ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04.03.2016р. Справа № 905/1908/15

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на постанову Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області від 27 листопада 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження в межах примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року по справі №905/1908/15 по стягненню з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суми заборгованості в сумі 635039, 07 грн., з якої сума простроченої заборгованості по кредиту - 336058, 80 грн., сума простроченої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами- 298980, 27 грн., визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії,

За участю представників сторін:

від скаржника (стягувача): не з'явився,

від відповідача (боржника): не з'явився,

від ВДВС: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного «Банк Камбіо» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості в сумі 635039, 07 грн., з якої сума простроченої заборгованості по кредиту - 336058, 80 грн., сума простроченої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами- 298980, 27 грн.- задоволено.

На виконання вищевказаного рішення господарським судом Донецької області 23 жовтня 2015 року видано відповідний наказ по справі №905/1908/15.

04 січня 2016 року через канцелярію господарського суду Донецької області надійшла скарга Публічного акціонерного товариства ««Банк Камбіо» на дії Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області, визнання недійсної постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27 листопада 2015 року, зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги зазначив, що постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження мотивована неможливістю виконання органами ДВС на тимчасово неконтрольованій території, зокрема у місті Донецьку, де відбувається активна фаза антитерористичної операції, своїх повноважень - здійснення виконавчих дій. Правовою підставою для винесення вказаного рішення Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області зазначає вимоги Закону України «Про боротьбу з тероризмом» та Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Скаржник вважає, що вказана постанова прийнята з порушенням норм статті 26 Закону України "Про виконавче провадження". Зазначив, що виконавчі дії можуть бути проведені і не окупованій території, а тому постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження є безпідставною. Просив задовольнити скаргу в повному обсязі.

Представник скаржника у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, але 12 лютого 2016 року надав через канцелярію суду заяву про розгляд скарги у його відсутність.

Представник боржника у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Інформація про час і місце судових засідань щодо розгляду справи № 905/1908/15 розміщувалась на сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). Матеріали справи містять роздруковані та оформлені належним чином сторінки з відповідними повідомленнями.

З огляду на викладене, суд здійснив всі можливі дії направлені на повідомлення боржника про час та місце судового розгляду справи.

Представник Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, але 02 лютого 2016 року через канцелярію суду надав відзив на скаргу, в якому зазначив, що проведення виконавчих дій неможливе на території проведення активної фази АТО. Зазначив, що боржник позбавлений можливості скористатись своїм правом на добровільне виконання. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про задоволення скарги з огляду на наступне.

Згідно статті 6 Закону, державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

25 листопада 2015 року стягувач (скаржник) звернувся до Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області із заявою про примусове виконання рішення суду.

Постановою від 27 листопада 2015 року в.о. начальника Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 905/1908/15.

Постанова обґрунтована тим, що боржник - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та згідно із даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не перереєстроване. Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 07.11.2014 року розпорядженням Кабінету міністрів України № 1085-р затверджений перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. У зв'язку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться.

З огляду на вище викладене, державний виконавець визнав неможливим здійснення виконавчих дій на території проведення активної фази АТО.

Положеннями статті 115 ГПК України закріплено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановлено Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувачу чи прокурору, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій (ст. 116 ГПК України).

Нормативно-правове визначення виконавчого провадження наведене в статті 1 Закону України від 21.04.1999року № 606-XІV «Про виконавче провадження» (з відповідними змінами і доповненнями). Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадиться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» (далі - державні виконавці).

Процес виконавчого провадження у відповідності до змісту положень Закону України «Про виконавче провадження» складається з основних стадій: 1) відкриття провадження; 2) підготовка до примусового виконання; 3) вжиття заходів примусового виконання; 4) закінчення виконавчого провадження.

Тим самим первісною стадією виконавчого провадження є його відкриття, яке полягає в оцінці державним виконавцем відповідності виконавчого документу вимогам закону та виконанні ним процесуальних дій.

За правилами частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Підстави відмови у відкритті виконавчого провадження передбачені статтею 26 Закону України «Про виконавче провадження». Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших, передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як підставу для відмови у відкритті виконавчого провадження державний виконавець у постанові від 27.11.2015 зазначає неможливість проведення виконавчих дій на неконтрольованій державою Україна території, де на теперішній час проводиться активна фаза антитерористичної операції, що витікає з норм Законів України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Положення Законів України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не передбачають, що знаходження боржника на території проведення АТО є обставиною, що виключає здійснення виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до норм Закону України від 20 березня 2003 року № 638-ІV «Про боротьбу з тероризмом» (з відповідними змінами і доповненнями) у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод. На вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

У статті 1 Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року № 405/2014.

