номер провадження справи 24/66/14-30/9/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 Справа № 908/2504/14

за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 банк Аваль (01011, м. Київ, вул. Лескова, буд. 9)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Пірамода (69063, м.Запоріжжя, вул. Анголенко, буд. 14-А)

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 (69065, АДРЕСА_1)

про стягнення 14 733 953, 95 грн.

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача ОСОБА_3, довіреність № 528/12 від 23.10.2012 р.;

від відповідача ОСОБА_4, довіреність № б/н від 11.08.2014 р.;

від третьої особи ОСОБА_4, довіреність НАВ № 236487 від 29.07.2014 р.;

До господарського суду Запорізької області звернулось Публічне акціонерне товариства ОСОБА_1 банк Аваль в особі Запорізької обласної дирекції АТ ОСОБА_1 банк Аваль з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Пірамода про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011 р. станом на 06.05.2014 р. в сумі 14 733 953,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 525, 526, 530, 553, 554, 625, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 193 Господарського кодексу України, а також умови Кредитного договору та Договору поруки. При цьому вказує, що 27.07.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль, правонаступником якого за усіма правами та обовязками є Публічне акціонерне товариство ОСОБА_1 Аваль та ОСОБА_5 була укладена Генеральна кредитна угода № 010/17-41/411. 24.11.2011р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 010/17-41/411/10 (додаток № 3 до генеральної кредитної угоди на суму 14 482 561,91 грн.). Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредитні кошти строком до 26.07.2017р. під 17 % річних. В якості забезпечення належного виконання зобовязань за генеральною кредитною угодою та кредитним договором був укладений: договір поруки № 12/17-41/411/10/2 від 24.11.2011р. із фінансовим поручителем ТОВ Пірамода, що забезпечує повернення кредиту за кредитним договором, сплати процентів за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в розмірі, строки та у випадках передбачених кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови кредитного договору у повному обсязі. Відповідно до умов договору поруки, поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором (банком) відповідати по борговим зобовязанням боржника (позичальника), які виникають з умов кредитного договору. Відзначає, що у звязку з неможливістю позичальника належно виконати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, між банком та боржником неодноразово вирішувались питання щодо реструктуризації існуючої кредитної заборгованості, шляхом укладення додаткових угод до кредитного договору. Останні погашення за кредитом відбулися: за відсотками в січні 2014р. у розмірі 59 721,68 грн.; за тілом кредиту в вересні 2013р. у розмірі 13 808,64 грн. Станом на 06.05.2014р. загальна заборгованість за кредитним договором становить 14 733 953,95 грн., в тому числі: основна заборгованість по тілу кредиту 13 640 886, 99 грн.; заборгованість за несплаченими відсотками 1 010 846,76 грн.; пеня за несплаченими відсотками 35 692,20 грн.; пеня за тілом кредиту 46 528, 01 грн. З метою досудового врегулювання спору банк на підставі пункту 1.9.1 частини 2 кредитного договору та договору поруки надіслав відповідачу письмову вимогу (вихідний № 140-9-2-00/19-09 від 06.04.2014р.) про погашення заборгованості за кредитним договором. Відсутність відповіді, за доводами позивача, є підставою для звернення до суду за захистом своїх прав.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 р. у справі №908/2504/14 (суддя Азізбекян Т.А.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2015 р. у справі №908/2504/14 рішення господарського суду скасовано, постановлено нове рішення про задоволення позову.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.12.2015 р., постанову Донецького апеляційного господарського суду від 13.10.2015 року та рішення Господарського суду Запорізької від 18.06.2015 року у справі № 908/2504/14 скасовано, справу № 908/2504/14 передано на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Скасовуючи судові акти першої та апеляційної інстанції, Вищий господарський суд України вказав на неповне встановлення судами попередніх інстанцій обставин, що мають значення для справи, є порушенням вимог: ст. 47 Господарського процесуального кодексу України. Зокрема відзначає наступне:

- суд першої інстанції відмовляючи у позові виходив з того, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено надання кредиту позичальнику та звернення кредитора до поручителя з вимогою про сплату боргу позичальника. Разом з тим, зі змісту рішення місцевого господарського суду та з матеріалів справи не вбачається, що судом досліджувались зазначені обставини, як того вимагають приписи ст. 43 ГПК України.

