КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 927/1072/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Синиці О.Ф.

суддів: Зеленіна В.О.

Мартюк А.І.

при секретарі: Вінницькій О.В.

За участю представників:

від позивача -Коканов С.О.,

від відповідача - не з'явились,

від третьої особи - не з'явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІСТА" від 21.10.2015

на рішення господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015

у справі № 927/1072/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІСТА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Транском Груп"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ЕООД "Ра-Дуга ВЖ"

про стягнення 712551,58грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 (суддя Цимбал-Наріжна М.П.) відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Торговий дім "ІСТА" про стягнення 712551,58грн. збитків, завданих втратою вантажу за договором на транспортно-експедиторське обслуговування №17-09/13 від 17.09.2013. Відмову в позові мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту відвантаження та передачу вантажу відповідачу - Експедитору.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою в якій просив його скасувати, позовні вимоги задовольнити. Апелянт зазначив, що відповідно до ст. 23 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 та умов договору (п. 5.1.3) відповідач повинен компенсувати позивачу збитки, завдані втратою вантажу за договором на транспортно-експедиторське обслуговування.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання апеляційної інстанції не з'явились, про час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належними чином (в справі наявні повідомлення про вручення поштового відправлення).

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного розгляду скарги.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

17.09.2013 між ТОВ "Траснком-Груп" (Експедитор) та ТОВ "Торговий дім "ІСТА" (Замовник) укладено договір №17-09/13 на транспортно-експедиторське обслуговування за умовами якого, експедитор зобов'язується організувати за рахунок Замовника перевезення експортно-імпортних і транзитних вантажів по території України та в міжнародному сполученні, а також надання інших транспортно-експедиторських послуг Замовнику за погодженням Сторін.

Так, до спірних правовідносин застосовуються положення Законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транспорт", Статуту автомобільного транспорту України та інших нормативних актів, що регулюють питання виконання міжнародних перевезень вантажів.

Відповідно до п. 1.2. Договору, під кожне конкретне перевезення Замовник надає Експедитору письмову заявку, в якій вказує найменування і кількість вантажу, маршрут перевезення, місце завантаження, місце доставки вантажу, місця митного оформлення, плановану дату надання вантажу відправником, терміни доставки вантажу в місце доставки, тип транспортного засобу, дані про вантажовідправника та вантажоодержувача, та іншу необхідну інформацію, що стосується організації ТЕО.

Відповідно до заявки Позивача (без номеру та дати) транспортно-експедиційні послуги надавалися за маршрутом Берлін, Германія (завантаження) - Гурець, Польща (відвантаження); вантажовідправник - "ATB - AccutTec GmbH", Берлін, Германія, вантажоодержувач - компанія Mortex Sp. Z.o.o, Гурець, Польща (а.с. 17).

Як зазначає позивач, відповідачем для перевезення вантажу було залучено третю особу - ЕООД "Радуга ВЖ" (Болгарія).

Листом від 17.11.2014 Вантажоотримувач - компанія Mortex Sp. Z.o.o. повідомила позивача про те, що вантаж, відповідно до Контракту купівлі-продажу №30-04/2014 від 30.04.2014 між ним та ТОВ "Торговий дім "Іста" (позивачем), а саме акумуляторні батареї на суму 29324,80 Євро, відповідно до інвойсу від 03.09.2014 та специфікації №1 до Контракту ним не отримані.

В підтвердження факту крадіжки вантажу позивачем надано заяву ОСОБА_3 (керівника ТОВ «Транском Груп»-відповідач) до ЧМВ УМВС у Чернігвській області від 17.11.2014 в якій викладено обставини зникнення завантаженого авто (а.с. 21-22).

Позивачем 01.12.2014 на адресу відповідача було надіслано претензію № 1 про відшкодування матеріального збитку, завданого втратою товару, проте таку залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

Враховуючи викладені обставини ТОВ "Торговий дім "ІСТА" звернулось до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 712551,58грн. збитків, завданих втратою вантажу за вказаним договором на транспортно-експедиторське обслуговування.

Вимоги обґрунтовано тим, що за договором на транспортно-екпедиторське обслуговування №17-09/13 від 17.09.2013 відповідачу було передано вантаж для перевезення, однак відповідач з вини третьої особи (ЕООД «Радуга ВЖ», Болгарія) втратив вантаж, що належить позивачу, у зв'язку з чим останній поніс збитки у сумі 712551,58грн.

Як зазначалось вище господарським судом відмовлено в задоволенні позовних вимог що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту відвантаження та передачу вантажу відповідачу - Експедитору.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як встановлено судом, за своєю правовою природою укладений сторонами договір на транспортно-експедиторського обслуговування відноситься до міжнародного перевезення вантажу.

Правовідносини, які випливають з Договору міжнародного перевезення вантажу, врегульовані, зокрема, Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 зі змінами та доповненнями від 05.07.1978, до якої 10.08.1983 приєднався СРСР (далі-Конвенція), а в подальшому був прийнятий Закон України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу" від 01.08.2006.

Конвенція має так званий відкритий характер. Для застосування її положень достатньо, щоб одне з двох місць - призначення вантажу до перевезення або призначення для його здачі - розташовувались у двох різних країнах, з котрих хоча б одна була учасницею Конвенції.

Таким чином, Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 є обов'язковою для застосування її Україною під час перевезення вантажу в сфері міжнародного автомобільного перевезення.

З врахуванням ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 4 Господарського процесуального кодексу України положення зазначеної Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів мають пріоритет над правилами, передбаченими законодавством України.

