ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

18.03.2016 Справа № 907/68/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Насіння, м. Київ

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Райдуга, с. Підвиноградів Виноградівського району

про стягнення суми 87 881 грн. 81 коп., в тому числі 20 165 грн. 36 коп. основного боргу, 22 549 грн. 61 коп. штрафу, 21 878 грн. 32 коп. пені, 21 706 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 1 581 грн. 99 коп. три проценти річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

представники:

Позивача ОСОБА_2, довіреність № 3054 від 29.12.2011 року

Відповідача ОСОБА_3, довіреність № 23/02 від 03.02.2016 року

СУТЬ СПОРУ: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Насіння, м. Київ заявлено позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Райдуга, с. Підвиноградів Виноградівського району про стягнення суми 87 881 грн. 81 коп., в тому числі 20 165 грн. 36 коп. основного боргу, 22 549 грн. 61 коп. штрафу, 21 878 грн. 32 коп. пені, 21 706 грн. 53 коп. інфляційних нарахувань та 1 581 грн. 99 коп. три проценти річних.

У судовому засіданні 02.03.2016 року брали участь: від позивача ОСОБА_2, довіреність № 3054 від 29.12.2011 року, від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 23/02 від 03.02.2016 року, оголошувалась перерва за згодою сторін відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України до 18.03.2016 року до 10 год. 30 хв.

Позивачем на адресу суду надіслано письмове клопотання № 1-5/117 від 11.03.2016 року (вх. № 02.5.1-14/3506/16 від 15.03.2016 року), в якому просить суд припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 10 000 грн., оскільки відповідачем вказана сума заборгованості погашена після предявлення позову до суду.

В судовому засіданні 18.03.2016 року представником позивача подано письмову заяву б/н від 18.03.2016 року (вх. № 02.5.1-14/3741/16 від 18.03.2016 року), в якій у звязку з оплатою відповідачем після звернення з позовом до суду основного боргу у розмірі 10 165 грн. 36 коп. просить суд провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу припинити.

Просить суд задоволити позов в повному обсязі з врахуванням заяв про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 20 165 грн. 36 коп., оскільки відповідач своєчасно не виконав умови договору № 20704/пр950х від 07.04.2014 року, а саме не оплатив своєчасно повну вартість поставленого йому товару, у звязку з чим за порушення термінів оплати за поставлений товар позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 21 878 грн. 32 коп., штраф у розмірі 22 549 грн. 61 коп. (п.п. 11.2., 11.4. договору), інфляційні нарахування у розмірі 21 706 грн. 53 коп. та три проценти річних у розмірі 1 581 грн. 99 коп. (ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України).

Представником відповідача в судовому засіданні подано письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог б/н від 17.03.2016 року (вх. № 02.5.1.-14/3737/16 від 18.03.2016 року), відповідно до яких позовні вимоги не визнає та просить суд при вирішенні даного спору врахувати положення ст. 233 Господарського кодексу України, а саме зменшити розмір штрафних санкцій. В обгрунтування зазначеного, посилається на ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні (стягнення штрафних санкцій у повному обсязі може призвести до припинення діяльності відповідача), а також на інші інтереси сторін. Однак, доказів в підтвердження вищевикладеного відповідач суду не надав. Разом з тим, надав суду докази оплати суми основного боргу на суму 20 165 грн. 36 коп., а саме платіжне доручення № 392 від 01.03.2016 року на суму 10 000 грн. та платіжне доручення № 118 від 16.03.2016 року на суму 10 165 грн. 36 коп.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін,

суд встановив:

7 квітня 2014 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Насіння (продавець) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Райдуга (покупець) був укладений договір № 2-0704/пр950х. Згідно умов даного Договору продавець (позивач) взяв на себе зобовязання в строки, визначені договором, передати (поставити) у власність покупця товар, а покупець (відповідач) взяв на себе зобовязання прийняти та оплатити замовлений товар (п. 1.1. договору). Найменування товару визначене в додатках до цього договору, які складають його невідємну частину (п. 1.2. договору).

Розділом 2 договору сторонами встановлено, що розгорнутий асортимент та кількість товару, що постачається визначаються у додатках до цього договору. У випадку розбіжності даних у додатках до цього договору та у видаткових накладних щодо кількості товару перевагу має видаткова накладна.