- постановляючи нове рішення про задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на підтвердження звернення кредитора до поручителя з вимогою № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.14 про сплату боргу позичальника та отримання поручителем зазначеної вимоги, позивачем до суду апеляційної інстанції було надано ксерокопію фіскального чеку та поштове повідомлення про вручення означеної вимоги. При цьому, апеляційним судом обставини щодо наявності боргу в заявленій до стягнення сумі та строків прострочення позичальником своїх договірних зобовязань за кредитним договором № 010/17-41/411/10 від 24.07.07 не встановлювались. Також, апеляційним судом не зазначено в чому полягала неможливість подачі позивачем доказів отримання поручителем вимоги № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.14 про сплату боргу при розгляді справи місцевим судом.

Також, у своїй постанові Вищий господарський суд України вказує, що під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції необхідно врахувати викладене, а також, встановити з якої дати у позивача виникло право на стягнення кредитної заборгованості та в якому розмірі, дійсні обставини щодо отримання відповідачем вимоги №140-9-2-00-19-09 від 06.04.14 про сплату боргу, всебічно і повно зясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, обєктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті.

20.01.2016 р. справу № 908/2504/14 отримано канцелярією господарського суду Запорізької області і згідно зі ст.2-1 ГПК України передано на розгляд судді Кагітіній Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.01.2016 р. справу №908/2504/14 прийнято до розгляду, присвоєно справі номер провадження 24/66/14-30/9/16, розгляд якої призначено на 18.02.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

На виконання ухвали суду 18.02.2016 р. позивачем надано письмові пояснення, в яких позивач в повному обсязі підтримує позовні вимоги. Вказує, що у відповідності до Кредитного договору (п. 1.7.1 частини 2), позивачем здійснено видачу кредиту Позичальнику однією сумою у розмірі 14482561,91 грн. шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в ОСОБА_6, про що свідчіть відповідний меморіальний ордер №3 від 25.11.2011 р., а Позичальник прийняв відповідну суму, тим самим Позивач повністю виконав свої зобов'язання за Кредитним договором. Відзначає, що Додатковою угодою №3 до Кредитного договору відповідно сторони досягли згоди щодо зміни умов погашення ОСОБА_7, а саме виклали Додаток №1 до Кредитного договору - Графік повернення ОСОБА_7 та сплати процентів в новій редакції встановивши ануїтетний платіж строком до 26.08.2013р. у розмірі 133 700,00 грн., строком з 27.08.2013 р. по 26.11.2013 р. 196100,00 грн., а з 27.11.2013 р. - 411 247,38 грн. Звертає увагу суду, що сторони домовились про те, що Графік є орієнтовним примірником в частині нарахування процентів, а сума фактичних нарахувань процентів буде змінюватись в залежності від кількості днів фактичного користування кредитними коштами і суми залишку заборгованості та дати фактичного погашення поточної заборгованості за ОСОБА_7. При цьому вказує, що ТОВ «Пірамода», як фінансовий поручитель, кожен раз під час укладання Додаткових угод до Кредитного договору, в т.ч. додаткової угоди №3 від 23.07.2013 р.. надавав свою згоду на зміну умов Кредитного договору відповідно до умов Додаткових угод та підтверджував, що зобов'язання ТОВ «Пірамода» як Поручителя відповідно до Договору поруки зберігаються та забезпечують виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором з врахуванням внесених змін, про що свідчать відповідні розписки у Додаткових угодах скріплені печаткою Відповідача та станом на час звернення з відповідним позовом не оскаржені. В якості доказів на підтвердження направлення відповідачу вимоги про погашення заборгованості, позивач посилається на копію поштової квитанції (фіскальний чек) від 08.04.2014 р., на якій зазначено штрихкодовий ідентифікатор - 232 про направлення на адресу третьої особи вищезазначеного письмового повідомлення рекомендованим листом. За твердження позивача, надані суду копія поштової квитанції (фіскального чеку) від 08.04.2014 р., на якій зазначено штрихкодовий ідентифікатор - 041 про направлення на адресу ТОВ «Пірамода» вищезазначеної ОСОБА_8 рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, та копія повідомлення про вручення даної ОСОБА_8 10.04.2014 р. представнику ТОВ «Пірамода», на якій зазначено ідентичний з поштовою квитанцією від 08.04.2015 р. штрихкодовий ідентифікатор 041, є належними доказами про відправлення та отримання відповідачем ОСОБА_8 №140-9-2-00/19-09 від 06.04.2014р. про погашення заборгованості за Кредитним договором.

