КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/29833/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Рябухи В.І.

Ропій Л.М.

при секретарі Фесенко А. В.

За участю представників:

від позивача: Гудим А. О. - представник за довіреністю НАТ 278527 від 28.12.2015

від відповідача: Савченко А. О. - представник за довіреністю від 14.03.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016

у справі № 910/29833/15 (суддя Підченко Ю. О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз»

до Державного підприємства «Управління воєнізованої охорони»

про відшкодування збитків

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт, виконаних за договором № ГЗП-3 № про закупівлю послуг, пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ «Укртрансгаз», які знаходяться на балансі УМГ «Львівтрансгаз») від 20.11.2013 на суму 6 750 грн. в сторону її зменшення та стягнення збитків у розмірі 6 750 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2016, повний текст якого складений 15.01.2016, у справі № 910/29833/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що позивачем належних та допустимих доказів в підтвердження наявності вини у відповідача та доказів понесення позивачем збитків в розмірі 6 750 грн. внаслідок неналежного виконання зобов'язань відповідачем договірних відносин не подано, а відтак, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між протиправними діями відповідача та нібито понесеними збитками саме внаслідок неналежного виконання відповідачем договірного зобов'язання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 у справі № 910/29833/15.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» зазначило, що вважає оспорюване рішення таким, що прийнято з порушеннями вимог чинного законодавства України, а суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування зазначеної позиції позивач послався на ті самі обставини, що й при зверненні до суду з цим позовом, а саме на те, що за договором № ГЗП-3 № про закупівлю послуг, пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ «Укртрансгаз», які знаходяться на балансі УМГ «Львівтрансгаз») від 20.11.2013 до вартості послуг охорони за один місяць за один цілодобовий пост включено витрати на відрядження в сумі 450 грн., проте при проведенні Держфінінспекцією у м. Києві перевірки встановлено, що за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року, згідно наданих відповідачем документів, витрати на відрядження не здійснювались, тобто відповідачем взято до сплати зобов'язання в сумі 6 750 грн., які фактично не підтверджені.

Також позивач зазначив про те, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача Державної фінансової інспекції.

Ухвалою від 15.02.2016 колегії суддів Київського апеляційного господарського суду в складі: головуючий суддя - Калатай Н.Ф., судді Ропій Л. М., Рябуха В. І. відновлено строк подання апеляційної скарги, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» прийнято до розгляду та порушене апеляційне провадження.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, додатково зазначивши про те, що просить прийняти у справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оспорюване рішення суду першої інстанції - без змін.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст. ст. 99, 101 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі, колегія суддів встановила таке.

20.11.2013 позивач як замовник та відповідач як виконавець уклали договір № ГЗП-3 № про закупівлю послуг, пов'язаних з особистою безпекою (послуг з охорони особливо важливих об'єктів ПАТ «Укртрансгаз», яка знаходяться на балансі УМГ «Львівтрансгаз») (далі Договір) (а.с. 21-25), відповідно до умов якого відповідач прийняв на себе зобов'язання надати послуги, пов'язані з особистою безпекою (послуги з охорони особливо важливого об'єкту ГЗП-3 Стрийського ВУМГ УМГ «Львівтрансгаз») на об'єкті позивача, адреса та розташування якого зазначені сторонами у дислокації (додаток № 1 до договору), а позивач - прийняти послуги відповідача у встановлений сторонами час дії Договору і щомісячно сплачувати відповідачу плату за отримані послуги, послуги надаються позивачу з 20.11.2013 по 19.11.2014 включно.

Вартість послуг з охорони за 12 місяців з розрахунку один цілодобовий пост по охороні стаціонарних об'єктів сторонами погоджено у підписаному кошторису (а.с. 15) та визначено в сумі 20 222,38 грн. за 1 місць та, відповідно, 242 668,56 грн. за 12 місяців.

19.11.2014 сторонами підписано Додаткову угоду № 1 (а.с. 26-27), якою внесено зміни до Договору, зокрема встановлено, що послуги надаються позивачу з 20.11.2013 до моменту проведення нової перевірки.

Вказаною Додатковою угодою № 1 встановлено, що загальна вартість Договору становить 291 202,27 грн., що є на 20 % більша від початкової суми Договору.

24.02.2015 за наслідками моніторингу господарської операції щодо закупівлі послуг, пов'язаних з особливою безпекою (охороною об'єктів та особливо важливих об'єктів УМГ «Львівтрансгаз»), головним державним аудитором відділу оперативного аудиту складено довідку № 8 (а.с. 44-45), з якої слідує, що в ході перевірки укладених між сторонами договорів виявлено включення вартості витрат на відрядження на суму 6 750 грн., які фактично не підтверджені відповідачем.

Позивач, звертаючись до суду з цим позовом, просить стягнути з відповідача збитки в сумі 6 750 грн., які становлять суму витрат на відрядження, включених до вартості охорони за одним місць за один цілодобовий пост, в той час як при проведення Держфінінспекцією у м. Києві перевірки встановлено, що за період з грудня 2013 року по грудень 2014 року, згідно наданих відповідачем документів, витрати на відрядження не здійснювались, тобто відповідачем взято до сплати зобов'язання в сумі 6 750 грн., які фактично не підтверджені.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову, з чим колегія суддів погоджується з огляду на наступні обставини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, яка діяла на дату підписання цього акту) законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що контролюються.

