КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа№ 910/10299/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Рудченка С.Г.

Яковлєва М.Л.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивча Смакота Н.І. - дов. від 18.04.2014 № 14-98

відповідача Кардашевська Т.В. - дов. від 04.01.2016 № 4

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.15

у справі № 910/10299/15 ( суддя Мандриченко О.В.)

за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України"

до відповідача ТОВ Фірма "ТехНова"

про стягнення заборгованості у розмірі 2 045 321,05 грн. за

Договором купівлі-продажу природного

газу №2/01-ТЕ від 23.01.12

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "ТехНова" про стягнення пені у сумі 1 669 108,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 494,53 грн., 3% річних у сумі 359 718,12 грн. у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язання з оплати отриманого природного газу за Договором від 23.01.2012 № 2/01 - ТЕ про закупівлю природного газу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 № 910/10299/15, яке залишено без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 (головуючий суддя Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Суховий В.Г.), у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, з посиланням на те, що, уклавши Договір від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості, сторони тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, які були визначені за Договором № 2/01 - ТЕ. Оскільки відповідач у нові встановлені строки повністю розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Постановою Вищого Господарського суду України від 13.10.2015 № 910/10299/15 касаційну скаргу позивача ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 у справі № 910/10299/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 № 910/10299/15 за новим розглядом у задоволенні позовних вимог відмовлено, як заявлених необґрунтовано. Суд першої інстанції, як і за первісним розглядом відмовив у позові, оскільки нові строки поставки газу не були порушені постачальником.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 № 910/10299/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема, скаржник наголошує, що його позовні вимоги обраховані до 07.12.2012, тобто за період до укладення відповідачем Договору про організацію взаєморозрахунків від 05.12.2012 № 522/517з, а тому вважає, що стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних є правомірним та цілком обґрунтованим.

Ухвалою КАГС від 22.01.2016 № 910/10299/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання на 10.03.2016. (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.).

Відповідач за своїм Відзивом просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 № 910/10299/15 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та ТОВ фірмою "ТехНова" (покупець) 23.01.2012 був укладений Договір №2/01-ТЕ купівлі-продажу природного газу, відповідно до п. 1.1 якого продавець зобов'язався поставити покупцеві імпортований природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, а покупець зобов'язався прийняти та оплачувати газ на умовах цього Договору. (далі - Договір №2/01-ТЕ)

Згідно з пунктом 4.1 Договору № 2/01 - ТЕ встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

У відповідності до пункту 7.3 Договору № 2/01 - ТЕ у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 даного Договору покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Як передбачено п. 9.3 Договору № 2/01 - ТЕ, строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у п'ять років.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконання умов Договору № 2/01 - ТЕ позивач протягом січня - червня 2012 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 62 963 690,76 грн., що підтверджується Актами приймання - передачі природного газу: від 31.01.2012 б/н за січень на суму 21510517,34 грн.; від 29.02.2012 б/н за лютий на суму 19 332 238,96 грн.; від 31.03.2012 б/н за березень на суму 3646451,91 грн.; від 30.04.2012 б/н за квітень на суму 7 155 824,04 грн.; від 31.05.2012 б/н за травень на суму 5 667 382,79 грн.; від 30.06.2012 б/н за червень на суму 5 651 275,71 грн..

Як вбачається з наявних в матеріалах справи Платіжних доручень, відповідач сплатив вартість переданого протягом січня-червня 2012 року газу з порушенням строку, встановленого в Договорі купівлі-продажу газу від 23.01.2012 № 2/01 - ТЕ , у зв'язку з чим позивач нарахував на прострочену суму заборгованості 1 669 108,40 грн. пені, яка передбачена п. 7.3 цього Договору, а також 359 718,12 грн. 3% річних, 16 494,53 грн. інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Місцевим господарським судом встановлено, що 05.12.2012 відповідно до статті 23 Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" та Постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року №517 "Про затвердження порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування" між територіальним органом Казначейства у Чернігівській області, Головним фінансовим управлінням Чернігівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Чернігівської міської ради, Управлінням житлово-комунального господарства Чернігівської міської ради, ТОВ фірма "ТехНова" (комунальний енергогенеруючий підрозділ "Чернігівська ТЕЦ"), ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було укладено Договір №522/517з про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, що вироблялася, транспортувалася та постачалася населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - Договір № 522/517з)

Пунктом 8 названого Договору № 522/517з сторони погодили, що ТОВ "ТехНова" перераховує на рахунок ПАТ НАК "Нафтогаз України" кошти у сумі 21 137 719,59 грн., у тому числі податок на додану вартість у розмірі 3 522 953,27 грн., для погашення заборгованості за природний газ 2012 року згідно з Договором від 23.01.2012 №2/01-ТЕ.

За пунктом 11 (2) Договору № 522/517з визначено, що сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору.

Пунктом 14 Договору № 522/517з сторони погодили, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

Відповідно до п. 16 Договору № 522/517з сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмета договору.

Під час першого розгляду даної справи, за Рішенням ГСМК від 04.06.2015, яке залишено без змін Постановою КАГС від 27.07.2015, у задоволенні позовних вимог було відмовлено повністю з посиланням на те, що, уклавши Договір від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків сторони, тим самим змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, який поставлений за Договором № 2/01 - ТЕ про закупівлю природного газу. Оскільки відповідач у встановлені нові строки повністю розрахувався з позивачем за поставлений природний газ, підстави для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних відсутні.

Постановою Вищого Господарського суду України від 13.10.2015 № 910/10299/15 касаційну скаргу позивача ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково, Рішення Господарського суду міста Києва від 04.06.2015 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2015 у справі № 910/10299/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Вищий господарський суд України, скасовуючи вказані судові рішення, зазначив, що судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що уклавши Договір від 05.12.2012 № 522/517з, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором № 2/01-ТЕ. Отже, для застосування санкцій, передбачених п. 7.3 Договору №2/01 - ТЕ та наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором від 05.12.2012 № 522/517з. Проте, касаційним судом зауважено, що судами попередніх інстанцій не враховано, що така зміна порядку і строку проведення розрахунків за природний газ стосується виключно тієї заборгованості, яка є предметом Договору від 05.12.2012 № 522/517з. Так, як в апеляційній, так і в касаційній скаргах позивач зазначав про те, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані ним не лише на суму заборгованості, яка є предметом Договору від 05.12.2012 № 522/517з, але і на ту суму, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів до моменту укладення зазначеного Договору від 05.12.2012 № 522/517з, але з порушенням строків оплати, які визначені умовами Договору від 23.01.2012 № 2/01-ТЕ про закупівлю природного газу. Судом касаційної інстанції зауважено, що суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійснених позивачем нарахувань. При цьому, якщо їх обчислення помилкове, - суд зобов'язує позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або може зробити це самостійно. Відтак, за висновком касаційного суду, не здійснивши такої перевірки, суди попередніх інстанцій тим самим не з'ясували правової природи тієї суми заборгованості, на яку позивачем нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних, не встановили, чи є така сума (у повному обсязі) предметом регулювання за Договором від 05.12.2012 № 522/517з, у зв'язку з чим висновок судів попередніх інстанцій про необґрунтованість заявлених позовних вимог і про відмову у задоволенні позову в цілому є передчасним.

Під час нового розгляду даної справи, суд першої інстанції, з врахуванням вказівок касаційного суду, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю, при цьому мотивував своє рішення наступним.

З метою виконання Договору від 05.12.2012 № 522/517з, сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до Договору та засвідчують, що після виконання Договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору. (пункти 11 (2), 16 Договору № 522/517з від 05.12.2012).

Таким чином, уклавши Договір від 05.12.2012 № 522/517з про організацію проведення взаєморозрахунків сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за Договором № 2/01-ТЕ від 23.01.2012.

