ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.03.2016р. Справа №905/106/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь,

про стягнення 54599351,38 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 юрисконс.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувалась перерва з 10.02.2016р. по 01.03.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа, м.Маріуполь про стягнення суми основного боргу у розмірі 30826656,16 грн, пені 11068526,66 грн, 3% річних 571386,17 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 12132782,39 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. купівлі-продажу природного газу в частині проведення своєчасної та в повному обсязі оплати товару, що стало підставою для нарахування інфляційних збитків, 3% річних та пені.

Відповідач у відзиві №98/01 від 01.02.2016р. просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, у випадку стягнення з відповідача пені зменшити її розмір на 95%, з посиланням на те, що підприємство є збитковим та перебуває у режимі суворої економії коштів, станом на 05.11.2015р. усі рахунки Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» знаходяться під арештом, що позбавляє підприємство можливості вільно розпоряджатись наявними коштами та здійснювати оплати за зобовязаннями. Також, відповідач зазначив, що станом на 22.01.2016р. сума боргу за період з січня 2015 року по серпень 2015 року за договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. складає 22155195,80 грн з урахуванням оплат, які були здійснені після 25.09.2015р. в сумі 8671460,36 грн.

Згідно із ст.75 Господарського процесуального кодексу України судом встановлено, що наявні у матеріалах справи документи є достатніми для прийняття повного та обґрунтованого рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 18.12.2014р. між позивачем (продавець) та відповідачем (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №1244/15-БО-6, за приписами п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 328,100 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7661,64 грн.

Відповідно до п.11 договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування) на загальну суму 91349959,37 грн, а саме:

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 26542081,55 грн,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 22804127,77 грн,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 27195012,51 грн,

- б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 11200686,42 грн,

- б/н від 31.05.2015р. у травні 2015 року на суму 1763680,78 грн,

- б/н від 30.06.2015р. у червні 2015 року на суму 828628 грн,

- б/н від 31.07.2015р. у липні 2015 року на суму 549825,84 грн,

- б/н від 31.08.2015р. у серпні 2015 року на суму 465916,50 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 30826656,16 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 26542081,55 грн 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою лютого 2015 року на суму 22804127,77 грн 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою березня 2015 року на суму 27195012,51 грн 14.04.2015р. включно,

- за поставкою квітня 2015 року на суму 11200686,42 грн 14.05.2015р. включно,

- за поставкою травня 2015 року на суму 1763680,78 грн 15.06.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку (14.06.2015р.) припадав на вихідний день (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою червня 2015 року на суму 828628 грн 14.07.2015р. включно,

- за поставкою липня 2015 року на суму 549825,84 грн 14.08.2015р. включно,

- за поставкою серпня 2015 року на суму 465916,50 грн 14.09.2015р. включно.

При цьому, як вказує позивач та проти чого відповідач в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечує, оплата поставленого у період з січня по серпень 2015 року природного газу здійснювалась відповідачем з порушенням строків, які встановлені договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р.

За змістом позовної заяви, станом на 25.09.2015р. розмір основного боргу відповідача складав 30826656,16 грн. У довідці «Сальдо з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.» зазначено про заборгованість відповідача в сумі 32581857,16 грн, у довідці «Операції по підприємству «Маріупольтепломережа ККП» з 01.01.2015р. по 31.08.2015р.» зазначені оплати на суму 58768102,21 грн.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

04.02.2016р. Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» до матеріалів справи було надано копії меморіальних ордерів та банківських виписок з особового рахунка №8317 Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», що підтверджують проведення оплат на користь позивача за договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. на загальну суму 8671460,36 грн.

Крім того, ухвалою господарського суду від 11.01.2016р. сторони було зобовязано провести розширену звірку розрахунків (з ініціативи позивача) за предметом позову з визначенням періодів нарахування заборгованості та первісних документів, на підставі яких проведена відповідна операція. Акт звірки надати до суду.

Виходячи зі змісту акту звірки розрахунків за договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р., підписаного на виконання вимог суду, за час дії вказаного правочину відповідач перерахував на користь позивача 67799264,75 грн.

При цьому, у вказаному акті звірки не враховано оплати на загальну суму 1395498,82 грн, на які міститься посилання в розрахунку до позовної заяви, а саме 14.09.2015р. 417999,23 грн, 15.09.2015р. 977499,59 грн.

Тобто фактично, з урахуванням всіх наявних у матеріалах справи документів про оплату товару за договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р., на теперішній час на виконання вказаного правочину відповідачем перераховано позивачу грошових коштів у загальному розмірі 69194763,57 грн.

