КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. справа№ 911/4520/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю представників: позивача - Гребенюк О.В., Гончар О.І.

відповідача - не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аромат»

на рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2015 р.

у справі № 911/4520/15 (суддя - Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іллінецьке»

до Дочірнього підприємства «Аромат»

про стягнення 1 001 564,42 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Іллінецьке» (далі - позивач) звернулось з позовом до Дочірнього підприємства «Аромат» (далі - відповідач) про стягнення з відповідача 896 340,34 грн основної заборгованості за договором на закупівлю сільськогосподарської продукції № 20 від 30.01.2015 р., 130 551,16 грн пені, 6 923,67 грн 3% річних.

В процесі розгляду справи, позивач звернувся із заявою про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 896 340,34 грн основної заборгованості за укладеним договором, 99 852,00 грн пені та 5 372,08 грн 3% річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2015 р. у справі № 911/4520/15 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 886 553,20 грн основної заборгованості, 85 890,00 грн пені, 4 648,64 грн 3% річних; в іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду Київської області від 08.12.2015 р., Дочірнє підприємство «Аромат» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач посилається на те, що у нього відсутній обов'язок з оплати товару з огляду на відсутність у позивача довіреностей на осіб, які отримували товар.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 911/4520/15 та призначено її до розгляду на 09.02.2016 р.

05.02.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з перебуванням повноважного представника ДП «Аромат» на лікарняному.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 р. було задоволено клопотання відповідача та відкладено розгляд справи до 15.03.2016 р.

В засідання суду, призначене на 15.03.2016 р., представник відповідача вдруге не з`явилися, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду скарги, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Неявка в судове засідання зазначеного представника не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення призведе до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду. Наведене не суперечить п. п. 3.9.1, 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

30.01.2015 р. між ТОВ «Іллінецьке» (далі - продавець) та ДП «Аромат» було укладено договір на закупівлю сільськогосподарської продукції (сировини) № 20 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцеві сільськогосподарську продукцію (сировину-молоко коров'яче) власного виробництва, що відповідає вимогам ДСТУ №3662-97, надалі товар, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити такий товар.

Згідно з п. 1.4 договору перехід права власності на товар від продавця до покупця здійснюється після повного та фактичного закінчення процедури приймання товару за місцезнаходженням виробничих потужностей (виробництва) покупця, підписання всіх необхідних документів та наявності відмітки покупця про прийом товару на товаро-транспортній накладній.

Як передбачено п. 2.1 договору, оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до договору.

04.05.2015 р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору (далі - додаткова угода).

Відповідно до п. 2.1.1 додаткової угоди розрахунок за куплений товар проводиться покупцем не пізніше, як через 15 календарних днів з дня одержання товару покупцем. Днем одержання товару вважається дата, що вказана покупцем в товаро-транспортній накладній про прийом товару.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015 р., але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань ( п. п. 7.1, 7.2 договору).

На виконання умов укладеного договору позивач протягом квітня - вересня 2015 року здійснив поставку товару загальною вартістю 1 041 063,20 грн, що підтверджується прийомними квитанціями, а саме:

- прийомна квитанція № 64 від 30.04.2015 р. на суму 208 045,52 грн;

- прийомна квитанція № 80 від 31.05.2015 р. на суму 222 850,86 грн;

- прийомна квитанція № 102 від 30.06.2015 р. на суму 220 320,39 грн;

- прийомна квитанція № 112 від 01.07.2015 р. на суму 204 384,58 грн;

- прийомна квитанція № 117 від 31.08.2015 р. на суму 155 457,06 грн;

- прийомна квитанція № 124 від 08.09.2015 р. на суму 30 004,79 грн,

Крім того, поставка товару позивачем за укладеним договором підтверджується товарно-транспортними накладними, підписаними та скріпленими печатками обох сторін.

До того ж, 04.11.2015 р. між сторонами було підписано акт співставлення розрахунків, відповідно до якого, за результатами співставлення розрахунків і документів за період з 01.11.2015 р. по 03.11.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем складає 896 340,34 грн.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що відповідач, на думку позивача, свої зобов'язання за укладеним договором виконав лише частково, сплативши 144 722,86 грн, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 896 340,34 грн.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що Дочірнє підприємство «Аромат» свої зобов'язання за укладеним договором не виконало належним чином, а саме розрахувалось за поставлений товар лише частково.

Згідно з п. 2.1 договору оплату за товар покупець проводить по договірним цінам, що визначаються у відповідному протоколі погодження ціни, який є невід'ємною частиною до договору.

Разом з тим, відповідно до п. 2.1.1 додаткової угоди від 04.05.2015 р. до договору розрахунок за куплений товар проводиться покупцем не пізніше, як через 15 календарних днів з дня одержання товару покупцем. Днем одержання товару вважається дата, що вказана покупцем в товаротранспортній накладній про прийом товару.

