ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/9903/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Березкіної О.В., Чус О.В.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

за участю представників сторін:

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №343/1001 від 01.09.2015 р., ;

від позивача: представник не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/9903/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ"

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" в особі Синельниківського району електричних мереж

про скасування нарахованого податку на додану вартість

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад суті рішення місцевого господарського суду:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/9903/15 (суддя Юзіков С.Г.) відмовлено у позові ТОВ "СИНТИЗ" до ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" в особі Синельниківського району електричних мереж про скасування нарахованого податку на додану вартість.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що збільшена плата за надміру спожиту електроенергію (збільшується вдвічі) не є штрафною санкцією, на яку не нараховується ПДВ, тому, посилаючись на лист Міністерства доходів і зборів України № 8646/7/99-99-04-02-17 від 18.06.13 року кошти, які надходять платнику податку у вигляді подвійного розміру плати за перевищення договірних величин споживання електроенергії, "включаються таким платником до бази оподаткування податком на додану вартість", відмовив у позові.

Підстави з яких порушено питання про перегляд рішення:

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що нарахування двократної вартості електричної енергії, спожитої понад договірну величину та нарахування за перевищення договірної величини електричної потужності за своє сутністю не є оперативно господарською санкцією, посилаючись на справу № 21/5005/3509/2012. Скаржник вважає, що передбачена ч. 5 ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» сплата двократної вартості різниці між фактично спожитою і договірною величиною електричної енергії є господарсько правовою відповідальністю за порушення у сфері господарювання і за своєю природою є штрафною санкцією, яка не є базою оподаткування в розумінні п.188.1 статті 188 Податкового кодексу України.

Доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу:

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 21.01.2016р. апеляційну скаргу прийнято до розгляду та призначено в судове засідання на 14.03.2016р. колегією суддів у складі: головуючий суддя Дармін М.О.(доповідач), судді Березкіна О.В., Чус О.В.

14.03.2016р. на адресу Дніпропетровського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відрядженням представника позивача до м. Києва.

Колегія суддів відмовила у задоволенні поданого клопотання на підставі того, що позивач не був позбавлений можливості забезпечити участь у судовому засіданні 14.03.2016р. іншого повноважного представника, крім того, наявні матеріали справи достатні для вирішення спору по суті.

У судовому засіданні 14.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи встановлені апеляційною інстанцією:

27.06.08р. Відповідачем (Постачальник) з Позивачем (Споживач) укладено договір про постачання електроенергії № 131/3/07 (а.с. 31-39) , номер якого додатковою угодою №1 від 11.02.11р. (а.с. 30) змінено на 91-Ц (далі Договір), за п. 1 якого (з врахуванням додаткової угоди № 2/11 від 12.05.11р.), постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 4540,0 кВт величини якої по площадках вимірювання та точках продажу визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач зобовязався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно з абз. 1 п. 1 Додатку № 3 до Договору, розрахунковий період Споживача рахується з 31 числа попереднього місяця до такого ж числа розрахункового місяця. Частиною 2 цього ж пункту зазначено, що при розрахунках за фактично спожиту електроенергію поняття "розрахунковий період" та "календарний місяць" вважаються прирівняними.

Додатком № 1 до договору "Обсяги постачання електричної енергії Споживачу" по місяцях на 2015р., ТОВ "СИНТИЗ" на липень 2015р. встановлена договірна величина споживання електричної енергії у обсязі 600 тис. кВт/год.

15.07.2015р. позивач звернувся до Відповідача із заявою про коригування договірної величини споживання електричної енергії на липень 2015р., зменшивши її з 600 тис.кВт/год. до 250 тис.кВт/год (а.с. 49).

Відповідач повідомленням від 17.07.15р. погодив коригування договірної величини споживання на липень 2005р. до 250 тис.кВт*год (а.с. 45).

24.07.2015р. позивач звернувся до Відповідача із заявою про коригування договірної величини споживання електричної енергії на липень 2015р. з 250 тис.кВт/год. до 300,9 тис.кВт/год. (а.с. 67).