Відтак, з урахуванням того, що в період з січня 2015 року по серпень 2015 року позивач на виконання договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. здійснив поставку природного газу на загальну суму 91349959,37 грн, а відповідач перерахував на користь продавця в рахунок оплати товару грошові кошти у розмірі 69194763,57 грн, заборгованість відповідача за вказаним правочином (в межах предмету позову) на теперішній час становить 22155195,80 грн.

При цьому, дослідивши наявні в матеріалах справи меморіальні ордери та банківськи виписки, з урахуванням змісту акту звірки розрахунків, господарський суд встановив, що часткове погашення боргу у розмірі 5680055,33 грн відбулось до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (25.12.2015р. згідно із поштовим штемпелем), а в сумі 2991405,03 грн під час розгляду справи.

Згідно з п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі підлягає припиненню у разі відсутності предмету спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 2991405,03 грн погашена в процесі розгляду справи, провадження по справі №905/106/16 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає припиненню.

Одночасно, в частині стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 5680055,33 грн позов підлягає залишенню без задоволення, приймаючи до уваги, що проведення Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» часткової оплати товару на вказану суму відбулось до моменту звернення Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до суду з розглядуваним позовом.

Водночас, враховуючи, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України доказів сплати позивачу заборгованості за договором у розмірі 22155195,80 грн до матеріалів справи не надано, суд дійшов висновку, що Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» своїх зобовязань, в порушення вимог ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України в цій частині не виконано.

Таким чином, приймаючи до уваги, що позивач зобовязання за договором №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. виконав належним чином, зауважень щодо кількості та якості отриманого товару від відповідача не надходило, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обовязки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про стягнення суми основного боргу у розмірі 30826656,16 грн підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 22155195,80 грн. Враховуючи приписи п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, провадження по справі в частині стягнення основного боргу в сумі 2991405,03 грн підлягає припиненню. В іншій частині позовних вимог про стягнення основного боргу позов підлягає залишенню без задоволення, приймаючи до уваги проведення відповідачем часткової оплати товару на суму 5680055,33 грн до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 11068526,66 грн пені, а саме:

- 644661,82 грн за період з 15.02.2015р. по 26.03.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 26542081,55 грн),

- 1323295,34 грн за період з 15.03.2015р. по 25.05.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 22804127,77 грн),

- 6262185 грн за період з 15.04.2015р. по 25.09.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 27195012,51 грн),

- 2410755,96 грн за період з 15.05.2015р. по 25.09.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 11200686,42 грн),

- 289726,85 грн за період з 15.06.2015р. по 25.09.2015р. (поставка травня 2015 року на суму 1763680,78 грн),

- 95258,17 грн за період з 15.07.2015р. по 25.09.2015р. (поставка червня 2015 року на суму 828628 грн),

- 35188,85 грн за період з 15.08.2015р. по 25.09.2015р. (поставка липня 2015 року на суму 549825,84 грн),

- 7454,66 грн за період з 15.09.2015р. по 25.09.2015р. (поставка серпня 2015 року на суму 465916,50 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням приписів п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» щодо не нарахування пені у день фактичної оплати, з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початку перебігу строків для нарахування неустойки, суд дійшов висновку, що сума пені за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні - серпні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 10830346,83 грн.

Як було зазначено судом вище, у відзиві №98/01 від 01.02.2016р. відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 95%, розглянувши яке суд зазначає про наступне:

Згідно із ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

За приписами ч.4 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому, правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що зменшення розміру неустойки це право суду, при якому повинні враховуватись певні обставини, які в своїй сукупності утворюють винятковість.

Зі змісту п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку. Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням приписів ст.43 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Аналогічну позицію наведено у постанові Вищого господарського суду України від 24.02.2015р. по справі №922/3496/14.

Обґрунтовуючи подане клопотання відповідач посилається на те, що Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» є централізованим теплопостачальником у місті Маріуполь Донецької області, на обслуговуванні якого знаходиться основна маса соціальних обєктів міста. Наразі, підприємство знаходиться у скрутному фінансовому становищі, є збитковим та обмеженим у розпорядженні матеріальними ресурсами, що позбавляє підприємство можливості погашення існуючої заборгованості своєчасно та у повному обсязі. Станом на 01.01.2016р. дебіторська заборгованість споживачів підприємства становить 158044,30 тис. грн.