На виконання вимог наведених законів розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.05.2015 року № 428-р внесені зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких віднесено, зокрема, місто обласного значення - м. Донецьк.

Виконавчі дії, як визначено частинами 1, 2 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійного органу або майна.

Виконання рішення, яке зобов'язує боржника вчинити певні дії, здійснюється державним виконавцем за місцем проведення таких дій.

Згідно даним витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців боржник по господарській справі фізична особа - підприємець ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. Відомості щодо перереєстрації фізичної особи - підприємця відсутні.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 4 ст.13, ч. 5 ст.124, п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вирішуючи справу "Шмалько проти України" Європейський суд з прав людини в п.43 свого рішення від 20.07.2004р. дійшов наступного висновку: "Суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

Також, як зазначив Конституційний Суд України в пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012, за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Таким чином, виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження, тому відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження в даному випадку позбавляє стягувача можливості реалізувати своє право на судовий захист.

Неможливість надіслання боржникові постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням про вручення може утруднити виконання рішення, але не унеможливлює його виконання.

Відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» допускається повідомлення учасників виконавчого провадження засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою. До того, державний виконавець не позбавлений права вимагати авансування витрат стягувачем на проведення виконавчих дій в порядку ст. 41 Закону, з метою забезпечення кур'єрської (комерційної) доставки пошти на адресу боржників. У зв'язку з чим, суд вважає, що державний виконавець заздалегідь ухилився від намагань забезпечити виконання судового рішення.

Приписами частин перших статей 6 і 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Наданий стягувачем до виконання виконавчий документ суду повністю відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

За змістом ст. 32 Закону України "Про виконавче провадження" первісними заходами щодо примусового виконання рішення зі стягнення заборгованості полягає у зверненні стягнення на кошти та майно боржника. При цьому, згідно ст. 52 зазначеного Закону, стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Відповідно до положень ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Державний виконавець вправі провадити виконавчі дії щодо виявлення та звернення стягнення на кошти, як перебувають на рахунках та вкладах боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Враховуючи встановлене Законами України "Про банки та банківську діяльність", "Про виконавче провадження" право державного виконавця до доступу до банківської таємниці та право накладати арешт на кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах України та звертати стягнення на арештовані кошти в рахунок виконання відповідних рішень, суд зазначає про реальну можливість проведення виконавчих дій, направлених на виявлення інформації щодо наявності грошових коштів боржника на рахунках в банківських установах за рахунок яких можливе виконати рішення суду по справі.

Відповідно до положень постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 року, за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, та виходячи із основних загально правових засад справедливості, законності, рівності суб'єктів, притаманних господарському праву, проаналізувавши встановлені конкретні обставини, оцінивши надані докази і їх сукупності та взаємозв'язку, враховуючи конституційний принцип доступність до правосуддя всіх осіб, незалежно від міста їх реєстрації, застосовану у цієї справі практику Європейського суду з прав людини щодо недопустимості ухилення від виконання судових рішень, яка є обов'язковою для національних судів згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", враховуючи також справедливий баланс інтересів стягувача та боржника, суд вважає скаргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, Конституцією України, Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Законом України «Про виконавче провадження», ст. 86,121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» на постанову Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області від 27 листопада 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження в межах примусового виконання наказу господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року по справі №905/1908/15 по стягненню з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 суми заборгованості в сумі 635039, 07 грн., з якої сума простроченої заборгованості по кредиту - 336058, 80 грн., сума простроченої заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами- 298980, 27 грн., визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати дії Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27 листопада 2015 року за виконавчим провадженням на підставі п.8 ч.1 ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" незаконними.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області про відмову у відкритті виконавчого провадження від 27 листопада 2015 року ВП №49498578 за наказом господарського суду Донецької області №905/1908/15 від 27 листопада 2015 року.

Зобов'язати Відділ державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції у Донецькій області винести постанову про відкриття виконавчого провадження за наказом Господарського суду Донецької області від 23 жовтня 2015 року №905/1908/15.

Ухвала господарського суду набирає чинності в день її винесення судом.

Ухвалу може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду.

Суддя О.О. Кучерява