РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 906/1650/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Павлюк І. Ю. ,

судді Крейбух О.Г.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-10 від 14.01.2015 року)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Відповідач: Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго"

про стягнення 709 628,36 грн

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області №906/1650/15 від 25.01.2016 року (суддя Прядко О.В.) позов задоволено частково, стягнуто з комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 355 498,08 грн основного боргу, 63 300,37 грн пені, 10 651,60 грн 3% річних, 198 187,93 грн інфляційних втрат, 10 364,63 грн судового збору. У іншій частині позову відмовлено.

Рішення господарського суду в частині зменшення розміру пені мотивоване тим, що діяльність відповідача має важливе соціальне значення, що заборгованість виникла внаслідок невідповідності тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим; що позивачем до стягнення з відповідача, крім пені, заявлено також втрати від інфляції та 3% річних.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Житомирської області у вказаній частині, Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" та Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржили його в апеляційному порядку.

У своїй апеляційній скарзі Комунальне підприємство "Бердичівтеплоенерго" просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені у сумі 63 300,37 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір пені на 90%, а саме до 12 816,85 грн., в іншій частині рішення господарського суду Житомирської області залишити без змін. Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що не завдав ні позивачу, ні іншим учасникам господарських відносин збитків внаслідок несвоєчасної несплати коштів.

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у своїй апеляційній скарзі та поясненнях просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені в сумі 64 868,17 грн., у стягненні якої судом було відмовлено, задоволити в повному обсязі. Позивач посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №906/1650/15 від 19.02.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15. цією ж ухвалою відстрочено комунальному підприємству "Бердичівтеплоенерго" сплату судового збору до 14.03.2016 року та зобов'язано до 14.03.2016 року подати суду докази сплати судового збору в належному розмірі та порядку.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду №906/1650/15 від 19.02.2016 року прийнято до провадження та об'єднано в одне апеляційне провадження з раніше прийнятою апеляційною скаргою комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго", апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".

Комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго" 12.03.2016 року подано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду скасувати в частині стягнення пені у сумі 63 300,37 грн., та прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити розмір пені на 90%, а саме до 12 816,85 грн., в іншій частині рішення господарського суду Житомирської області залишити без змін.

Також 12.03.2016 року, відповідачем подано клопотання про відстрочення сплати судового збору до винесення Рівненським апеляційним господарським судом рішення, у зв'язку з тим, що станом на 14.03.2016 року відповідач не має можливості сплатити судовий збір, через важкий майновий стан.

Колегія суддів вважає, що вищезазначене клопотання відповідача не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п. 3.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду №7 від 21.02.2013 року, якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи).

В судове засідання 14.03.2016 року з'явився представник позивача, представник відповідача не з'явився, явка представників сторін в судове засідання не вимагалась. Судова колегія вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджатиме перегляду рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судовому засіданні 14.03.2016 року, заслухала представника позивача, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційних скарг та додані до них документи, відзив на апеляційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.01.2014 року між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та комунальним підприємством "Бердичівтеплоенерго" укладено договів №2404/14-КП-10 на купівлю-продаж природного газу (далі - договір, а. с. 38 - 43), за яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб'єктами господарювання (крім бюджетних організацій та установ), а покупець зобов'язався прийняти та оплатити природний газ на умовах цього Договору (п. п. 1.1, 1.2).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги поставки газу, а в п. 3.3 встановили, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показників комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Згідно з п. 3.4 договору, вище вказаний акт приймання-передачі є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони узгодили між собою, що ціна за 1000,0 куб. м газу становить 3113,00 грн без урахування податку на додатну вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%;

- тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами - 287,00 грн, в т. ч. ПДВ - 20% - 57,40 грн, всього з ПДВ - 344,40 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу - 3462,26 грн, крім того ПДВ - 20% - 692,45 грн, всього з ПДВ 4154,71 грн.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1. договору).

Додатковими угодами за № № 1, 2, 3, 4, 5 від 29.04.2014, 13.06.2014, 19.09.2014, 12.11.2014 та 12.12.2014 (а. с. 44 - 48) до договору на купівлю-продаж природного газу №2404/14-КП-10 від 28.01.2014, сторони внесли зміни до п. 5.2 договору на купівлю-продаж природного газу, збільшивши ціну за 1000,0 куб. м газу до 4020,00 грн, 4724,00 грн, 4874,00 грн, 5100,00 грн, 5900,00 грн відповідно.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, на виконання умов договору №2404/14-КП-10 від 28.01.2014 року, за період січень - квітень 2014 року, жовтень - грудень 2014 року НАК "Нафтогаз України" поставило відповідачу природний газ в об'ємі 387 143 тис. куб. м., на загальну суму 1 934 918,58 грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання - передачі природного газу від 31.01.2014, 28.02.2014, 31.03.2014, 30.04.2014, 31.10.2014, 30.11.2014 та 31.12.2014 (а. с. 49 - 55). Дані акти є достатнім і належним доказом передачі газу, оскільки передбачені умовами п. 3.4 договору № 2404/14-КП-10 від 28.01.2014.