Крім того, за твердженням відповідача, згідно з постановою від 21.10.2015р. державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_3 при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №49094124 накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках підприємства у межах суми 67673579,68 грн.

Відповідно до балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2012р., балансу на 31.12.2013р., балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2014р., звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року, балансу (звіту про фінансовий стан) на 30.09.2015р. підприємство станом на 31.12.2013р. має непокритий збиток в сумі 289431 тис грн, станом на 31.12.2014р. 224443 тис. грн, станом на 30.09.2015р. 365643 тис. грн, тобто є збитковим. За період з 2012-2014 рр. було скорочено 313 штатних одиниць, у 2015 році було скорочено 143 штатні одиниці, в тому числі тимчасово переведені на сезонну роботу 63 штатні одиниці, з урахуванням того, що обсяги роботи виробництва теплової енергії залишаються незмінними. Крім того, у 2014 році на підприємстві введено режим неповного робочого часу та 4-денний робочий тиждень. У 2015 році в неопалювальний сезон підприємство працювало на умовах неповного робочого дня, з 01.01.2015р. скасовані виплати матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної відпустки, з 01.03.2015р. зменшено розмір додаткової плати інженерно-технічному персоналу.

Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» є дотаційним підприємством. Наразі, тариф на теплову енергію, що постачається населенню, не відповідає собівартості, різниця відшкодовується з державного бюджету відповідно до постанови №30 від 29.01.2014р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку та умов надання у 2014 року субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам та погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування» та ч.4 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобовязаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованим витратам на виробництво цих послуг. Крім того, з державного бюджету підприємство отримує компенсацію вартості комунальних послуг, на які надається знижка по оплаті для пільгових категорій громадян відповідно до постанови №20 від 11.01.2005р. Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

На підтвердження свого клопотання відповідачем представлено до матеріалів справи баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2013р., баланс на 31.12.2012р., баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014р., звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2015р., довідку №554 від 06.11.2014р. головного бухгалтера Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», постанову ВП №49094124 від 21.10.2015р. про арешт коштів боржника, постанову ВП №46650446 від 25.02.2015р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зведену відомість підключених обєктів до котелень підприємства «Маріупольтепломережа» на опалювальний сезон 2015-2016рр., рішення №70/2 від 15.03.2006р. виконавчого комітету Маріупольської міської ради, технічний паспорт б/н від 10.04.2008р. на громадський будинок, який знаходиться за адресою: селище Сартана, вул.Челюскінців, буд.44, витяг №29515891 від 01.04.2011р. про державну реєстрацію прав, витяги про реєстрацію прав на нерухоме майно №23756841 від 03.09.2009р., №23438774 від 29.07.2009р., №23421873 від 28.07.2009р., №11177613 від 10.07.2006р., рішення Маріупольської міської ради: №6/42-4710 від 30.10.2014р., №6/46-5143 від 27.02.2015р., рішення №361 від 20.12.2006р. виконавчого комітету Маріупольської міської ради, довідку №68/01 від 20.01.2016р. щодо підтвердження наявності дебіторської заборгованості споживачів за надані послуги з теплопостачання у розмірі 158044,30 тис. грн, інформацію щодо наданих розстрочок виконання рішень, накази №132 від 23.03.2015р., №169 від 08.04.2015р., №61 від 02.02.2015р., №37 від 25.01.2016р. директора Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» ОСОБА_4

Позивач у запереченнях б/н від 18.02.2016р. проти задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені на 95% заперечив, та зазначив, що Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» є підприємством державного сектору економіки, що має стратегічне значення для економіки, суспільства та безпеки держави. Наразі, через встановлення державою тарифів на газ для населення, що є економічно необґрунтованими та нижчими за собівартість, позивач зазнає значних збитків, що підтверджується звітом про фінансовий стан за шість місяців, шо закінчилися 30.06.2015р., відповідно до якого збиток позивача за звітний період становить 4468389 тис. грн, проміжним балансом (звітом про фінансовий стан) на 30.06.2015р., відповідно до якого поточна дебіторська заборгованість за товари, роботи, послуги становить 34358548 тис. грн, що змушує залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками для забезпечення потреб споживачів газу.

За висновками суду, в умовах нестабільної економічної ситуації, надання відповідачем послуг, в тому числі, на території проведення антитерористичної операції, арешту коштів та майна покупця, особливого порядку ціноутворення на послуги, які надає відповідач, Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» вживаються максимально можливі дії щодо погашення заборгованості перед позивачем.