Згідно п. 5 ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажу від 19.05.1956 Договірні Сторони погодилися не змінювати будь-які з положень цієї Конвенції шляхом спеціальних угод між двома чи декількома Договірними Сторонами, за винятком скасування її застосування до їхніх прикордонних перевезень або дозволу використовувати вантажні накладні, що встановлюють право власності на вантаж при перевезеннях, які виконуються цілком в межах їхніх територій.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Виходячи з викладеного та враховуючи характер міжнародних перевезень, належним первинним доказом передачі-прийняття вантажу є вантажна митна накладна (CMR).

Відповідно до п.5.2.3. укладеного сторонами Договору, відповідальність Експедитора визначається з урахуванням положень документів (CMR), що підтверджують наявність і зміст договорів укладених Експедитором від імені і за рахунок Замовника.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем прийнято до перевезення вантаж - акумуляторні батареї вартістю 29324,80 Євро, відповідно до вищевказаного договору на транспортно-експедиторське обслуговування за інвойсом (накладною) №1 від 03.09.2014.

Вантаж за вказаним інвойсом пройшов процедуру митного оформлення, що підтверджено товарно-транспортною накладною (СМR) від 07.11.2014 (а.с. 153).

Проте, розглядаючи даний спір суд першої інстанції не прийняв зазначену міжнародну вантажну накладну, як належний доказ передачі вантажу Експедитору, вказавши на відсутність номеру накладної та дати її складання, а також ненадання позивачем її оригіналу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Конвенції, вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника.

Отже, у позивача, як замовника, відсутній оригінал примірників вантажної накладної (СМR), оскільки один примірник залишився у вантажовідправника - компанії АТВ-AccutTec, GmbH, Берлін, Германія, а інші два втрачені разом з вантажем під час здійснення його перевезення за межами України.

До матеріалів справи позивачем додано копію міжнародної вантажної накладної (СМR) від 07.11.2014, завіреної печаткою та підписом вантажовідправника.

За викладених обставин надана позивачем належним чином завірена копія міжнародної вантажної накладної (СМR) від 07.11.2014, підписана та скріплена печатками вантажовідправника та перевізника відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 Конвенції є належним доказам передачі вантажу Експедитору (перевізнику).

Так, Конвенцією передбачена відповідальність перевізника за втрату вантажу під час виконання договору перевезення, яка не може бути змінена договірними сторонами шляхом укладання угоди.

Відповідно до положень ст. 32.1 Конвенції перевізник відповідає як за власні дії та упущення, так і за дії та упущення своїх агентів та усіх інших осіб, до послуг яких він вдається для здійснення перевезення, коли ці особи та агенти діють у рамках покладених на них обов'язків.

Відповідне положення містить і укладений сторонами договір, а саме: п. 5.1.3, в якому зазначено, що сторона, яка привернула третю особу до виконання своїх зобов'язань за цим договором, несе перед іншою відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим третьою особою.

Відповідно до ст. 23 Конвенції перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу. Така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення.

Відповідно до наявного у матеріалах справи інвойсу вартість вантажу визначена у розмірі 29324,80євро.

Матеріалами справи доведено, що вартість втраченого вантажу на час завантаження становила 29324,80євро., що, враховуючи встановлений курс євро до української гривні станом дату складання позовної заяви (29.07.2015р., 1Евро = 24,2986грн.), становить 712551 грн. 58 коп.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України захист цивільних прав та інтересів здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків. У відповідності з приписами ч.1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з приписами частини 2 статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються господарські санкції, однією з яких є відшкодування збитків. Підставою господарсько - правової відповідальності учасника господарських правовідносин є скоєне ним правопорушення у сфері господарювання. Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин повинен відшкодувати спричинені ним збитки суб'єкту, права чи законні інтереси якого були порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата чи пошкодження її майна, а також неотримання доходів, які управнена сторона отримала б при належному виконанні зобов'язання іншою стороною.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України до числа підстав виникнення господарських зобов'язань віднесено господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Матеріалами справи, її фактичними обставинами доведено факт порушення відповідачем у справі зобов'язань за укладеним з позивачем договором транспортно-експедиторського обслуговування, наявність вини відповідача у спричиненні позивачеві збитків у вигляді втрати прийнятого відповідачем до перевезення вантажу.

За таких обставин, а також з урахуванням положень ст. 23 Конвенції вимога позивача про стягнення збитків у вигляді вартості втраченого вантажу у розмірі 712551грн. 58коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 у справі №927/1072/15 підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.

Керуючись ст. ст. 49, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.10.2015 у справі №927/1072/15 скасувати.

2. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транском Груп" (14001, м. Чернігів, вул. Індустріальна, буд. 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІСТА" (02088, м. Київ, вул. 1-го Травня, 1-А, ) суму збитків, завданих втратою вантажу в розмірі 712551 (сімсот дванадцять тисяч п'ятсот п'ятдесят одна)грн.58коп. та 14251 (чотирнадцять тисяч двісті п'ятдесят одна) грн.03коп. витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

4. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Транском Груп" (14001, м. Чернігів, вул. Індустріальна, буд. 5, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ІСТА" (02088, м. Київ, вул. 1-го Травня, 1-А, ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 15676 (п'ятнадцять тисяч шістсот сімдесят шість)грн.13коп.

5. Доручити Господарському суду Чернігівської області видати відповідні накази.

6. Матеріали справи № 927/1072/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя О.Ф. Синиця

Судді В.О. Зеленін

А.І. Мартюк