квадратних метрів, у житлових будинках розташованих за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4, відповідно до адресного переліку квартир (додаток 2), які забудовник зобов'язується передати, а пайовик оплатити у порядку і строки, визначені договором.

Згідно з п.3.1 ціна договору, тобто ціна квартир, які забудовник за договором зобов'язується передати пайовику, становить 10 779 359,14 грн. та складається із розрахунку загальної площі квартир 2 184,71 квадратних метрів, що передаються, і фіксованої вартості 4 934,00 грн. за один квадратний метр загальної площі. Вказана договірна ціна є твердою.

Фактична площа квартир, які забудовник передає пайовику, уточнюється після отримання дозволу на введення будинку в експлуатацію відповідно до обмірів, проведених Бюро технічної інвентаризації (п.3.2).

Пунктом 3.3 договору погоджено, що ціна договору може бути змінена після уточнення загальної площі квартир згідно довідки, наданої Бюро технічної інвентаризації.

У випадку виникнення обставин, зазначених у п.3.3 договору, ціна, визначена п.3.1 договору, може бути змінена та оформлюється додатковою угодою (п.3.4 договору).

Відповідно до п. 4.2 договору фінансування будівництва (придбання) житла на умовах пайової участі здійснюється за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України за програмою КПКВ 2101190 ,,Будівництво (придбання) житла військовослужбовців Збройних сил України", що відповідає бюджетним призначенням на 2014 рік і лише в межах цих бюджетних призначень та при наявності на казначейському рахунку пайовика відповідних коштів, а саме, у сумі 10 779 359,14 грн. в порядку, визначеному даним пунктом.

На виконання п. 4.2 договору відповідач 19.12.2014р. здійснив перерахування коштів позивачу в сумі 3 233 807,74 грн.

В п. 5.1 договору сторони погодили, що забудовник зобов'язується ввести житловий будинок розташований за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 в експлуатацію та передати в ньому квартири уповноваженому органу пайовика у строк до 20.12.2014р.

Відповідно до п.10.1 договору він набирає чинності з дня підписання сторонами та діє до 31.12.2014р.

25.12.2014р. між сторонами укладено додаткову угоду №1/360П до договору, якою передбачено, зокрема, таке:

- фінансування будівництва у 2014 році здійснюється у сумі 3 233 807,74 грн. в тому числі ПДВ - 538 967,96 грн.;

- у 2015 році фінансування буде здійснюватися в сумі 7 545 551,40 грн., в т. ч. ПДВ - 1 257 591,90 грн., після прийняття Закону України ,,Про Державний бюджет України на 2015 рік" та затвердження кошторису Міністерства оборони України на 2015 рік і надходження відповідних коштів на казначейський рахунок пайовика на зазначені цілі, що відповідають бюджетним призначенням та в їх межах;

- продовжено термін введення житлового будинку, який є предметом договору та передачі його пайовику з усіма необхідними документами згідно умов договору до 10 березня 2015 року,

- продовжено чинність договору до 31 грудня 2015 року з дня його підписання.

Листом №6 від 05.03.2015р. позивач звернувся до директора Департаменту капітального будівництва Міністерства оборони України в якому просив перенести строки передачі квартир Міністерству оборони України на травень-червень 2015 року шляхом укладання додаткового договору, а також переглянути вартість оплати за один квадратний метр, відповідно до статті 40 п.7 Закону України ,,Про здійснення державних закупівель", в зв'язку з погіршенням фінансово - економічної ситуації в країні.

Листом №99 від 27.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з листом, в якому висловив пропозицію про зміну умов договору та збільшення вартості квадратного метра до 10 400 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у даній справі, позивач зазначає, що на свої звернення до відповідача з пропозиціями переглянути вартість оплати за один квадратний метр житла відповіді не отримав, відповідні зміни в договір внесені не були, в зв'язку з чим заявлено позовні вимоги про розірвання договору №227/ДКБ-360 П на придбання житла на умовах пайової участі за адресою: м. Рівне, вул. Гагаріна, 4 від 11.12.2014р. на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки істотно змінився курс валют та значно подорожчали будівельні матеріали.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні позову, посилаючись на ту обставину, що із суті договору №227/ДКБ-360 П від 11.12.2014р. та приписів статті 652 Цивільного кодексу України вбачається, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позивача, а тому не можуть бути підставами для розірвання договору або для невиконання зобов'язань за зазначеним договором, а тому обставини, на які посилається позивач, не є істотними в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України, що виключає можливість задоволення позову.