Порушенням зобов'язання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності) якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, за висновком суду першої інстанції, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.3 Договору, та наслідків за порушення грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Договором від 05.12.2012 № 522/517з.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач ТОВ "ТехНова" у строки, встановлені Договором від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків, повністю розрахувалось з позивачем ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ, що підтверджується Платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи. (т. 1 а/с 60-117)

Таким чином, уклавши вказаний Договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до Договору купівлі-продажу газу.

Аналогічна правова позиція, щодо застосування порядку розрахунків за Договором про організацію взаєморозрахунків, викладена в Постановах Верховного Суду України у справі № 3-23гс15 від 25.03.2015 та від 11.11.2015.

Враховуючи вищевикладене, за висновком суду першої інстанції, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних у та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов'язань за Договором від 23.01.2012 № 2/01-ТЕ купівлі-продажу природного газу є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, у зв'язку з тим, що для застосування санкцій, передбачених п. 7.3 Договору купівлі-продажу природного газу та наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Договором про організацію взаєморозрахунків від 05.12.2012 № 522/517з.

Колегія суддів, враховуючи вищевикладене, погоджується з висновком місцевого господарського суду, вважає його правомірним та обґрунтованим.

У доводах апеляційного оскарження позивач ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як і під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, наполягає на стягненні пені у сумі 1 669 108,40 грн., інфляційних втрат у розмірі 16 494,53 грн., 3% річних у сумі 359 718,12 грн., стверджуючи про те, що ці вимоги обраховані позивачем «…до 07.12.2012, тобто до виконання відповідачем Договору про організацію взаєморозрахунків від 05.12.2012 № 522/517з». Скаржник наголошує, що пеня, інфляційні втрати та 3% річних нараховані ним на суму заборгованості, яка була сплачена відповідачем за рахунок власних коштів до моменту укладення зазначеного Договору від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків, але з порушенням строків оплати, які визначені умовами Договору від 23.01.2012 № 2/01-ТЕ про закупівлю природного газу.

Колегія суддів не може взяти до уваги наведені доводи апеляційного оскарження позивача, при цьому вважає за необхідне зазначити про таке.

Предметом Договору від 05.12.2012 № 522/517з є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до статті 23 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік» та Постанови Кабінету Міністрів України від 11 червня 2012 року № 517 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2012 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування».

Умовами цього Договору передбачено не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінено порядок і строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору від 23.01.2012 № 2/01-ТЕ.

За змістом пункту 11 (2) Договору від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій із погашення заборгованості відповідно до Договору, а також засвідчили, що після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно його предмета (п.16).

Отже, уклавши Договір про організацію взаєморозрахунків, сторони у такий спосіб змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, поставлений згідно з Договором.

Разом із тим, Договір про організацію взаєморозрахунків не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань і підстав для інших грошових вимог.

Як встановлено судом першої інстанції, ТОВ "ТехНова" у строки, встановлені Договором від 05.12.2012 № 522/517з, повністю розрахувалося з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за поставлений природний газ за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених п. 7.3 Договору купівлі-продажу природного газу та ч. 2 ст. 625 ЦК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених Договором про організацію взаєморозрахунків від 05.12.2012 № 522/517з.

За оцінкою колегії суддів, оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені Договором від 05.12.2012 № 522/517з про організацію взаєморозрахунків, а сторони у справі згідно з п.16 цього Договору засвідчили, що після виконання Договору вони не матимуть одна до одної жодної претензії стосовно предмета Договору, то, в такому випадку, правових підстав для задоволення позовних вимог немає.

Наведена правова позиція, щодо відсутності правових підстав для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, у зв'язку з укладенням Договору про організацію взаєморозрахунків, узгоджується з висновками щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, які викладені у Постановах Верховного Суду України від 25 березня 2015 року у справі № 924/1265/13, від 30 вересня 2014 року у справі № 5011-35/1534-2012-42/553-2012, від 07.10.2015 № 3-88гс15, у Постановах Вищого господарського суду України від 23.02.2016 № 908/3570/15, від 02.02.2016 № 916/313/15-г.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 № 910/10299/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 № 910/10299/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 17.03.2016 № 910/10299/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/10299/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді С.Г. Рудченко

М.Л. Яковлєв