ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.03.2016 Справа № 905/404/16

Cуддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши позовну заяву Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго м.Краматорськ Донецька область в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго Слов'янськтепломережа м. Слов'янськ Донецька область

до Приватного підприємства НАВИГАТОР м. Слов'янськ Донецька область

про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання - основний борг 6750,40 грн., з яких пені у розмірі 2002,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 2367,51 грн., 3% річних у розмірі 162,84 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № юр/2976 від 30.12.2015р.

від відповідача: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Обласне комунальне підприємство Донецьктеплокомуненерго м.Краматорськ Донецька область в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго Слов'янськтепломережа м. Слов'янськ Донецька областьзвернулось до господарського суду Донецької області з позовними вимогами до Приватного підприємства НАВИГАТОР м. Слов'янськ Донецька область про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання - основний борг 6750,40 грн., з яких пені у розмірі 2002,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 2367,51 грн., 3% річних у розмірі 162,84 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до умов укладеного договору на постачання теплової енергії №314 від 15.10.2003р., позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію, а відповідач зобовязався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами в строки, передбачені даним договором.

Відповідач свої зобовязання у повному обсязі не виконав, в результаті чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 6750,40 грн.

Нормативно позовні вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 509, 525, 526, 527, 549,625, 627 Цивільного кодексу України, ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 173, 216-218,230, 231 Господарського кодексу України.

16.03.2016р. позивач через канцелярію суду надав додаткові документи по справі.

Розглянувши надані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

15.10.2003 року між Обласним комунальним підприємство Донецьктеплокомуненерго м.Краматорськ Донецька область в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго Слов'янськтепломережа (постачальник) та Приватним підприємством НАВИГАТОР м. Слов'янськ Донецька область (споживач) укладено договір на постачання теплової енергії № 314.

Відповідно до п.1.2., за цим договором «постачальник» бере на себе зобовязання постачати «споживачеві» теплову енергію для всіх обєктів загальною площею 42,0 м2, а «споживач зобовязується оплачувати теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Тариф діючий на момент укладання договору:

1,89 грн.- за 1 кв. м. опалювальної площі, без НДС.

В залежності від тарифів на енергоносії,(газ, електроенергію, воду), тариф може змінюватись в більшу чи меншу сторону без узгодження зі «споживачем».

Згідно з п. 3.2.2. договору, виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни,які передбачені договором.

Відповідно до п. 6.2. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 7.2.3. договору передбачено, що несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а для субєктів підприємницької діяльності 1 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше 100 % суми заборгованості.

Відповідно до п. 10.1. договору передбачено, що цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.10.2004р.

Пунктом 10.4. договору передбачено, що договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Крім того до договору на постачання теплової енергії №314 від 15.10.2003року було підписано зміни, та викладено п.1.1. в новій редакції, а саме:

«п.1.1. сторони керуються «Правилами користування електричною та тепловою енергією» від 01.01.1982р., іншими нормативними документами, данним договором і діючим законодавством».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обгрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим ( ст.43 Господарського процесуального кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Правовідносини у сфері теплопостачання регулюються Цивільним та Господарським кодексами України, «Правилами користування тепловою енергією».

Статтею 714 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона, постачальник, зобов'язується надавати другій стороні, споживачеві, абонентові, енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 275 Господарського кодексу України унормовано, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство, енергопостачальник, відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду, енергію, споживачеві, абоненту, який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно з ч. 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України, розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

За приписами статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, виходячи з наведених норм законодавства постачання теплової енергії здійснюється лише на підставі договору.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором на поставку теплової енергії №314 від 15.10.2003р., про що свідчать акти на включення опалення від 23.10.2014р., від 15.10.2015р. за адресою: вул. Шевченко 10 (а.с. 20).

На виконання умов договору про постачання теплової енергії №314 від 15.10.2003р., позивач виставив відповідачу для оплати акти-рахунки: №314 від 02.12.2014р. на суму 852,42грн.; №314 від 29.12.2014р. на суму 1562,41грн.; №314 від 04.02.2015р. на суму 1671,38грн.; №314 від 02.03.2015р. на суму 1458,12грн.; №314 від 01.04.2015р. на суму 1793,39грн.; №314 від 22.04.2015р. на суму 515,36грн.; №314 від 04.11.2015р. на суму 530,80грн., всього на суму 8383,88грн.