Сторонами не заперечується, що відповідач всупереч ст. ст. 525, 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, неналежним чином виконав свої зобовязання по оплаті отриманого природного газу, заборгувавши позивачу 355 498,08 грн, доказом чого є підписаний та скріплений печатками сторін акт звіряння розрахунків від 31.10.2015 (а. с. 69).

Пункту 7.2 договору встановлено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. умов договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України та п. 7.2. умов договору, та відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку здійсненого позивачем (а. с. 32 - 37), позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 709 628,36 грн заборгованості за поставлений природний газ, з яких: 356 799,09 грн сума основного боргу, 128 168,54 грн пеня, 213 862,84 грн інфляційні втрати та 10 797,89 грн 3% річних, нарахованих на суму боргу за переданий природний газ за період січень - квітень 2014 року, жовтень - грудень 2014 року.

Позов господарським судом Рівненської області було задоволено частково, з посиланням на наступне.

При перевірці наданого позивачем розрахунку судом першої інстанції було встановлено, що позивачем невірно визначено період нарахування річних, з огляду на те, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування. До того ж, позивачем не враховано, що заборгованість за зобов'язаннями листопада 2014 року виникла у відповідача не з 15.12.2014 року, а з 16.12.2014 року.

Провівши перерахунок інфляційних втрат згідно з розрахунку позивача, місцевий господарський суд встановив, що позивачем невірно нараховано інфляційні втрати за березень 2014 року (за зобов'язаннями січня та лютого 2014 року), листопада 2014 року (за зобов'язаннями жовтня 2014 року), січня 2015 року (за зобов'язанням листопада 2014 року) та лютого - липня 2015 року (за зобов'язаннями грудня 2014 року),

Водночас, позивачем було арифметично неправильно визначено суму боргу з урахуванням інфляції за зобов'язаннями квітня 2014 року та не враховано, що у грудні 2014 року (за зобов'язаннями листопада 2014 року) інфляція не виникає, оскільки період протягом якого існувала заборгованість перед позивачем був менший, ніж 15 днів (з урахуванням приписів Рекомендації Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ №6.2.-97р. від 04.04.1997).

Відтак інфляційні втрати за зобов'язаннями січня 2014 року складають 3 534,02 грн, за зобов'язаннями лютого 2014 року - 5 637,97 грн, за зобов'язаннями березня 2014 року - 21 173,81 грн, за зобов'язаннями квітня 2014 року - 5 716,14 грн, за зобов'язаннями жовтня 2014 року - 474,41 грн, за зобов'язаннями листопада 2014 року - 77,57 грн, за зобов'язаннями грудня 2014 року - 16 1574,01 грн, а разом 19 8187,93 грн.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд задоволив позовні вимоги частково на суму 627 637,98 грн, з яких: 355 498,08 грн. основного боргу, 63 300,37 грн. пені, 10 651,60 грн. 3% річних та 198 187,93 грн. інфляційних втрат.

У стягненні 1 301,01 грн основного богу, 64 868,17 грн пені, 146,29 грн 3% річних та 15 674,91 грн інфляційних втрат слід відмовити.

З такими висновками господарського суду Житомирської області погоджується колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, в якому виник борг.

Враховуючи майновий стан обох учасників процесу, а також специфіку діяльності відповідача, його важливе соціальне значення, а також що вказана заборгованість виникла внаслідок невідповідності тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50% до 63 300,37 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 233 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

При цьому судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають задоволенню.

Згідно з підпунктом 4 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції комунальному підприємству "Бердичівтеплоенерго" належало сплатити 11 401,09 грн. судового збору (110% від 10 364,09 грн.)

За приписами пункту 2.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 року №7, якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні, у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" та публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15 - залишити без задоволення, рішення господарського суду Житомирської області від 25.01.2016 року у справі №906/1650/15 - без змін.

2. Стягнути з комунального підприємства "Бердичівтеплоенерго" (13312, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Шевченка, буд. 23, ) в доход Державного бюджету України, 11 401,09 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

3. Господарському суду Житомирської області видати наказ.

4. Справу №906/1650/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Крейбух О.Г.