Встановлено, що поставка товару згідно прийомної квитанції № 64 від 30.04.2015 р. була здійсненна позивачем протягом квітня 2015 року, тобто до укладання сторонами додаткової угоди № 1 та визначення сторонами, зокрема строків оплати поставленого товару.

Таким чином, підписання відповідачем прийомної квитанції № 64 від 30.04.2015 р. згідно договору без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та відповідно породжує для останнього обов'язок по його оплаті у повному обсязі.

Відповідач частково розрахувався за поставлений товар у розмірі 154 510,00 грн до 02.09.2015 р., що підтверджується банківською випискою, тому прийомна квитанція № 64 від 30.04.2015 р. на суму 208 045,52 грн є неоплаченою на суму 53 535,52 грн, а не на 63 322,66 грн, як зазначає позивач.

Як передбачено п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо предмет спору був відсутній до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові.

Враховуючи те, що провадження у даній справі було порушено ухвалою Господарського суду Київської області від 08.10.2015 р., а сума боргу за прийомною квитанцією № 64 від 30.04.2015 р. заявлена позивачем в розмірі 63 322,66 грн, була оплачена в частині 9 787,14 грн 02.09.2015 р., тобто до порушення провадження у даній справі.

За таких обставин, враховуючи відсутність предмету спору щодо стягнення з відповідача суми боргу за прийомною квитанцією № 64 від 30.04.2015 р. в частині 9 787,14 грн станом на дату порушення провадження у даній справі, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Разом з тим, оскільки позивачем було здійснено поставку товару відповідачу за прийомними квитанціями № 80 від 31.05.2015 р., № 102 від 30.06.2015 р., № 112 від 31.07.2015 р., № 117 від 31.08.2015 р. та № 124 від 08.09.2015 р. за договором, в редакції додаткової угоди № 1 від 04.05.2015 р., свідчить про прийняття відповідачем цього товару та породжує для останнього обов'язок по його оплаті у повному обсязі протягом 15 календарних днів.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про задоволення позову в частині стягнення з відповідача суми основного боргу за укладеним договором у сумі 886 553,20 грн, оскільки відповідач всупереч умовам укладеного договору, з урахуванням додаткової угоди, не було вчасно здійснено оплату поставленого товару.

Також, за прострочення виконання грошового зобов'язання позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 99 852,00 грн пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4.2 договору, в редакції додаткової угоди № 1 до договору, сторони передбачили, що за несвоєчасне проведення розрахунків за поставлену продукцію згідно з п. 2.1 договору покупець сплачує продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, нараховану на суму боргу за кожен прострочений день.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статті 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» та ч. 2 ст. 343 ГК України обмежують граничний розмір пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Отже, розмір пені не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Таку ж правову позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова ВСУ від 24.10.2011р. у справі № 25/187).

Разом з тим, у зв'язку з тим, що в укладеному договорі відсутні строки оплати за прийомною квитанцією № 64 від 30.04.2015 р. станом на дату здійснення поставки, тому неможливо встановити з якого моменту у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості поставленого позивачем товару саме за цією прийомною квитанцією.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого позовна вимога про стягнення пені підлягає задоволенню у сумі 85 980,00 грн, розмір її відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного договору.

Крім того, за неналежне виконання умов договору позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача 5 372,08 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.

Як було встановлено вище, неможливо встановити з якого моменту у відповідача виник обов'язок по оплаті вартості поставленого позивачем товару саме за прийомною квитанцією № 64 від 30.04.2015 р. станом на дату здійснення поставки, оскільки умовами укладеного між сторонами договору не передбачені строки оплати.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з перерахунком, здійсненим місцевим судом, відповідно до якого вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає задоволенню частково у розмірі 4 648,64 грн.

Посилання скаржника на відсутність у нього обов'язку з оплати товару з огляду на відсутність у позивача довіреностей на осіб, які отримували товар, є безпідставним, оскільки зобов'язання відповідача по оплаті товару виникає починаючи із моменту підписання прийомних квитанцій та товарно-транспортних накладних. Претензій з приводу кількості та якості товару відповідачем не надавалось.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України та п. 2.1.1 укладеного договору розрахунок за закуплений товар проводиться покупцем не пізніше, як через 15 календарних днів з дня одержання товару покупцем, що вказаний в товарно-транспортній накладній про прийом товару.

Таким чином, факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в сумі 866 553,20 грн належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, строк сплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав.

Інші доводи апеляційної скарги наведеного не спростовують та відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2015 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга Дочірнього підприємства «Аромат» задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Аромат» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 08.12.2015 р. у справі № 911/4520/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4520/15 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран