ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.16 Справа № 904/11168/15

За позовом Міністерства оборони України, м. Київ
до Приватного підприємства "Швейна фабрика "АВІТЕКС", м. Дніпропетровськ

про стягнення штрафних санкцій порушення умов договору

Суддя Ярошенко В.І.

Представники:
від позивача: Вологжаніна О.Д. - представник за дов. № 220/802/д від 30.12.15

від відповідача: Яцюта Ю.Г. - представник за дов. № 0315/1 від 14.03.16

СУТЬ СПОРУ:
Міністерство оборони України звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного підприємства "Швейна фабрика "Авітекс" про стягнення 120692, 88 грн. пені та 452760 грн. штрафу.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 286/3/15/61 від 20.02.2015 в частині поставки продукції в строки передбачені договором.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 25.01.2016.

Ухвалою суду від 25.01.2016 розгляд справи було відкладено на 09.02.2016.

08.02.2016 від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю його представника.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2016 розгляд справи було відкладено на 29.02.2016.

29.02.2016 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

29.02.2016 відповідач подав до суду клопотання про продовження строку розгляду спору на п`ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 29.02.2016 строк розгляду спору продовжено на п`ятнадцять днів та її розгляд було відкладено на 01.03.2016.

02.03.2016 відповідач подав до суду клопотання про витребування у позивача наступних документів: листа від 05.02.2015 Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України до Офісу військових представників; листа від 23.02.2015 Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України до Офісу військових представників, що дозволяє офіційну прийомку із зазначенням номеру договору; листа з Бюро перепусток Бази під час здачі продукції за договором № 286/3/15/61 від 20.02.2015; лист від військових представників на дату прийняття виробів за договором № 286/3/15/61 від 20.02.2015; інформацію з бюро перепусток Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України про фіксацію надання перепусток представникам ПП "Швейна фабрика "Авітекс" на дату 20.02.2015 для відвідування території військової частини в якій знаходиться департамент державних закупівель.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2016 клопотання відповідача задоволено частково, зобов`язано позивача надати, зокрема, письмові пояснення щодо дати (строку) постачання, яка зазначена у п. 1.2 договору від 20.02.15 № 286/3/15/61 та дати (строку) поставки, яка зазначена у додатку № 1 до договору від 20.02.15 № 286/3/15/61; видаткові накладні; докази оплати товару; докази надсилання відповідачеві претензій від 17.03.15 та від 03.04.2015; розгляд справи відкладено на 14.03.2016.

12.03.16 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, з огляду на наступне.

Спірний договір укладено 20.02.2015 та датою поставки товару у п. 1.2 визначено 20.02.2015. Дані умови договору є неможливими для виконання, оскільки протирічать пунктам 6.3.3, 6.3.4 договору, розділам ІІ, V договору та відповідно до звичаїв ділового обороту є кабальними по відношенню до постачальника. А тому, відповідач зазначає, що у договорі було допущено друкарську помилку у зазначенні дати поставки товару, яка вплинула на нарахування позивачем штрафних санкцій за несвоєчасну поставку позивачем товару.

12.03.2016 відповідач подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

14.03.2016 від позивача надійшли пояснення, в яких він зазначив, що дата постачання товару, яка вказана в договорі від 20.02.2015 № 286/3/15/61 та Рознарядки МО України, то вказана дата 20.12.2015 є помилковою. Також, позивач зазначив, що 640 спальних мішків були отримані 25.03.2015, що підтверджується видатковою накладною від 24.03.2015 (відбиток печатки отримувача - військової частини 2б78 та замовника - Департаменту державних закупівель). В Акті приймального контролю якості № 5 дата 11.03.2015 печаткою позивача не завірена; штамп реєстру приходних документів № 247 від 25.03.2015 підтверджує, що товар отриманий саме 25.03.2015.

Ухвалою суду від 14.03.2016 розгляд справи було відкладено на 15.03.2016.

15.03.2016 відповідач подав до суду відзив на позов, в якому зазначив, що ПП "ШФ "Авітекс" не отримувало поштою претензій від Міністерства оборони України.

