ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 921/490/15-г/7
Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Чернова Є.В.- головуючого, Ємельянова А.С.
Овечкіна В.Е.
за участю представників сторін: від позивача: Вербицький О.Р.
розглянув касаційну скаргуІноземного підприємства "Драйфхолм Фармінг"
на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р.
у справі№ 921/490/15-г/7 господарського суду Тернопільської області
за позовомІноземного підприємства "Драйфхолм Фармінг"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Благодар-Агро"
простягнення 109350,52 грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 06.06.2015р. (суддя Стадник М.С.) у справі № 921/490/15-г/7 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" 8346,44 грн. пені, 38205,78 грн. інфляційних втрат, 2323,84 грн. річних та 2387,66 грн. судового збору.

Рішення обгрунтоване доводеністю неналежного виконання договірних зобов'язань з боку відповідача.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р. (судді Кравчук Н.М., Мирутенко О.Л., Якімець Г.Г.) рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. у справі № 921/490/15-г/7 скасовано в частині стягнення пені в розмірі 8346,44 грн., в цій частині прийнято нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог. Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 28 334,83 грн. та 3% річних - 1 947,16 грн.. скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в цій частині. В решті рішення - в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 9 870,95 грн. та 3% річних в розмірі 376,68 грн. залишено без змін. Доповнено резолютивну частину рішення пунктом такого змісту "Припинити провадженні в частині стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" основного боргу в розмірі 70506,81грн." Стягнуто з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" 1615,08 грн. судового збору за подання позовної заяви. Стягнуто з ІП "Драйфхолм Фармінг" на користь ТзОВ "Благодар-Агро" 461,66 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Апеляційна інстанція дійшла висновку що позивач не довів належними та допустимими доказами, що ним надано послуги на виконання умов договору, тому між сторонами існували позадоговірні відносини.

Заявник в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду скасувати частково з підстав неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, рішення місцевого господарського суду залишити в силі.

Скаржник вважає, що підписані акти здачі-прийняття робіт є доказом надання позивачем послуг саме за договором від 09.04.2014р. №2-04/14 та посилання у вказаних актах на договір не є обов'язковим виходячи з положень Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні". Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення пені та нарахованих 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, - між іноземним підприємством "Драйфхолм Фармінг" (далі - Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Благодар-Агро" (далі - Замовник) укладено 09.04.2014р. договір № 2-04/14 про виконання сільськогосподарських робіт та розрахунки за них (далі - Договір), відповідно до якого Виконавець зобов'язався виконати комплекс робіт по обробітку землі (посів) на умовах визначених даним Договором.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.4, 2.5 Договору, за надані послуги Виконавець отримує 150 грн. в т.ч. ПДВ за один гектар посіяної площі. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця згідно акту виконаних робіт протягом трьох робочих днів після підписання акту виконаних робіт. Акт складається в кінці кожного тижня роботи, по факту здійсненої Виконавцем роботи за участю представників сторін Договору.

Згідно з п.3.2.6 договору замовник зобов'язався своєчасно і в повному розмірі вносити оплату за надані послуги.

У разі несвоєчасної оплати коштів Замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставкиНБУвід вартості виконаних та неоплачених робіт за кожен день прострочення платежу (п.4.3 договору).

Як вірно визначено судом першої інстанції, взаємовідносини, що склалися між сторонами, за своєю правовою природою є такими, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ст. 901 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору, на підставі Акту здачі-приймання робіт №ОУ0000005 від 30.04.2014 р. відповідачу надано послуги, загальна вартість яких становить 108000 грн., згідно акту № ОУ-0000006 від 08.05.2014 р. - 31250,00 грн., згідно акту № ОУ-0000008 від 16.05.2014 р. - 26600,00 грн., згідно акту № ОУ-0000009 від 20.05.2014 р.- 9500,00 грн., згідно акту № ОУ-0000010 від 20.05.2014 р. - 4700,00 грн., а всього робіт на суму 99420,00 грн. Як вбачається із актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) вони підписані без будь-яких зауважень та заперечень представниками сторін та скріплені печатками товариств.

Як встановлено господарським судом, відповідачем грошові зобов'язання виконувалися з порушенням строків встановлених договором, та проведені частково в сумі 28913, 19 грн., що підтверджено виписками із банківського рахунку позивача: 26.05.2014р. - 31600,80 грн., з яких 13000,00 грн. оплата за раніше допущено заборгованість за надані послуги у 2012році, тобто фактична оплата по Договору становить 18600,80 грн.; 04.06.2014р. - 312,39 грн.; 22.08.2014р. - 4000,00 грн.; 05.09.2014р. - 3000,00 грн.; 30.10.2014р. - 3000,00 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що в процесі розгляду справи в суді першої інстанції, відповідач оплатив суму основного боргу в розмірі 70 506,81 грн., в зв'язку з чим позивач 15.07.2015р. звернувся до господарського суду Тернопільської області з клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 70 506,81 грн. В решті позовних вимог позов підтримує.

Проте, суд першої інстанції зазначив, що дане клопотання подане в порядку, передбаченому ч.4 ст. 22 ГПК України, згідно з якою позивач вправі до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог, така заява не порушує прав та охоронюваних законом інтересів сторін, інших осіб, відтак прийнята судом до розгляду, відповідно позовні вимоги розглядаються з врахуванням даної заяви.