Ціна за одиницю товару кожного найменування в національній валюті та її еквівалент в іноземній валюті наводяться у додатках до цього договору (п. 5.1. договору). Загальна вартість товару (в тому числі ПДВ) в гривнях та її еквівалент в іноземній валюті визначаються шляхом складання вартості окремих партій товару, визначених у додатках до цього договору (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2. договору загальна вартість товару повинна бути сплачена покупцем у строк, встановлений в додатках до цього договору. Оплата здійснюється в гривнях у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново господарськими визнаються цивільно правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

На виконання умов даного договору позивачем було передано відповідачу товар на загальну суму 150 330 грн. 72 коп., що підтверджується видатковими накладними № Н-КХ-0705-003 від 07.05.2014 року та № Н-КХ-0705-004 від 07.05.2014 року (копії містяться в матеріалах справи), підписаними уповноваженими представниками позивача та відповідача без будь-яких зауважень та скріпленими їх печатками. Однак, покупець (відповідач) провів лише часткову оплату за отриманий товар на суму 130 165 грн. 36 коп., що підтверджується банківськими виписками, які містяться в матеріалах справи

Як встановлено матеріалами справи, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, у звязку з чим, за даними позивача заборгованість за поставлений товар станом на 09.02.2016 року становить 20 165 грн. 36 коп.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України договори укладені між сторонами по справі, як цивільно правові правочини є правомірними на час

розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобовязання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України від 16.01.2003 року № 436-IV та ст. 526 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року № 435-IV, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Однак, позивачем подано суду заяви від 11.03.2016 та від 18.03.2016 року про припинення провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 20 165 грн. 36 коп., оскільки відповідачем вказана сума сплачена після предявлення позову до суду, що підтверджується платіжним доручення № 392 від 01.03.2016 року на суму 10 000 грн. та платіжним дорученням № 118 від 16.03.2016 року на суму 10 165 грн. 36 коп.

Враховуючи здійснену відповідачем після предявлення позову до суду сплату суми основного боргу в розмірі 20 165 грн. 36 коп., провадження у справі в частині стягнення основного боргу у сумі 20 165 грн. 36 коп. належить припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського кодексу України у звязку з відсутністю предмету спору.

Позивач звернувся з вимогою про стягнення з відповідача пені у розмірі 21 878 грн. 32 коп. за період з 24.04.2014 року по 06.05.2014 року та за період з 01.10.2014 року по 09.02.2016 року.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 11.2. договору сторонами встановлено, що у випадку порушення строків виконання зобовязань за цим договором сторона, якам допустила прострочку, сплачує другій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на суму простроченого зобовязання за кожен день прострочки.

Відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, - нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 11.5. договору передбачено, що нарахування штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором здійснюється без обмеження строку. Строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань за цим договором становить три роки.

Таким чином, позивач правомірно просить стягнути з відповідача пеню за прострочення строку оплати за поставлений товар у розмірі 21 878 грн. 32 коп. за період з 24.04.2014 року по 06.05.2014 року та за період з 01.10.2014 року по 09.02.2016 року (розгорнутий розрахунок пені міститься у матеріалах справи), підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення 22 549 грн. 61 коп. штрафу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до п. 11.3. договору зазначено, що в разі ухилення від оплати вартості товару понад 15 календарних днів, покупець, крім пені, сплачує продавцеві штраф в розмірі 15% від загальної вартості товару.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить приписам статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (Аналогічна позиція міститься і у постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 року).

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про стягнення штрафу у розмірі 22 549 грн. 61 коп. (розгорнутий розрахунок штрафу міститься у матеріалах справи), підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми.

Нарахована позивачем сума трьох процентів річних за період прострочення платежу (розгорнутий розрахунок трьох процентів річних міститься у матеріалах справи) складає 1 581 грн. 99 коп., підлягає стягненню з відповідача.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помножений на індекс інфляції (ч. 3, п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

Враховуючи правомірність нарахування інфляційних втрат окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції (в даному випадку помісячно), інфляційні втрати за прострочку відповідачем оплати виконаних робіт перераховано судом, сума інфляційних нарахувань за період з жовтня 2014 року по грудень 2015 року складає 18 756 грн. 76 коп., підлягає стягненню з відповідача. У стягненні іншої частини інфляційних нарахувань належить відмовити.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення розміру застосованих позивачем штрафних санкцій суд зазначає наступне.

Згідно ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

В даному випадку, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання винятковим даного випадку, враховуючи значний період прострочення відповідачем взятих на себе зобовязань, тривалий період неналежного виконання зобовязань, невжиття відповідачем жодних заходів, спрямованих на належне виконання зобовязань, клопотання відповідача про зменшення розміру застосованих позивачем штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1 378 грн. 00 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст. ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Райдуга, Виноградівський район, с. Підвиноградів, вул. Жовтнева, 56 () на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Насіння, м. Київ, вул. Предславинська, 34-Б () суму 22 549 (Двадцять дві тисячі п'ятсот сорок дев'ять гривень) грн. 61 коп. штрафу, 21 878 (Двадцять одна тисяча вісімсот сімдесят вісім гривень) грн. 32 коп. пені, 18 756 (Вісімнадцять тисяч сімсот п'ятдесят шість гривень) грн. 76 коп. інфляційних нарахувань та 1 581 (Одна тисяча п'ятсот вісімдесят одна гривень) грн. 99 коп. три проценти річних, а також суму 1 378 (Одна тисяча триста сімдесят вісім гривень) грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 20 165 грн. 36 коп. припинити.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.03.2016 року

Суддя Пригара Л.І.