Також позивач у своїх поясненнях зазначає, що внаслідок реорганізації внутрішньої структури ОСОБА_6, Запорізька обласна дирекція АТ «ОСОБА_1 Аваль» була закрита та виключена з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, про що станом на 28.10.2015 року свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.10.2015 року, де в переліку відокремлених підрозділів ОСОБА_6 Запорізька обласна дирекція АТ «ОСОБА_1 Аваль» відсутня.

В судовому засіданні, відкритому 18.02.2016 р., оголошено перерву до 14.03.2016 р.

В судовому засіданні 14.03.2016 р. розгляд справи продовжено.

За клопотанням представників позивача, відповідача і третьої особи, який одноособово представляв їх інтереси, розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Представник позивача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав позовні вимоги з урахування раніше поданої заяви про збільшення розміру позовних вимог.

18.02.2016 р. канцелярією господарського суду зареєстровано заяву позивача від 16.02.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої, позивач, в порядку ст. 22 ГПК України збільшив розмір позовних вимог, і остаточно просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №010/17-41/411/10 від 24.11.2011 р., яка станом на 25.01.2016 р. становить 23 853 537 (двадцять три мільйона вісімсот п'ятдесят три тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 69 коп., в тому числі: 13 640 886,99 грн. - заборгованість за кредитом; 4 880 000,26 грн. - заборгованість за процентами; 3 070 684,54 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основної заборгованості за тілом кредиту за період з 01.06.2014 р. по 25.01.2016 р.; 2 261 965,90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 р. по 25.01.2016 р.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи, що вказана заява позивача не суперечать приписам статті 22 ГПК України та подана у відповідності до вимог ст. 57 ГПК України, заява про збільшення розміру позовних вимог приймаються судом.

За таких обставин, предметом позову є позовні вимоги, викладені у заяві позивача від 16.02.2016 р.

Також, у судовому засіданні представником позивача надано до матеріалів справи оригінал поштової квитанції (фіскального чеку) від 08.04.2014 р. та оригінал поштового повідомлення про вручення представнику відповідача 10.04.2014 р. поштового відправлення від 08.04.2015 р. Надані позивачем оригінали долучено судом до матеріалів справи.

Представник відповідача та третьої особи, який одноособово представляв їх інтереси, у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.

За доводами відповідача, позивачем не надано належних доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог. Вказує, що позивачем до матеріалів справи надана письмова вимога №140-9-2-00/19-09 від 06.04.2014р. про погашення заборгованості за кредитним договором, у десятиденний термін з моменту отримання вимоги, проте, зазначена вимога містить наступне застереження: «Факт належного отримання даної вимоги буде вважатися підтвердженим за наявності поштового повідомлення з відміткою про його отримання або особистого підпису позичальника чи уповноваженої особи, на примірнику банку цієї вимоги». За твердженням відповідача, станом на день вирішення спору по суті в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що підтверджують факт направлення на адресу відповідача письмової ОСОБА_8 про погашення заборгованості за кредитним договором та факт отримання такої ОСОБА_8. Вважає, що оскільки ОСОБА_6 документально не підтверджений факт належного повідомлення відповідача про настання терміну виконання зобов'язань за договором поруки, у ОСОБА_6 відсутні будь-які правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором з відповідача. Також зауважує про відсутність належного розрахунку кредиторської заборгованості (обґрунтування ціни позову), що позбавляє відповідачів права надання до суду контррозрахунку або надання клопотання про можливий сплив терміну позовної давності. Наданий позивачем розрахунок вважає неналежним доказом, як документ, що підписаний посадовими особами, повноваження яких є нез'ясованими. Крім того вказує на не надання позивачем до матеріалів справи доказів видачі ОСОБА_6 та відповідно отримання Відповідачем будь-яких фінансових (кредитних) ресурсів.

В судовому засіданні 14.03.2016 р. справу розглянуто, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.07.2007р. між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль (кредитором, позивачем у справі) та ОСОБА_5 (позичальником, третьою особою у справі) підписана генеральна угода № 010/17-41/411, відповідно до якої кредитор зобовязується надавати позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї генеральної угоди і які є її невідємною частинами. Загальний розмір позичкової заборгованості позичальника за наданими в рамках даної угоди кредитами не повинен перевищувати суми еквівалентної 700 000 доларів США. Термін дії угоди до 26.07.2017р. Розділом 2 генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. передбачено, що кредитор надає позичальнику кредитні кошти на умовах їх забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування.

Пунктом 2.4. угоди передбачено, що конкретні строки користування кредитними коштами, відсоткові ставки за користування кредитними коштами, обєкти користування визначаються сторонами окремо в кожному кредитному договорі, укладеному в рамках цієї кредитної угоди.

Пунктом 2.5 генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. передбачено, що у відповідності з діючим законодавством України забезпеченням даної угоди є нежитлове приміщення У1 у підвалі та на 1 поверсі (літера А прим), загальною площею 887,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Анголенко, б.14-а.

Розділом 9 генеральної кредитної угоди передбачено, що угода набуває чинності з моменту її підписання сторонами і діє до 26 липня 2017р. за умови повного погашення позичальником кредитної заборгованості (позики, відсотків за користування, штрафів та пені) за всіма отриманими кредитами в рамках даної генеральної кредитної угоди.

Пунктом 9.2. визначено, що генеральна кредитна угода також втрачає чинність на підставі письмового повідомлення кредитора у випадку порушення позичальником своїх зобовязань, передбачених даною угодою або кредитними договорами, укладеними в її рамках. В цьому випадку кредитні кошти, що були надані кредитором в рамках даної генеральної кредитної угоди, підлягають поверненню позичальником в місячний термін із дня отримання письмового повідомлення кредитора про припинення дії даної генеральної угоди.

Розділом 11 генеральної кредитної угоди передбачено, що зміна в угоді оформлюється додатковою угодою сторін, і які стають невідємною її частиною.

24.11.2011 р. між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль (банком, позивачем у справі) та ОСОБА_5 (позичальником, третьою особою у справі) укладено кредитний договір № 010/17-41/411/10 (додаток № 3 до генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р.) (надалі Кредитний договір), за умови якого банк з 25.11.2011 р. надає позичальнику кредит в рамках діючої угоди, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту 14 482 561грн. 91 коп., цільове використання кредиту рефінансування заборгованості за кредитним договором №010/17-41/411 від 27.07.2007р. укладеним в рамках діючої генеральної кредитної угоди №010/17-41/411 від 27.07.2007р. як додаток № 1 в сумі 824 199,22 дол. США, кредитним договором № 010/17-41/411/4 від 18.04.2008р., укладеним в рамках діючої генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. як додаток № 2 в сумі 979 357,68 дол. США. Процентна ставка 17 % річних. Графік повернення кредиту та сплати процентів підписується обома сторонами та є невідємною частиною цього договору.

У відповідності до положень частини 2 кредитного договору № 010/17-41/411/10 (додаток № 3 до генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. банк на положеннях та умовах цього договору надає позичальнику кредит у розмірі та валюті визначеній у частині 1 цього договору, а позичальник зобовязується належним чином використати та повернути суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку та виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені договором.

Пунктом 1.5 частини 2 кредитного договору передбачено, що погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісячно у розмірі та в строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині 1 цього договору.

Пунктом 1.7 частини 2 кредитного договору передбачено, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами за кредитною (кредитними заявками) позичальника. ОСОБА_7 видається однією сумою чи траншами шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок позичальника в банку.

Сторонами за кредитним договором погоджено, що кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та / або предявити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у разі прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж 30 календарних днів, але більш трьох разів протягом останніх дванадцяти місяців.

У відповідності до пункту 1.9.9. договору якщо кредитор вирішив скористатися правами, визначеними у цій статті, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення. У випадку, якщо письмове повідомлення кредитора містить вимогу про дострокове повне або часткове погашення боргових зобовязань позичальника за цим договором, строк виконання зазначених в такому повідомленні зобовязань позичальника вважається таким, що закінчився на 31 календарний день з дня направлення кредитором позичальнику відповідного повідомлення.

Також, пунктом 3.2 частини 1 Кредитного договору Позичальнику було встановлено пільгову проценту ставку - 9.2% річних строком до 26.11.2012 р. включно, та - 10,5% річних строком з 27.11.2012 р. по 26.11.2013 р. включно, за умови не допущення Позичальником протягом пільгового періоду прострочення заборгованості більш як на 30 календарних днів.

Додатком № 1 до кредитного договору № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011р. сторони погодили графік погашення кредиту та сплати процентів в національній валюті України, а саме повернення боргу повинно відбуватися у період з 27.11.2011р. по 26.07.2017р.

24.11.2011 між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 Аваль (кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальністю Пірамода (поручителем, відповідачем у справі) було укладено договір поруки № 12/17-41/411/10/2, відповідно до якого поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобовязань: повернути кредит у розмірі 14 482 561,91 грн. сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 17 %, сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором; сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, повязані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Поручитель відповідає перед кредитором у тому обсязі, що і позичальник, в порядку та строки визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/ часткового виконання забезпечених зобовязань.

Статтею 2 договору поруки № 12/17-41/411/10/2 від 24.11.2011р. передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобовязань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобовязань в порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває право вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобовязаннями. Поручитель зобовязується здійснити виконання порушених забезпечених зобовязань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. ОСОБА_8 кредитора є єдиним достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобовязань у розмірі, визначному кредитором у вимозі.

Позивачем до матеріалів справи надано письмову вимогу № 140-9-2-00/19-09 від 06.04.2014р., адресовану відповідачу, про погашення заборгованості у розмірі 14 578 482 грн. 38 коп., за кредитним договором, укладеним в рамках генеральної кредитної угоди № 010/17-41/411 від 27.07.2007р. у десятиденний термін з моменту отримання вимоги.

Зазначена вимога залишена без задоволення, у звязку з чим, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Позовні вимоги про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Пірамода заборгованості за Кредитним договором №010/17-41/411/10 від 24.11.2011 р. в розмірі 23 853 537 (двадцять три мільйона вісімсот п'ятдесят три тисячі п'ятсот тридцять сім) грн. 69 коп., в тому числі: 13 640 886,99 грн. - заборгованість за кредитом; 4 880 000,26 грн. - заборгованість за процентами; 3 070 684,54 грн. - пеня за несвоєчасне погашення основної заборгованості за тілом кредиту за період з 01.06.2014 р. по 25.01.2016 р.; 2 261 965,90 грн. - пеня за несвоєчасне погашення нарахованих відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.06.2014 р. по 25.01.2016 р., є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, вислухавши представників позивача, відповідача та третьої особи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, згідно з положеннями частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частини 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Пунктом 1.3. Кредитного договору передбачено, що розмір процентів за користування ОСОБА_7 складає 17,0% (дев'ятнадцять відсотків) річних.

Статтею 1049 цього ж Кодексу встановлено обов'язок позичальника повернути позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

За приписами ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Скасовуючи рішення господарського суду та постанову апеляційної інстанції, Вищий господарський суд України в постанові від 30.12.2015 р. у даній справі вказав, на необхідність при новому розгляді встановити, з якої дати у позивача виникло право на стягнення кредитної заборгованості та в якому розмірі, а також встановити дійсні обставини щодо отримання відповідачем вимоги № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.14 про сплату боргу.

В силу приписів ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобовязання за Кредитним договором, надавши обумовлені Кредитним договором грошові кошти.

Так, у відповідності до Кредитного договору (п. 1.7.1 частини 2), Позивач ОСОБА_6 здійснив видачу кредиту Позичальнику однією сумою у розмірі 14 482 561,91 грн. шляхом перерахування кредитних коштів в безготівковій формі на поточний рахунок Позичальника в ОСОБА_6, про що свідчіть меморіальний ордер №3 від 25.11.2011 р., оригінал якого надано позивачем до матеріалів справи.

За узгодженим сторонами графіком повернення кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до Кредитного договору, на період з 27 листопада 2011 року по 26 травня 2012 року включно Сторони домовились встановити розмір ануїтетного платежу (тіло ОСОБА_7 + відсотки) в сумі 148 248,80 грн.. а на період з 27 травня 2012 року по 26 жовтня 2012 року включно розмір ануїтентного платежу (тіло ОСОБА_7 + відсотки) в сумі 183 648,80 грн. Починаючи з 27 жовтня 2012 року Позичальник повинен був здійснювати повернення залишку заборгованості за кредитом та сплату відсотків у вигляді ануїтетних платежів у відповідності з Графіком повернення ОСОБА_7 та сплати процентів.

Пунктом 3.2 частини 1 Кредитного договору Позичальнику було встановлено пільгову проценту ставку - 9.2% річних строком до 26.11.2012 р. включно, та - 10,5% річних строком з 27.11.2012 р. по 26.11.2013 р. включно, за умови не допущення Позичальником протягом пільгового періоду прострочення заборгованості більш як на 30 календарних днів.

