ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р.Справа № 916/4666/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.;

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.;

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.;

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, за довіреністю № 01-36/15 від 21.01.2016 року;

від відповідача ОСОБА_2, за довіреністю № 1131/09 від 04.02.2016 року;

Розглянувши апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення господарського суду Одеської області від 28.12.2015 року

у справі № 916/4666/15

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до Управління пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси

про стягнення 11 650,81 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.12.2015 року по справі № 916/4666/15 позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (Далі ДКВ ОМР) до Управління пенсійного фонду України в Суворовському районі міста Одеси (Далі УПФУ) про стягнення 11 650,81 грн. заборгованості з орендної плати та пені відмовлено в повному обсязі.

Мотивуючи дане рішення, місцевий господарський суд зазначив, що позов ДКВ ОМР є необґрунтованим з врахуванням того, що заборгованість по орендній платі виникла до моменту повернення приміщення із суборенди, за яку фактично і виник борг в сумі 9318,51грн., та оплата за цими взаємовідносинами проводилась АКБ "Імексбанк" протягом 2005-2014р.р. безпосередньо позивачу, що свідчить про прийняття останнім виконання зобов`язань саме банком. У зв`язку з цим, за умови знаходження АКБ "Імексбанк" 27.01.2015 року в процедурі ліквідації, заборгованість останнього за фактичне користування приміщенням відповідно до приписів п.10 Постанови КМУ №786 від 04.10.1995 року не може покладатись на УПФУ в Суворовському районі м. Одеси, з огляду на що суд відмовив у задоволенні позовної вимоги позивача до відповідача про стягнення 9318,51грн. заборгованості за орендну плату за грудень 2014 року січень 2015 року. Враховуючи те, що судом відмовлено у задоволенні позовної вимоги позивача про стягнення основного боргу, позовна вимога про стягнення пені, яка є похідною від основного боргу, також не була задоволена.

Не погоджуючись із винесеним рішенням, ДКВ ОМР звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи.

Апелянт зазначає, що під час укладання Договору суборенди головною метою ПАТ „Імексбанк було отримання прибутку, що ніяким чином не відповідає статутним завданням УПФУ та унеможливлює розрахунок плати за суборенду виходячи з п. 10 Постанови Кабінету міністрів України № 786 від 04.10.1995 року „Про методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу. Оскільки додатковий Договір від 01.08.2014 року №10 є невідємною частиною Договору оренди, то й виставлена ДКВ ОМР сума заборгованості за Договором суборенди є цілком обґрунтованою.

Також ДКВ ОМР не погоджується із висновками місцевого господарського суду про те, що заборгованість по орендній платі виникла до моменту повернення приміщення із суборенди, а оплата за цими взаємовідносинами провадилась ПАТ „Імексбанк протягом 2005-2014 років безпосередньо ДКВ ОМР, що свідчить про прийняття останнім виконання зобовязань саме банком, а отже, заборгованість ПАТ „Імексбанк не може покладатись на УПФУ. З цього приводу апелянт зазначає, що сторонами зобовязань Договору суборенди є УПФУ та ПАТ „Імексбанк, а ДКВ ОМР не є стороною даного Договору, а тому й не може предявляти будь-які вимоги до ПАТ „Імексбанк.

Крім того, апелянт додав до апеляційної скарги клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 року було порушено апеляційне провадження по даній справі, призначено її розгляд на 17.02.2016 року, відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду та зобовязано надати докази такої сплати до 17.02.2016 року.

11.02.2016 року від представника апелянта через відділ діловодства суду надійшов супровідний лист із доказами сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

17.02.2016 року від представника УПФУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач по даній справі просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року розгляду справи було відкладено на 16.03.2016 року та запропоновано сторонам надати письмові обґрунтовані пояснення щодо розрахунків орендної плати за Додатковими погодженнями та Додатковими угодами до Договору оренди нежитлового приміщення №50/82 від 18.10.2004 року; стосовно наявності Додатку №1, зазначеного в пункті 2.2 Договору.

01.03.2016 року через відділ діловодства суду на виконання ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року від представника апелянта надійшли письмові пояснення.