Враховуючи встановлені у даній справі обставини та наявні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Як зазначалось вище, умовами спірного договору сторони в розділі 3 погодили ціну даного договору.

Приписами ст. 638 ЦК України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п.11.1 спірного договору його укладено згідно Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України ,,Про здійснення державних закупівель" та інших чинних нормативно - правових актів України.

Підставою для укладення договору є рішення конкурсної комісії Міністерства оборони України з відбору пропозицій щодо закупівлі квартир на умовах пайової участі на вторинному ринку в регіонах країни (витяг з протоколу засідання конкурсної комісії від 02.12.2014р. № 229/ПАЙ/7). (Додаток № 1) (п.11.2).

Згідно з ч. 5 статті 4 ГПК України, господарський суд вирішує господарські спори у сфері державних закупівель з урахуванням особливостей, визначених Законом України ,,Про здійснення державних закупівель".

Відповідно до ч.1, п.7 ч.5 статті 40 Закону України ,,Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю укладається в письмовій формі відповідно до положень Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Platts у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу або таких показників, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Однак, як вірно вказав суд першої інстанції, умови укладеного між сторонами договору не містять положень про зміну (коригування) ціни в залежності від зміни курсу валюти та збільшення ціни на будівельні матеріали.

Крім того, судом враховано, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України ,,Про прогнозні середньорічні показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України на 2015 рік" №307 від 11.11.2014 року року вартість спорудженого житла по Рівненській області за один квадратний метр становив 6 369,40 грн.

Отже, на момент укладення договору, позивачем самостійно було запропоновано ціну за один квадратний метр 4 934,00 грн.

Колегія суддів також зазначає, що умовами п.п. 3.3, 3.4 договору ціна цього договору може бути змінена після уточнення загальної площі квартир згідно довідки, наданої Бюро технічної інвентаризації та у випадку виникнення обставин, зазначених в п.3.3 договору, ціна, визначена в п.3.1 договору може бути змінена та оформлюється додатковою угодою.

Приписами статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється всього того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частин 2-4 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Статтею 652 Цивільного кодексу України встановлений порядок зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин.

Так, ч. 1 ст. 652 ЦК України регламентовано, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, законодавчо закріплено можливість зміни договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України при істотній зміні обставин.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23.05.2011р. у справі № 3-47гс11, від 27.02.2012р. у справі № 2/52-09, які згідно з приписами ст. 111-28 ГПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права, а також мають враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 статті 652 ЦК України унормовано, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

З наведених норм права вбачається, що наслідком розірвання договору є припинення зобов'язань сторін. При розірванні договору через істотну зміну обставин має бути в наявності сукупність певних обставин, зокрема: неочікування сторонами такої зміни обставин; неможливість сторін усунути причини, які призвели до зміни обставин; порушення співвідношення майнових інтересів сторін через зміну обставин; відсутність несення ризику зміни обставин стороною.

Так, дійсно, сторони у справі в момент укладення спірного договору не могли передбачити, що настануть ті обставини, про які зазначає позивач у позові, однак, відповідно до ст. 42 ГК України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, тому, у даному випадку ризик зміни обставин несе позивач.

Пунктом 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво здійснюється на основі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Однак, із суті договору №227/ДКБ-360 П від 11.12.2014р. та приписів статті 652 Цивільного кодексу України вбачається, що зміна економічної ситуації та факт коливання курсу іноземної валюти стосовно національної валюти України є комерційним ризиком позивача, а тому не можуть бути підставами для розірвання договору або для невиконання зобов'язань за зазначеним договором.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що обставини на які посилається позивач, не є істотними в розумінні статті 652 Цивільного кодексу України, що виключає можливість задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, як встановлено статтею 34 ГПК України. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки вони спростовуються викладеним вище.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування або зміни рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015р. у справі № 910/27353/15, які передбачені ст. 104 ГПК України, відсутні. Рішення є законним, обґрунтованим та відповідає обставинам справи, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду міста Києва від 24.11.2015р. у справі № 910/27353/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ,,Західноукраїнська холдингова компанія" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя В.Г. Суховий

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко