ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 918/7/16

Суддя Романюк Р.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 27 471 грн. 39 коп.

В засіданні приймали участь представники:

Від позивача: ОСОБА_3 (довіреність1831 № від 17.04.2015р.);

Від відповідача: ОСОБА_4 (договір №б/н від 11.01.2016р.).

Обставини справи: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до господарського суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 27 471 грн. 39 коп. з яких: 25 094 грн. 90 коп. заборгованість, 120 грн. 00 коп. - 3% річних, 501 грн. 90 коп. інфляційні та 1 754 грн. 59 коп. пеня.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі Договору-заявки №222/15 від 14 вересня 2015 року надав відповідачу послуги по перевезенню вантажу у міжнародному автомобільному сполученні, вартість яких останній не оплатив, а тому існуючу заборгованість з урахуванням 3% річний та інфляційних, а також нараховану пеню просить суд стягнути у примусовому порядку.

20.01.2016р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначає, що Договір-заявку №222/15 від 14.09.2015р. між сторонами не укладено, оскільки оформлення договору у письмовій формі з підписами уповноважених осіб та печаток суб'єктів господарювання не відбулося. А тому проти позовних вимог заперечує та просить суду в позові відмовити, крім того просить суд віднести до судових витрат понесенні відповідачем витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн. 00 коп. (а.с.28-32).

20.01.2016р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 28 528 грн. 04 коп. з яких: 25 332 грн. 19 коп. заборгованість, 2 351 грн. 38 коп. пені, 684 грн. 15 коп. інфляційних та 160 грн. 32 коп. - 3 % річних.

Вказана заява подана в порядку визначеному ст. 22 ГПК України, підписана позивачем, не суперечить чинному законодавству, а відтак приймається судом.

11.02.2016р. відповідачем подано письмові пояснення, згідно яких відповідач зазначає, що у ФОП ОСОБА_2 відсутні договірні правовідносини та будь-які зобов'язання перед LLC «Electrolux» і ТОВ «Інвестком» (а.с.67).

16.02.2016р. позивачем в порядку ст. 38 ГПК України подано клопотання про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.02.2016р. клопотання позивача про витребування доказів задоволенно.

29.02.2016р. від Львівської митниці ДФС надійшов лист, відповідно до якого Львівська митниця зазначає, що довідка (інший документ) про вартість транспортних (експедиційних) послуг до митного оформлення не подавалась, оскільки, згідно задекларованих відповідно до товаросупровідних документів даних, умовами поставки зазначеного вантажу не передбачено включення вартості витрат на транспортування товару при розрахунку його митної вартості. Також долучено до листа завірені належним чином копії документів щодо митного оформлення у період з 17.02.2015р. по 22.09.2015р. вантажу, що перевозився транспортним засобом ФОП ОСОБА_1 (р.н. НОМЕР_1) на адресу ДП «Електролюкс ЛЛС» (а.с.93-116)

02.03.2016р. позивачем подано письмові пояснення з приводу спірних правовідносин, відповідно до яких позивач зазначає, що Експедитором на електрону адресу перевізника було надіслано замовлення (заявку), зазначає, що дії відповідача та (або) його уповноваженої особи щодо надіслання на електрону адресу позивача, яка використовується останнім для здійснення основного виду діяльності - міжнародних вантажних автомобільних перевезень, в частинні отримання (надання) ними відповідних заявок, дають підстави вважати, що в такий спосіб між сторонами було укладено договір транспортного експедирування (а.с117-119).

03.03.2016р. позивачем подано клопотання про доручення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме відповідь ДП «Електролюкс» (вантажоодержувача) на адвокатський запит. Відповідно до якого ДП «Електролюкс» зазначає, що організацію та здійснення перевезення вантажу (код УКТЗЕД:913101500) при здійсненні міжнародного автомобільного перевезення за маршрутом м. Олава, РП-«Electrolux» Poland Sp. z o. о. (вантажовідправник) - м. Київ, Україна - ДП «Електролюкс ЛЛС» (імпортер) - склад ТОВ «Інвестком» (покупець), було виконано вантажовідправником (Electrolux Poland Sp. z o. о.) самостійно без залучення ДП «Електролюкс ЛЛС», що підтверджується CMR. Також зазначає, що у ДП «Електролюкс ЛЛС» (вантажоодержувача) відсутні будь-які договірні відносини з ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 (а.с. 126-128).

В судовому засіданні 15.03.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог та наполягав на їх задоволенні.

В судовому засіданні 15.03.2016р. представник відповідача проти позову заперечив з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажу.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що між сторонами 14 вересня 2015 року було укладено Договір-заявку (про надання транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом) №222/15 від 14.09.2015р. (далі - Договір) на перевезення вантажу по маршруту Польща - Україна, згідно умов якого він надав транспорті послуги, вартість яких з урахуванням інфляційних, 3 % річних та нараховану пеню, просить суд стягнути у примусовому порядку.

Відповідно до п. 4.1 поданого позивачем Договору, вартість транспортних послуг становить: 1000.00 (одна тисяча) євро. Розрахунок у гривнях по курсу продажу валюти банком на день продажу, по факту отримання оригінальних СМR на протязі 21-30 днів.

За твердженням позивача він в повному обсязі надав обумовлені в Договорі транспортно-експедиційні послуги по перевезенню вантажу, однак експедитор за Договором (відповідач у справі) взяте на себе зобов'язання в частині своєчасної оплати послуг не виконав, у зв'язку із чим у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 1000,00 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.11.2015р. складає 25 332 грн. 19 коп.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 180 Господарського кодексу України визначає істотні умови господарського договору. Відповідно до положень цієї статті зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 2 статі 307 Господарського кодексу України встановлено, що договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Як встановлено судом Договір-заявка № 222/15 від 14.09.2015р. між позивачем та відповідачем у формі єдиного документу, підписаного та скріпленого печатками сторін, укладений не був. Вказана обставина не заперечується і представниками сторін, присутніми в судовому засіданні.

Твердження позивача про те, що дії відповідача та (або) його уповноваженої особи щодо надіслання на електрону адресу позивача відповідних заявок, дають підстави позивачу вважати, що в такий спосіб між сторонами було укладено договір транспортного експедирування (виникнення договірних відносин), судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За змістом ст. 643 Цивільного кодексу України якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку.

В той же час позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів направлення ним спірного Договору-заявки №222/15 від 14.09.2015р. саме відповідачу, а останнім факт отримання та, відповідно, укладення вказаного правочину заперечується повністю.

Не приймається судом як належний доказ і надана позивачем переписка з мережі Інтернет, оскільки з поданих документів не можливо достовірно встановити факт направлення позивачем саме проекту зазначеного Договору та отримання його відповідачем у справі (ФОП ОСОБА_2), а не сторонньою особою.

Більш того, крім наданої позивачем претензії яка була направлена на адресу ФОП ОСОБА_2 (а.с.13-15), матеріали справи не містять жодних належно оформлених документів на підтвердження факту надання позивачем транспортно-експедиційних послуг з перевезення вантажів автомобільним транспортом обумовлених Договором саме ФОП ОСОБА_2, що могли свідчити про фактичне укладення вказаного правочину та прийняття його до виконання сторонами.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин, коли зібраними у справі доказами не доведено факту укладення у встановленій законом формі та порядку між сторонами Договору-заявки №222/15 від 14.09.2015р. на підставі якого позивчем заявлено позов у цій справі, суд дійшов висновку про необгрунтованість заявлених вимог як в частині стягнення боргу з урахуванням інфляційних та 3 % річних, так і в частині нарахованої, згідно умов цієї угоди, пені.

Що стосується віднесення до судових витрат коштів сплачених на правову допомогу адвоката у розмірі 3 500 грн. 00 коп., про які заявлено відповідачем у справі, то суд відмовляє в задоволенні такої вимоги, виходячи з наступного.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу Відповідачем суду надано:

- копію Договору про надання правової допомоги укладеного 11.01.2016р. між ОСОБА_2 (Клієнт) та ОСОБА_6 (Адвокат);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_6 НОМЕР_2;

- інформаційний акт (розрахунку по витратам години/часу Адвоката та розрахунок матеріальних витрат за відпрацьовані години) від 11.01.2016р. на суму 3 500 грн. 00 коп.;

- документ №04 від 20.01.2016р. про отримання Адвокатом ОСОБА_6 від ОСОБА_2 - 3 500 грн. 00 коп.

У відповідності до ст. 44 ГПК України, згідно якої судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Частиною 3 статті 48 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.5 ст. 49 ГПК України).

Згідно статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.10.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У відповідності до абзацу третього пункту 11 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/973 від 14.12.2007 «Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів окремих норм процесуального права», за яким у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

За змістом частини третьої статті 48 та частини п'ятої статті 49 ГПК у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

З огляду на зазначене, враховуючи, що адвокат з яким підписано відповідну угоду жодного разу не здійснював представництво інтересів відповідача у судових засіданнях (представником був помічник адвоката), а поданий доказ перерахування зазначених грошових коштів не відповідає вимогам чинного законодавства, а отже не може беззаперечно свідчити про фактичне перерахування коштів адвокату, то відповідно, відсутні правові підстави для віднесення вищевказаних витрат у розмірі 3 500 грн. 00 коп. до судових витрат.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повне рішення складено "18" березня 2016 року

Суддя Романюк Р.В.