Тобто, дані рахунки відповідачем отримані, але не оплачені повністю.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За змістом ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України та ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем загальна заборгованість була оплачена частково, що підтверджується банківською випискою від 04.06.2015р. у розмірі 1500,00 грн.(а.с. 24).

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем складає 6883,88 грн.

Оскільки, суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то стягненню підлягає основний борг у розмірі 6750,40грн.

Також, позивач просить стягнути с відповідача пеню у розмірі 2002,00грн., інфляційні витрати у розмірі 2367,51грн., 3% річних у розмірі 162,84грн.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст. 218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Суд, перерахувавши пеню зазначає, що розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача складає 12654,39 грн.: за період з 01.02.2015р. по 01.08.2015р.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають стягненню з відповідача у розмірі 2002,00грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перерахувавши інфляційні витрати зазначає, що розмір інфляційних витрат, який підлягає стягненню з відповідача складає 2478,05грн.: за період: грудень 2014р. - листопад 2015р. на суму заборгованості 852,42грн. інфляційні витрати у розмірі 397,11грн.; за період: січень 2015р. - листопад 2015р. на суму заборгованості 1562,41грн. інфляційні витрати у розмірі 661,16 грн.; за період: лютий 2015р.- листопад 2015р. на суму заборгованості 1671,38грн. інфляційні витрати у розмірі 635,75грн.; за період березень 2015р.- листопад 2015р. на суму заборгованості 1458,12грн. інфляційні витрати у розмірі 453,33грн.; за період: квітень 2015р.- травень 2015р. на суму заборгованості 1793,39грн. інфляційні витрати у розмірі 296,05 грн.; за період: червень 2015р.-листопад 2015р. на суму заборгованості 293,39грн. інфляційні витрати у розмірі 4,54грн.; за період: травень 2015р. листопад 2015р. на суму заборгованості 515,36грн. інфляційні витрати у розмірі 19,49грн.; за період: листопад 2015р. заборгованості 530,80грн. інфляційні витрати у розмірі 10,62грн., всього на суму 2478,05грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати у розмірі 2367,51грн.

Суд, перерахувавши 3% річні зазначає, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача складає 189,30грн.: за період з 11.12.2014р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 852,42грн. 3% річні у розмірі 24,87грн.; за період з 06.01.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 1562,41грн. 3% річні у розмірі 42,25грн.; за період з 13.02.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 1671,38грн. 3% річні у розмірі 39,98грн.; за період з 05.03.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 1458,12грн. 3% річні у розмірі 32,48грн.; за період з 07.04.2015р. по 04.06.2015р. на суму заборгованості 1793,39грн. 3% річні у розмірі 35,08грн.; за період з 05.06.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 293,39 грн. 3% річні у розмірі 4.32грн.; за період з 28.04.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 515,36грн. 3% річні у розмірі 9,19грн.; за період з 05.11.2015р. по 30.11.2015р. на суму заборгованості 530,80грн. 3% річні у розмірі 1,13грн., всього на суму 189,30 грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають стягненню з відповідача у розмірі 162,84 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 82-85, 115, 116, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного підприємства "НАВИГАТОР" (84122, Донецька обл., місто Слов'янськ,вул. Тараса Шевченка, будинок 11, ) на користь Обласного комунального підприємства Донецьктеплокомуненерго м.Краматорськ Донецька область в особі структурного підрозділу Виробничої одиниці обласного комунального підприємства ДонецьктеплокомуненергоСлов'янськтепломережа(84112, Донецька область, м.Словянськ, вул Шовковича,б.5, ) суму основного боргу у розмірі 6750 (шість тисяч сімсот пятдесят) грн. 40коп., пеню у розмірі 2002 (дві тисячі дві) грн. 00коп., інфляційні витрати у розмірі 2367 (дві тисячі триста шістдесят сім) грн. 51 коп., 3% річних у розмірі 162 (сто шістдесят дві) грн. 84 коп., судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім)грн.00коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання та підписання повного тексту рішення 21.03.2016р.

Надруковано 3 примірника: 1-до справи;1-позивачу;1-відповідачу.