16.03.2016 року в судовому засіданні на виконання ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 року представник УПФУ також надав письмові пояснення.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та в поясненнях. Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на відзив та пояснення.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в апеляційній скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.10.2004 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю ОМР, правонаступником якого є ДКВ ОМР (Орендодавець) та УПФУ (Орендар) було укладено Договір оренди нежитлового приміщення №50/82 (Далі Договір оренди).

Згідно пунктів 1.1., 1.2. Договору оренди Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху, площею 586,7кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 95, для розміщення організації. Строк дії договору оренди до 01.09.2005 року.

В пунктах 2.1., 2.2., 2.3., 2.4. Договору оренди сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі ст.19 Закону України „Про оренду державного та комунального майна та Рішення сесії ОМР від 26.03.2003 року №1054-ХХІV «Про оренду комунального майна, що є власністю територіальної громади міста Одеси. За орендоване приміщення орендар зобовязується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до Договору, що становить за перший після підписання договору оренди місяць 1,0грн. без урахування податку на додану вартість та індексу інфляції. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. До орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою. Орендар вносить орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до пункту 4.8. Договору оренди Орендар має право передавати частину орендованого приміщення в суборенду іншим особам чи організаціям за письмовим погодженням орендодавця.

За умовами п.п.5.1., 5.2. Договору оренди за невиконання або неналежне виконання обовязків за цим Договором винна сторона відшкодовує іншій стороні завдані збитки у відповідності з чинним законодавством. За несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

18.10.2004 року на виконання умов Договору оренди приміщення було передано Орендарю у користування за актом приймання-передачі.

Сторонами були підписані Додаткові погодження від 23.02.2005 року, 19.09.2005 року, якими вони узгоджували розміри місячної орендної плати.

26.09.2005 року між УПФУ (Орендар) та АКБ „Імексбанк (Суборендар), правонаступником якого є ПАТ „Імексбанк, було укладено Договір суборенди №36 (Далі Договір суборенди), згідно до умов якого орендовану у ДКВ ОМР частину приміщення УПФУ тимчасово передав у суборенду АКБ „Імексбанк на підставі листа ДКВ ОМР від 23.09.2005 року про дозвіл передачі в суборенду частини приміщення.

В подальшому ДКВ ОМР та УПФУ були підписані Додаткові погодження від 31.08.2006 року, від 10.08.2007 року, від 16.04.2010 року, від 04.08.2010 року, від 10.10.2012 року та додаткові Договорами №8 від 19.07.2013 року, №9 від 04.09.2013 року, №10 від 01.08.2014 року до Договору оренди, якими сторони узгоджували розміри місячної орендної плати від дати підписання додаткових погоджень, дійшли згоди про зміну назви орендодавця та продовжили строк дії договору оренди до 01.07.2016 року.

Крім того, в даних Додаткових погодженнях та додаткових Договорах, підписаних сторонами за Договором оренди, було вказано розрахунок суми експертної вартості 1 кв.м. для ПАТ „Імексбанк, який не є стороною за цим Договором, а саме згідно останнього підписаного сторонами за Договором оренди додаткового Договору від 01.08.2014 року орендна плата за перший місяці після підписання додаткового Договору за розміщення організації склала 0,08 грн., за розміщення відділення комерційного банку (прийом комунальних платежів) (суборенда) 122,53 грн., за розміщення відділення комерційного банку (суборенда) 3 659,50 грн., а разом склала 3782,11 грн. (4538,53 грн. разом з ПДВ 20 % (756,42 грн.))

Сторонами за Договором суборенди було підписано додаткову угоду від 28.09.2012 року, згідно якої вони продовжили строк дії Договору суборенди.

Договором від 27.01.2015 року УПФУ та ПАТ „Імексбанк було розірвано Договір суборенди від 27.01.2015 року та підписано акт приймання-передачі майна з суборенди від 27.01.2015 року.

02.02.2015 року УПФУ направило ДКВ ОМР лист, в якому повідомило про розірвання Договору суборенди у звязку з порушенням ПАТ „Імексбанк п.7.1. Договору суборенди, а саме через несплату останнім коштів за фактичні витрати користування водою, каналізацією, електроенергією, центральним опаленням тиа іншими комунальними послугами, згідно виставлених рахунків.

На думку ДКВ ОМР у УПФУ виникла заборгованість за грудень 2014 року та 27 днів січня 2015 року на загальну суму 9 318,51грн. за Договором оренди.