Отже, довідка органу державного фінансового контролю є підставою для реагування посадовими особами об'єкту, що ревізується, шляхом вчинення відповідних дій для усунення виявлених порушень, зазначених в акті, в тому числі, процесуальних дій (зокрема - пред'явлення відповідного позову до суду).

У випадку звернення до суду, такий акт є доказом у справі, якому суд повинен надати оцінку поряд з іншими доказами у справі.

За правилами статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сам лише акт органу державного фінансового контролю не визначений законодавством як безумовний доказ господарського чи цивільно-правового правопорушення. Обставини, вказані в такому акті, в господарському судочинстві повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України.

Даної позиції притримується Верховний суд України в листі № 1-11/477 від 09.08.2006, де вказано, що Законом України «Про державну контрольно-ревізійну службу в Україні» органам державної контрольно-ревізійної служби (назва органів державного фінансового контролю станом на дату написання вказаного листа - прим. суду) при проведенні контрольних заходів визначати збитки чи матеріальну шкоду не заборонено. Разом з цим їх розмір підлягає доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним процесуальним законодавством України, зокрема статтями глави 5 Цивільного процесуального кодексу України, глави 5 Кримінально-процесуального кодексу України, розділу V Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи, що як на підставу стягнення з відповідача 6 750 грн. позивач посилається на завдання йому відповідачем збитків на зазначену суму, при вирішенні спору сторін слід виходити з наступного.

За правилами статті 611 ЦК України, відшкодування за рахунок боржника збитків є правовим наслідком порушення ним зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

В свою чергу, кредитор, якщо йому завдано збитків у результаті порушення його цивільного права, згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України має право на їх відшкодування.

Збитками, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З огляду на зазначені норми закону, для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності, як відшкодування збитків, необхідною є наявність умов: протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявності збитків та їх розмір, який згідно з ч. 2 ст. 623 ЦК України, має доказати кредитор; причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення зобов'язання боржником, а не якихось інших обставин, зокрема, дій самого кредитора або третіх осіб; вини боржника.

Відсутність будь-якої з зазначених умов виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов'язку з відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, спір, що є предметом вирішення у цій справі, пов'язаний з виконанням сторонами зобов'язань за Договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг, до яких за своєю правовою природою відноситься Договір, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Сторони у Договорі погодили як обсяг послуг, які доручаються до виконання відповідачу, так і їх вартість.

На підтвердження факту надання послуг за Договором позивачем до матеріалів справи долучено належним чином засвідчені копії підписаних обома сторонами та скріплених їх печатками актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 291 198, 95 грн., а саме: № 1-00000005 від 31.01.2015 на суму 20 608,80 грн., № 1-443 від 31.12.2014 на суму 20 608, 80 грн., № 1-435 від 30.11.2014 на суму 7 312, 80 грн., № 1-401 від 30.11.2014 на суму 12 807,50 грн., № 1-362 від 31.10.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-320 від 30.09.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-270 від 31.08.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-232 від 31.07.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-194 від 30.06.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-156 від 31.05.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-116 від 30.04.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-079 від 31.03.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-0041 від 28.02.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-0005 від 31.01.2014 на суму 20 222,38 грн., № 1-00231 від 31.12.2013 на суму 20 222,38 грн., № 1-00210 від 30.11.2013 на суму 7 414,87 грн.

Надані відповідачем за Договором послуги позивач оплатив в повному обсязі, що сторонами не заперечується.

Отже, відповідач надав, а позивач прийняв без зауважень обумовлені Договором послуги на загальну суму 291 198, 95 грн., тобто в межах погодженої сторонами в Договорі ціни.

А відтак, кошти, які позивач просить стягнути з відповідача як збитки, були отримані останнім відповідно до укладеного між ними Договору та входили у ціну цього договору, що не може вважатися неправомірною дією та свідчить про відсутність в діях відповідача складу цивільного правопорушення.

Крім того, слід зазначити про таке.

Статтею 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, а її зміна після виконання договору не допускається.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При укладенні Договору сторони дійшли згоди щодо вартості послуг, які відповідач мав виконати за Договором, в той час як з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що вказані послуги відповідач надавав позивачу в обсягах, встановлених в Договорі, та, відповідно, отримав за них плату, погоджену сторонами в Договорі.

Вимагаючи повернення частини виконаного за Договором, позивач фактично після його виконання в односторонньому порядку незаконно змінює встановлену у цьому договорі ціну, що є порушенням законодавства і законних прав відповідача.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено наявність всіх, визначених законом умов, для застосування до відповідача відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача провести коригування вартості робіт виконаних за Договором на суму 6 750 грн. в сторону її зменшення та стягнення збитків у розмірі 6 750 грн.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 у справі № 910/29833/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. 99, ст.ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Львівтрансгаз» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 у справі № 910/29833/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2016 у справі № 910/29833/15 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/29833/15.

Повний текст постанови складено: 18.03.2016

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді В.І. Рябуха

Л.М. Ропій