Додатком № 1 до кредитного договору № 010/17-41/411/10 від 24.11.2011р. сторони погодили графік погашення кредиту та сплати процентів в національній валюті України, а саме повернення боргу повинно відбуватися у період з 27.11.2011р. по 26.07.2017р.

Виконуючі вказівки Вищого господарського суду, судом також було зобовязано позивача надати пояснення та відповідні докази щодо наявності заборгованості в заявленій до стягнення сумі та строків прострочення позичальником своїх договірних зобовязань за Кредитним договором.

Позивачем суму заборгованості по тілу кредиту визначено станом на 06.05.2014 р., що складає 13 640 886,99 грн. Заявою про збільшення розміру позовних вимог розмір заборгованості по тілу кредиту не змінюється.

За поясненнями представника позивача у судовому засіданні, на підтвердження строків виникнення у позичальника прострочення зобовязань позивачем до заяви від 16.02.2016 р. про збільшення розміру позовних вимог надано розрахунок, з якого вбачається, що початком виникнення у позичальника прострочення зобовязання є дата 27.10.2013 р.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок, судом встановлено, що до 27.10.2013 р. прострочення зобовязання значиться 0,00 грн., проте надати оцінку розрахунку позивача та встановити розмір простроченої заборгованості суд не має можливості, оскільки доказів на підтвердження часткового погашення позичальником тіла кредиту позивачем не надано.За поясненнями повноважного представника позивача в судовому засіданні, інших доказів, окрім даного розрахунку, в обґрунтування розміру простроченої заборгованості та періоду її виникнення, не має. Отже, встановити суму заборгованості, період її виникнення та визначити обґрунтованість нарахованих позивачем процентів та пені за наданими позивачем доказами не представляється можливим.

Таким чином, позивачем до стягнення сума не доведена належними засобами доказування і не може бути визнана судом обґрунтованою.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Отже, відповідно до приписів законодавства порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель, тому поручитель несе відповідальність у обємі, передбаченому кредитним договором.

В забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним кредитним договором, 24.11.11 між ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" (кредитором) та ТОВ "Пірамода" (поручителем) був укладений договір поруки № 12/17-41/411/10/2, згідно якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником своїх грошових зобовязань за кредитним договором № 010/17-41/411/10 від 24.07.07.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України).

Статтею 530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами ч. 1 ст. 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Статтею 2 Договору поруки передбачено, що у випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань, поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У випадку повного або часткового невиконання (неналежного виконання) позичальником всіх або окремих забезпечених зобов'язань р порядку та строки, встановлені кредитним договором, кредитор набуває право вимоги до поручителя щодо сплати заборгованості за порушеними забезпеченими зобов'язаннями.

Поручитель зобов'язується здійснити виконання порушених забезпечених зобов'язань протягом 10 банківських днів з дати отримання вимоги від кредитора та в обсязі, зазначеному в такій вимозі. ОСОБА_8 кредитора є єдиним та достатнім доказом настання підстав для виконання поручителем забезпечених зобов'язань у розмірі, визначеному кредитором у вимозі.

Обґрунтовуючи свої вимоги до поручителя, позивач посилається на порушення позичальником умов Кредитного договору № 010/17-41/411/10 від 24.07.07р. в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом та невиконання поручителем своїх зобовязань за договором поруки № 12/17-41/411/10/2 від 24.11.11.

На підтвердження своїх вимог позивач зазначив, що 06.04.2014 р. ПАТ "ОСОБА_1 Аваль" надіслав ТОВ "Пірамода" вимогу № 140-9-2-00-19-09 про сплату ним, як поручителем позичальника за Кредитним договором, 14733 953,95 грн. боргу в десятиденний термін з моменту отримання вимоги.

Разом з тим, дослідивши надані представником позивача оригінали доказів, якими, за доводами позивача підтверджується отримання поручителем вимоги про сплату боргу, а саме - оригінал поштової квитанції (фіскального чеку) від 08.04.2014 р. та оригінал поштового повідомлення про вручення представнику відповідача 10.04.2014 р. поштового відправлення від 08.04.2015 р., суд дійшов висновку, що надані позивачем докази не можуть бути беззаперечним доказом отримання відповідачем саме цієї ОСОБА_8. Ані фіскальний чек від 08.04.2014 р., ані поштове повідомлення не містить вказівок, яке саме поштове відправлення було отримано представником відповідача.