01.09.2015 року ДКВ ОМР надіслало УПФУ вимогу №01-13/5803 про сплату заборгованості за Договором оренди №50/82 від 18.10.2004 року.

Через відсутність відповіді на вказану вимогу та несплату заборгованості, ДКВ ОМР звернулось із позовом до господарського суду Одеського області про стягнення з УПФУ на його користь заборгованості з орендної плати та пені.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ст.ст. 526, 530 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

В частині 1 ст. 762 Цивільного кодексу України зазначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообовязковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до п.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого Постановою Правління ПФУ №28-2 від 22.12.2014 року управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (далі управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України.

Отже, УПФУ в Суворовському районі м. Одеси є державним органом виконавчої влади та фінансується виключно з бюджету України.

За положеннями п.10 Постанови Кабінету міністрів України „Про Методику розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу №786 від 04.10.1995 року, розмір річної орендної плати за оренду нерухомого майна бюджетними організаціями, які утримуються за рахунок державного бюджету, державними та комунальними закладами охорони здоров'я, музеями, які утримуються за рахунок державного та місцевих бюджетів, державними та комунальними телерадіоорганізаціями, редакціями державних і комунальних періодичних видань та періодичних видань, заснованих об'єднаннями громадян, державними науково-дослідними установами, навчальними закладами, трудовими і журналістськими колективами, підприємствами зв'язку, що їх розповсюджують, Товариством Червоного Хреста України та його місцевими організаціями, асоціаціями органів місцевого самоврядування із всеукраїнським статусом, а також інвалідами з метою використання під гаражі для спеціальних засобів пересування становить 1 гривню. Індексація річної орендної плати проводиться один раз на рік на підставі річних індексів інфляції у строки, визначені договором оренди.

Згідно вищевказаного, розмір орендної плати, що підлягає сплаті УПФУ не може перевищувати 1 грн.

Згідно платіжного доручення №28 від 20.01.2015 року, наявного в матеріалах справи, відповідач сплатив ДКВ ОМР суму орендної плати за 2015 рік у розмірі 1,20 грн. за Договором оренди нежитлового приміщення №50/82 від 18.10.2004 року.

За таких обставин місцевим господарським судом вірно встановлено, що відповідач у справі УПФУ в Суворовському районі міста Одеси не має перед позивачем заборгованості за Договором оренди, укладеним між сторонами 18.10.2004 року і обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості і пені.

Судова колегія не приймає до уваги посилання скаржника стосовно неможливості його звернення за стягненням заборгованості за суборенду нежитлового приміщення до ПАТ «Імексбанк», з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України від 10.04.1992 року №2269-ХІІ « Про оренду державного та комунального майна» Орендар має право передати в суборенду нерухоме та інше окреме індивідуально визначене майно (окремі верстати, обладнання, транспортні засоби, нежилі приміщення тощо), якщо інше не передбачено договором оренди. При цьому строк надання майна у суборенду не може перевищувати терміну дії договору оренди.

Контроль за визначенням розміру плати за суборенду та спрямуванням її (в частині, що перевищує суму орендної плати за майно, яке передається в суборенду) до відповідного бюджету покладається на орендодавців.

Згідно умов Договору, а саме п.п. 5.1 та 5.2 п. 5, Суборендар (ПАТ «Імексбанк») сплачує плату за суборенду у безготівковому порядку, безпосередньо на поточний рахунок орендодавця (ДКВ ОМР), за кожний минулий місяць строку суборендного користування за цим договором, незалежно від господарської діяльності Суборендаря, не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

За таких обставин кошти за Договором суборенди отримувались саме позивачем, як було передбачено умовами Договору, і УПФУ не мало можливості контролювати своєчасність та повноту розрахунків між ПАТ «Імексбанк» та позивачем у справі.

Крім того, пунктом 9.14 Договору суборенди передбачено, що Орендар своїм майном не несе відповідальність за боргами Суборендаря та не відповідає за його зобовязаннями.

З огляду на вищевикладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки спростовуються вищевикладеним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 28.12.2015 року у даній справі без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49; 99; 101-103; 105; Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення господарського суду Одеської області від 28.12.2015 року по справі № 916/4666/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Одеської області від 28.12.2015 року по справі № 916/4666/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

ОСОБА_3