Пунктом 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України встановлено, що господарський суд припиняє провадження у справі, в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Відтак, враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з апеляційною інстанцією, що в частині стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП "Драйфхолм Фармінг" основного боргу в розмірі 70506,81 грн. провадження слід припинити.

Водночас, апеляційною інстанцією зроблено висновок, що між сторонами склалися позадоговірні відносини, оскільки в актах здачі-прийняття робіт відсутнє посилання на спірний договір, а ціна за виконані роботи вказана інша ніж передбачена п.2.2 договору.

Суд касаційної інстанції не погоджується з таким висновком з таких мотитвів.

Відсутність конкретизації в актах приймання-передачі робіт, що дозволяє однозначно дійти висновку про їх стосунок до відносин, що виникли з договору не свідчить про їх неналежність як доказів, що підтверджують договірні зобовязання.

При з'ясуванні дійсної волі сторін суд повинен був враховувати як умови договору, так і інші докази в їх сукупності, беручи до уваги практику, яка склалася у взаємовідносинах сторін, звичаї ділового обороту, наступну після укладення договору поведінку сторін.

З зазначених актів вбачається, що позивачем надавалися комплекси робіт по обробітку землі (посів), що охоплюється предметом договору. Також, зазначені послуги було надано в терміни дії договору, а саме з 09.04.2014р. по 09.06.2014 р., а так само підписано акти в межах дії спірного договору. Поведінка позивача, який доводить обставини виконання договору зазначеними актами вказує на те, що він вчиняв фактичні дії та підписував акти про це, усвідомлюючи, що діє на виконання договору.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи стосунок відповідних актів до договору мав довести обставини, які дозволяли суду апеляційної інстанції дійти висновку, що між сторонами існували інші відносини, які не охоплювалися умовами договору та що зазначені акти приймання-передачі стосуються таких відносин, що існують докази, які свідчать про те, що відповідач, вчиняючи такі акти, розумів їх по іншому, ніж позивач, в тому числі, докази, які підтверджують виконання умов договору, ніж акти на які посилається позивач.

Таким чином, спростовуючи висновки місцевого господарського суду, апеляційна інстанція відхилила докази з формальних ознак, не забезпечивши балансу прав сторін як в матеріально-правовому так і в процесуально-правовому значенні обмеживши позивача в процесуальних правах щодо доведення тих обставин, на які він посилався в обгрунтування позовних вимог та звільнивши відповідача від обовязку доказування обставин, на які він посилався.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції надано належної оцінки фактичним обставинам справи в їх сукупності, мотиви апеляційного господарського суду цих висновків не спростовують.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з гоподарським судом першої інстанції, що між сторонами склалися саме договірні відносини, а акти здачі-прийняття робіт підписано саме на виконання договору №2-04/14 від 09.04.2014р.

Сторони повинні належним чином та в установлений договором чи законом строк виконувати взяті зобов'язання, при цьому, кожна сторона, повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони (ст.ст. 526, 527 ЦК України, ст.193 ГК України).

У разі порушення зобов'язання, яким згідно ст.610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, настають наслідки встановлені договором або законом, в тому числі стягнення санкцій ( ст.611ЦК України).

Згідно ст.258 ЦК України та п.6 ст.231, п.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік.

Матеріалами справи підтверджено невиконання відповідачем розрахунків за отримані послуги у встановлений договором строк, а тому позовні вимоги в частині стягнення 8346,44 грн. пені, нараховані згідно п. 4.3 умов договору за період з 08.05.2014р. по 06.11.2014р. правомірно задоволено господарськми судом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен на вимогу кредитора сплатити борг з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд касаційної інстанції також вважає правомірним висновок господарського суду щодо стягнення з відповідача 2323,84 грн. - 3% річних за період з 08.05.2014р. по 05.06.2015р., та інфляційних втрат за період з 01.05.2014р. по 01.04.2015р. - 38205,78 грн.

Відповідно до ст. 111-10 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

У зв'язку з вищевикладеним, судова колегія Вищого господарського суду України дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають зміні.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу задовольнити частково.

Рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. та Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.10.2015р. у справі №921/490/15-г/7 господарського суду Тернопільської області змінити.

Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Тернопільської області від 15.07.2015р. в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодар-Агро" (с.Базаринці, Збаразький район, Тернопільська область, 47305, ідентифікаційний ) на користь Іноземного підприємства "Драйфхолм Фармінг" (вул. Залозецька, 33, с.Млинівці, Зборівський район, Тернопільська область,47242, ідентифікаційний , р/р 7819 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805) - 8346 (вісім тисяч триста сорок шість) грн. 44коп - пені, 38205 (тридцять вісім тисяч двісті п'ять) грн. 78 коп. - інфляційних втрат; 2323 (дві тисячі триста двадцять три) грн. 84 коп - річних та 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім ) грн. 66 коп. судового збору.

Припинити провадження в частині стягнення з ТзОВ "Благодар-Агро" на користь ІП"Драйфхолм Фармінг" основного боргу в розмірі 70 506,81 грн."

Витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 2865,19грн. покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю "Благодар-Агро".

Господарському суду Тернопільської області видати відповідні накази.

Головуючий, суддя Є. Чернов

судді А.Ємельянов

В. Овечкін