Повідомленням від 03.08.15р. відповідач погодив коригування договірної величини споживання електричної енергії на липень 2015р. з 250 тис.кВт/год. до 300,9 тис.кВт/год (а.с. 40).

Позивач 03.08.15р., відповідно до п.4.3 додатку 3 "Порядок розрахунку" до Договору, надав Відповідачеві ОСОБА_2 приймання-передавання товарної продукції за липень 2015р., з якого вбачається, що у липні 2015р. Позивач перевищив обсяг договірної величини споживання електричної енергії на 60 630 кВт/год., а саме: Позивач спожив 361 530 кВт/год. активної електричної енергії, замість погоджених 300 900 кВт/год (а.с. 44).

03.08.15р. Відповідачем Позивачеві направлено Повідомлення № 839 від 03.08.15р. про споживання електричної енергії понад договірну величину та рахунок № 281/131/3/07/7/5 від 01.08.14р., отримані його представником 03.08.15р. (а.с. 29).

Мотиви з яких суд апеляційної інстанції виходив:

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті ним рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне:

З наданого позивачеві ОСОБА_2 приймання-передавання товарної продукції за липень 2015р. (а.с. 44) вбачається, що у липні 2015року, позивач спожив 361 530 кВт/год. активної електричної енергії, замість погоджених 300 900 кВт/год (а.с. 44), перевищивши обсяг договірної величини споживання електричної енергії на 60 630 кВт/год, про що ТОВ «СИНТЕЗ» було поінформовано в спрямованому на його адресу повідомленні № 839 від 03.08.15р. про споживання електричної енергії понад договірну величину та рахунку № 281/131/3/07/7/5 від 01.08.14р.

Згідно з ч. 1 ст. 235 ГК України за порушення господарських зобов'язань до суб'єктів господарювання та інших учасників господарських відносин можуть застосовуватися оперативно-господарські санкції - заходи оперативного впливу на правопорушника з метою припинення або попередження повторення порушень зобов'язання, що використовуються самими сторонами зобов'язання в односторонньому порядку.

Частиною 1 ст. 236 ГК України встановлено перелік видів оперативно-господарських санкцій, який не є вичерпним. Сторони можуть передбачити у договорі також інші оперативно-господарські санкції.

Нарахована Відповідачем Позивачеві двократна вартість різниці спожитої та договірної величини є оперативно-господарською санкцією.

Підставою для застосування оперативно-господарських санкцій є факт порушення господарського зобов'язання другою стороною. Оперативно-господарські санкції застосовуються стороною, яка потерпіла від правопорушення, у позасудовому порядку та без попереднього пред'явлення претензії порушнику зобов'язання. Порядок застосування сторонами конкретних оперативно-господарських санкцій визначається договором. У разі незгоди з застосуванням оперативно-господарської санкції заінтересована сторона може звернутися до суду з заявою про скасування такої санкції та відшкодування збитків, завданих її застосуванням (ч. 1, 2 ст. 237 ГК України).

Правовідносини з постачання електричної енергії регулюються сі.215-211 ГК України, статями 24 - 27 Закону України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією. Відповідно до ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" (надалі Закон) споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та Правил користування електричної енергії (далі ПКЕЕ) згідно із законодавством України.

Частиною 6 ст. 26 Закону встановлено, що споживачі (крім населення, професійно-технічних навчальних закладів та вищих навчальних закладів І - IV рівнів акредитації державної і комунальної форм власності) у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Інші доводи апелянта є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, оскільки, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції у відповідності до п.1 ч. 1 ст.103 ГПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Розподіл судових витрат у відповідності до статті 49 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 44-49, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СИНТИЗ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/9903/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2015 року у справі № 904/9903/15 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дати її прийняття.

Повний текст постанови складено 21.03.2016р.

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя О.В.Березкіна

Суддя О.В.Чус