15.03.2016 позивач подав до суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:
20.02.2015 між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та Приватним підприємством "Швейна фабрика "Авітекс" (далі - відповідач, постачальник) було укладено договір про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) № 386/3/15/61 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується у 2015 році поставити замовнику вироби текстильні готові, інші (Лот 6. Мішок спальний) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Згідно з п. 1.2 договору номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги до товару, строки поставки визначаються нижчевикладеною специфікацією: найменування товару: мішок спальний; стандарти, технічні умови на товар, зразок: відповідність опису та зразку-еталону; строки (терміни) постачання: до 20.02.2015 (включно); загальна кількість, яку необхідно постачити (шт.): до 20.022.015 (включно - 7000 шт., усього за рік - 7000 шт.; ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант.робіт у місяцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ) 770, 00 грн.; ціна товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.) вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витат (без ПДВ) 5390000, 00 грн. Ціна товару без ПДВ 5390000, 00 грн., крім того, ПДВ 1078000, 00 грн., ціна товару з ПДВ 6468000, 00 грн.

Замовник має право зменшувати обсяг закупівлі товару, залежно від реального фінансування видатків замовника. При цьому таке зменшення повинно бути оформлено відповідною додатковою угодою до цього договору (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору товар постачається на умовах DDР - склад замовника відповідно до Міжнародник правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року згідно з положеннями договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт: зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару визначений в специфікації договору (п.1.2).

Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника (п. 5.3 договору).

У пункті 7.3.3 договору передбачено, що за порушення строків виконання зобов`язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0, 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

На виконання умов договору, відповідач поставив позивачеві товар на загальну суму 6468000 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- від 23.02.2015 № РН-0000015 на суму 1108800 грн.;

- від 03.03.2015 № РН-000021 на суму 1422960 грн.;

- від 11.03.2015 № РН-0000024 на суму 1496880 грн.;

- від 19.03.2015 № РН-000026 на суму 1848000 грн.;

- від 24.03.2015 № РН-000031 на суму 591360 грн. (арк. с. 118, 122, 126, 131, 135).

Відповідач виставив позивачеві на оплату товару на вищевказану суму наступні рахунки фактури:

- від 23.02.2015 № РН-0000015 на суму 1108800 грн.;

- від 03.03.2015 № РН-0000021 на суму 1422960 грн.;

- від 11.03.2015 № РН-0000024 на суму 1496880 грн.;

- від 19.03.2015 № РН-0000026 на суму 1848000 грн.;

- від 24.03.2015 № РН-0000028 на суму 591360 грн. (арк. с. 117, 121, 125, 130, 134).

Позивач здійснив оплату поставленого товару на суму 6468000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 18.03.2015 № 286/3/558 на суму 2531760 грн. та від 02.04.2015 № 286/3/791 на суму 3936240 грн. (арк. с. 73, 75).

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач вказує на порушення відповідачем строків поставки товару, передбаченого п. 1.2 договору (до 20.02.2015 включно), та відповідно до пункту 7.3.3 договору, нараховує відповідачеві пеню у розмірі 120692, 88 грн. за період з 21.02.2015 по 25.03.2015 та 7% штрафу у розмірі 452760 грн., які просить суд стягнути з на його користь з відповідача.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на помилково зазначену у п. 1.2 договору дату поставки товару - 20.02.2015 (включно), та зазначає, що поставка товару згідно спірного договору було здійснена ним без порушення строків поставки.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 197 ГК України встановлено, що господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару (пункт 2 цієї частини). Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це.

Водночас, статтею 689 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 ЦК України цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи умови спірного договору щодо строку виконання зобов`язання з поставки товару, судом прийнято до уваги наступне.

Умовами пункту 1.1 договору сторони встановили, зобов`язання постачальника поставити замовникові вироби текстильні готові, інші (Лот 6. Мішок спальний) у 2015 році.

Специфікацією до договору, яка викладена у пункті 1.2 договору, сторони погодили строк (термін) постачання до 20.02.2015 (включно).