Наразі, з урахуванням того, що у спірний період відповідачем на користь позивача було поставлено газу на загальну суму 91349959,37 грн, неустойка (10830346,83 грн) за простроченими зобовязаннями відповідача є надмірно великою майже 12% від загального обсягу поставок у відповідний період.

Таким чином, враховуючи приписи діючого законодавства, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків саме в результаті порушення відповідачем умов договору №1244/15-БО-6 від 18.12.2014р., суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій підлягає частковому задоволенню, а отже з Комунального комерційного підприємства Маріупольскої міської ради «Маріупольтепломережа» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає стягненню неустойка на 90% менша, а саме 1083034,68 грн.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 571386,17 грн, а саме:

- 42207,05 грн за період з 15.02.2015р. по 26.03.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 26542081,55 грн),

- 66164,77 грн за період з 15.03.2015р. по 25.05.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 22804127,77 грн),

- 317431,44 грн за період з 15.04.2015р. по 25.09.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 27195012,51 грн),

- 123360,98 грн за період з 15.05.2015р. по 25.09.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 11200686,42 грн),

- 14930,89 грн за період з 15.06.2015р. по 25.09.2015р. (поставка травня 2015 року на суму 1763680,78 грн),

- 4971,77 грн за період з 15.07.2015р. по 25.09.2015р. (поставка червня 2015 року на суму 828628 грн),

- 1898,03 грн за період з 15.08.2015р. по 25.09.2015р. (поставка липня 2015 року на суму 549825,84 грн),

- 421,24 грн за період з 15.09.2015р. по 25.09.2015р. (поставка серпня 2015 року на суму 465916,50 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, а також з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початкової дати для нарахування відсотків річних, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязання відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні - серпні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) дорівнює 555122,42 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 12132782,39 грн, а саме:

- 2273177,22 грн за період з лютого 2015 року по квітень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 26542081,55 грн),

- 4965602,37 грн за період з березня 2015 року по травень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 22804127,77 грн),

- 4594744,57 грн за період з квітня 2015 року по червень 2015 року (поставка березня 2015 року на суму 27195012,51 грн),

- 292203,51 грн за період з травня 2015 року по червень 2015 року (поставка квітня 2015 року на суму 11200686,42 грн),

- 7054,72 грн за червень 2015 року (поставка травня 2015 року на суму 1763680,78 грн).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка січня 2015 року на суму 26542081,55 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями січня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.02.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у лютому та березні 2015 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою січня 2015 року 26.03.2015р., то інфляційні не підлягають нарахуванню.

Поставка лютого 2015 року на суму 22804127,77 грн.

Платіж за зобовязаннями лютого 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.03.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2015 року. На кінець квітня 2015 року заборгованість за вказаною поставкою становила 3286317,89 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у квітні. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою лютого 2015 року 25.05.2015р., то відповідно інфляційні у травні 2015 року не підлягають нарахуванню.

Поставка березня 2015 року на суму 27195012,51 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 14.04.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у квітні-червні 2015 року. На кінець травня 2015 року заборгованість становила 26897633,87 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у травні 2015 року. На кінець червня 2015 року заборгованість становила 25862862,46 грн, яка є базою для нарахування інфляційних у червні 2015 року.

Поставка квітня 2015 року на суму 11200686,42 грн.

Платіж за зобовязаннями квітня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 14.05.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з червня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у травні-червні 2015 року.

Поставка травня 2015 року на суму 1763680,78 грн.

Платіж за зобовязаннями травня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 15.06.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з липня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у червні 2015 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками січня травня 2015 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 1200086,65 грн.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат, здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши клопотання Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» про зменшення неустойки, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення пені, інфляційної складової боргу та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 1083034,68 грн, 1200086,65 грн та 555122,42 грн відповідно.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 182700 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь про стягнення суми основного боргу у розмірі 30826656,16 грн, пені 11068526,66 грн, 3% річних 571386,17 грн, суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 12132782,39 грн, задовольнити частково.

Зменшити розмір стягуваної суми пені до 1083034,68 грн.

Стягнути з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа» (87534, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Гризодубової, буд.1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) суму основного боргу - 22155195,80 грн, пеню 1083034,68 грн, 3% річних 555122,42 грн, суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів 1200086,65 грн, а також судовий збір в сумі 182700 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Провадження по справі в частині стягнення з Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Маріупольтепломережа», м.Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ суми основного боргу у розмірі 2991405,03 грн припинити.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 01.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 09.03.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця

Надр. 1 прим.:

1 до справи