Отже, не доведеним належними засобами доказування є твердження позивача про повідомлення відповідача про виникнення у нього зобовязань по оплаті, як поручителя за Кредитним договором.

Також, на виконання вказівок Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 30.12.2015 р., суд зясовував питання, в чому полягала неможливість подачі позивачем доказів отримання поручителем вимоги № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.2014 р. та просив позивача надати відповідні пояснення, проте, у судовому засіданні представник позивача зазначив лише про те, що раніше інтереси позивача представляв інший представник, тому ніяких пояснень з цього приводу надати не може.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, доками в господарському судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У цій дефініції слід відрізняти два аспекти:

По-перше, доказами є будь-які відомості про певні факти.

По-друге, це відомості про певні обставини, які поділяються на дві групи: 1) обставини, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення; 2) інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990р. №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді цивільних справ по першій інстанції» зазначається, що при судовому розгляді предметом доказування є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

До обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносяться обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача.

У предмет доказування включаються також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення субєктивного права позивача.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Дослідивши обставини справи та оцінивши надані докази, що мають юридичне значення для вирі рішення спору, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем не доведено розмір простроченої позичальником заборгованості, період її виникнення, та не надано належних та безспірних доказів отримання відповідачем вимоги № 140-9-2-00-19-09 від 06.04.2014 р., тому за наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги не є обґрунтованими.

Обставини справи у їх сукупності свідчать про безпідставність і необґрунтованість заявленого позову. У задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Також судом встановлено, що позов про стягнення з ТОВ «Піраміда» заборгованості було подано Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції АТ «ОСОБА_1 Аваль».

Відповідно до ст. 55 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання мають право відкривати свої філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без створення юридичної особи.

Згідно ст. 23 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ОСОБА_1 має право відкривати відокремлені підрозділи (філії, відділення, представництва тощо) на території України у разі його відповідності вимогам щодо відкриття відокремлених підрозділів, встановленим нормативно-правовими актами Національного банку України. Відокремлені підрозділи діють на підставі внутрішніх Положень, затверджених юридичною особою.

Відповідно до Положення про Дирекцію, затвердженого рішенням Спостережної ради ОСОБА_6, протокол №СР-49/1 від 15.12.2009 року:

Дирекція не є юридичною особою (п. 1.4.);

Дирекція є відокремленим структурним підрозділом ОСОБА_6 (п.1.5.)

Дирекція маг право здійснювати претензійну-позовну роботу у встановленому чинним законодавством України порядку, здійснювати повноваження сторони (позивача, відповідача) або третьої сторони при розгляді справ у судах (господарських, загальної юрисдикції та третейських) - п.4.2. Положення.

Дані повноваження збереглися і в новій редакції Положення про Дирекцію (п.1.4.). затвердженого рішенням Спостережної ради ОСОБА_6, протокол №СР-10/5 від 22.10.2014 року.

Запорізька обласна дирекція АТ «ОСОБА_1 Аваль» була внесена до Єдиного реєстру підприємств та організацій України, присвоєний відповідний код 23794014, про що свідчить копія Довідки №23352/06 з ЄДРПОУ від 14.12.2006 року.

Разом з тим, внаслідок реорганізації внутрішньої структури ОСОБА_6, Запорізька обласна дирекція АТ «ОСОБА_1 Аваль» була закрита та виключена з Єдиного реєстру підприємств та організацій України, про що станом на 28.10.2015 року свідчить Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.10.2015 року, де в переліку відокремлених підрозділів ОСОБА_6 Запорізька обласна дирекція АТ «ОСОБА_1 Аваль» відсутня.

Зазначені зміни у внутрішній структурі ОСОБА_6 жодним чином не впливають на правовий статус Позивача - юридичної особи Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», зареєстрованого за адресою: 01011, м. Київ, Печерський район, вул. Лєскова. буд.9. ідентифікаційний код юридичної особи 14305909, тому позивачем по справі слід вважати Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позивачем у справі вважати Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 Аваль» (01011, м. Київ, вул. Лєскова. буд.9, ).

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерноо товариства «ОСОБА_1 Аваль» (м. Київ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Піраміда» (м. Запоріжжя) відмовити повністю.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 18.03.2016 р.