Розділом XІІ договору встановлено, що Рознарядка Міністерства оборони України за Специфікацією є невід`ємною частиною договору.

Згідно Рознарядки Міністерства оборони України за Специфікацією, що є невід`ємною частиною договору, строк поставки товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61 встановлено до 20.02.2015 (включно) (арк. с. 14).

Таким чином, умови договору від 20.02.2015 № 286/3/15/61 містять два різні строки (терміни) виконання зобов`язання щодо поставки товару.

Пунктами 6.3.3 та 6.3.4 договору передбачено, що постачальник зобов`язаний письмово, не пізніше ніж за 2 робочі дні, повідомити представника замовника про дату, коли товар буде наданий для приймання по якості та коли товар буде відвантажений на його адресу.

Розділом ІІ договору встановлено, що якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам нормативно-технічної документації, а також затвердженому зразку. Для своєчасної організації контролю якості постачальник обов`язково вказує місцезнаходження, де виготовляється товар (у разі відсутності у постачальника готового товару на момент підписання договору).

Постачальник гарантує доброякісність і надійність товару протягом строку експлуатації, що визначений у нормах забезпечення речовим майном військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 № 1444 "Про речове забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час" при дотриманні споживачем умов та правил експлуатації.

Приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться, військовим представництвом Міністерства оборони України (далі - ВП МОУ) в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорон» здоров`я України, кількості, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено ВП МОУ, Замовник направляє до цього підприємства представників ВП МОУ для приймання товарів військового призначення. Рішення щодо визначення ВП МОУ для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне ВП МОУ після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару.

У разі, коли постачальник є виробником товару, зазначеного у Специфікації цього Договору, контроль якості здійснюється на підставі вимог Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.09 № 1107.

Замовник має право самостійно або через ВП МОУ здійснювати контроль за якістю товару на всіх стадіях його розроблення, випробування, виробництва, доробки і поставок відповідно до нормативних документів та технічної документації і проводити вибіркову перевірку виробів.

При позитивних результатах контролю та випробувань на прийнятий товар представником замовника ставиться відповідне клеймо у місцях нанесення маркування відповідно до нормативно-технічної документації. У разі відсутності місця для нанесення клейма (пломбування) або недопустимості нанесення клейма (пломбування) на виробах: клейма (пломби) наносяться на кожному примірнику акту приймального контролю (якості), та на тарі в межах норм приймання матеріально-технічних засобів речової служби, якщо постачальник товару є його виробником.

Приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства оборони України. Належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару по якості та направляється Замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою.

Приймання товару за кількістю та якістю у всіх випадках, які не врегульовані положеннями цього договору, здійснюється одержувачем замовника відповідно до вимог Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (затверджена постановою Державного арбітражу при Раді Міністрів СРСР від 15.06.65 № П-6) та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (затвердженої постановою Державного арбітражу при Ради Міністрів СРСР від 25.04.66 № П-7) з доповненнями і змінами, які внесені до них в установленому порядку та нормативно- правовими актами України, які регулюють такі відносини. Належним чином оформлені документи (видаткова накладна постачальника та повідомлення-підтвердження) є підтвердженням приймання та оприбуткування за обліком товару.

Відповідно до п. 5.3 договору датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній.

Отже, процедура приймання товару за якістю, згідно умов договору, є невід`ємною частиною приймання позивачем від відповідача товару та безпосередньо впливає на фактичну дату його поставки.

Натомість, зі змісту розділу ІІ договору вбачається, що процедура приймання товару за якістю, є досить складною та тривалою.

Надані позивачем акти приймального контролю (якості), а також видаткові накладні містять різні дати, що не дає можливості встановити саме, яка дата є датою поставки товару відповідно до п. 5.3 договору.

Складність процедури приймання товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61 підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними та актами приймального контролю, за якими фактично відбувалась поставка товару згідно договору. Так, наприклад, за видатковою накладною від 23.02.2015 № РН-0000015 товар було прийнято на контроль якості продукції 23.02.2015, про що свідчить відмітка у акті приймального контролю (якості) № 1, натомість, товар за вищевказаною видатковою накладною був прийнятий позивачем після проведення перевірки відповідності показникам якості лише 25.02.2015 (арк. с. 135-136).

Таким чином, враховуючи порядок повідомлення замовника про готовність товару, транспортування та порядок приймання замовником товару за якістю, суд дійшов висновку, що здійснення поставки товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61 у строк до 20.02.2015 (включно) є фактично неможливим.

Судом також враховано, що у розділі V договору сторонами встановлено постачання товару на умовах DDР - склад замовника відповідно до Міжнародник правил по тлумаченню торговельних термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року. Місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об`єднані центри забезпечення Міністерства оборони України (далі - одержувачі замовника) згідно з рознарядкою Міністерства оборони України, яка є невід`ємною частиною договору, з обов`язковим дотриманням передбачених нею вимог до асортименту, кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень. Поставку товару одержувачам замовника постачальник зобов`язаний провести, з обов`язковим виконанням передбачених вимог щодо асортименту, кількості, сортності виробів, черговості поставок у кожній окремо відвантаженій партії. Поставка товару здійснюється транспортом постачальника.

Місце поставки, згідно Рознарядки Міністерства оборони України за специфікацією у відповідності з договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61, є одержувач - Центр забезпечення речовим майном, що знаходиться у місті Хмельницькому (арк. с. 14). При цьому відвантаження товару відбувалось зі складу відповідача, що знаходиться у м. Дніпропетровську (арк. с. 13).

Вищевикладене також свідчать про те, що здійснення поставки товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61 до 20.02.2015 (включно) є фактично неможливим.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що строк поставки товару умовами договору від 20.02.2015 № 286/3/15/61 не встановлені.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 Цивільного кодексу України).

У пункті 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки, згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення).

Оскільки як встановлено судом вище, строк поставки товару сторонами у договорі № 286/3/15/61 від 20.02.2015 не визначено, у правовідносинах сторін щодо поставки товару за цим договором слід керуватись положенням статті 530 ЦК України.

Доказів звернення позивача до відповідача із вимогою про поставку товару, передбаченого договором № 286/3/15/61 від 20.02.2015 сторонами до суду не надано.

Претензії від 17.03.2015 286/6/2685 та від 03.04.2015 № 286/6/3812, якими позивач звертався до відповідача з вимогою про сплату пені та штрафу, нарахованих у зв`язку з порушенням строків поставки товару (арк. с. 18-19), не можуть бути доказами звернення позивача з вимогою щодо поставки товару, оскільки останні не містять даної вимоги. Крім того, позивачем до суду не надано доказів надсилання даних претензій відповідачеві. Отримання вищевказаних претензій позивача відповідачем заперечується. Також, судом в ухвалах від 03.03.2016 та від 14.03.2016 було витребувано у позивача докази надсилання відповідачу вищевказаних претензій.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Щодо здійснення фактичної поставки відповідачем позивачеві товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 193 ГК України зобов`язана сторона має право виконати зобов`язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов`язання.

Статтею 531 ЦК України встановлено, що боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 6 ст. 193 ГК України зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач поставив, а позивач прийняв та сплатив у повному обсязі, товар на суму 6468000 грн. (арк. с. 73, 75, 117-135).

Жодних доказів звернення позивача до відповідача щодо неналежного виконання останнім зобов`язання з поставки товару за договором від 20.02.2015 № 286/3/15/61, відмови від прийняття та/або оплати поставленого товару на суму 6468000 грн. сторонами до суду не надано.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.3.3 договору встановлено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Оскільки, як встановлено судом вище, строк поставки товару у договорі від 20.02.2015 № 286/3/15/61 не визначений, а строки поставки товару, визначені ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідачем не порушені, такі правові наслідки як сплата неустойки (штрафу, пені) не настають. А тому позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 120692, 88 грн. за період з 21.02.2015 по 25.03.2015 та 7% штрафу у розмірі 452760 грн., нарахованих у зв`язку з несвоєчасною поставкою товару, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 22, 33-34, 36, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.03.2016

Суддя В.І. Ярошенко