ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 909/1229/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Дубник О.П.

суддів Матущака О.І.

ОСОБА_1

при секретарі Лагутіні В.Б.

розглянув апеляційну скаргу Приватної фірми «Міф» б/н від 02.012016 року (вх. №01-05/361/16 від 21.01.2016 року)

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2015 р.

у справі № 909/1229/15

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області.

до відповідача: Приватної фірми «Міф».

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державне підприємство «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція»

про звільнення орендованого майна.

Представники сторін

від позивача: ОСОБА_2-представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: не з'явився (належно повідомлений);

від третьої особи: ОСОБА_3 представник (довіреність в матеріалах справи).

Права та обов'язки згідно ст.22 ГПК України роз'яснено, заяв про відвід суддів в порядку ст.20 ГПК України не поступило.

Оскільки учасниками судового процесу не було заявлено клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу, хід судового засідання фіксується у протоколі.

Відповідач участі уповноваженого представника у судовому засіданні не забезпечив, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги бу належним чином повідомлений.

Третьою особою подано відзив б/н і дати (вх. №01-04/1974/16 від 12.03.2016 року) на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2015 року у справі №909/1229/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Окрім цього, відповідачем подано до суду клопотання б/н від 14.03.2016 року (вх. №01-04/1960/16 від 14.03.2016), в якому зазначає, що між позивачем та відповідачем триває процес переговорів щодо мирного врегулювання спору та розглядається можливість відмови апелянта від апеляційної скарги. Також в даному клопотанні просить відкласти розгляд справи та продовжити строк розгляду справи на 15 днів.

У судовому засіданні представники позивача та третьої особи навів свої заперечення щодо вищеподаного клопотання відповідача.

Суд, порадившись, прийшов до висновку відмовити в задоволенні поданого відповідачем клопотання, з тих підстав, що вважає такі дії апелянта зловживаннями процесуальними правами, оскільки судове засідання 24.02.16р. відкладалось судом з причин, зазначених у відповідній ухвалі, в якій попереднє клопотання сторони про відкладення розгляду справи було визнано судом немотивованим. Крім того, представництво юридичної особи не обмежується колом осіб. Юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону (ч. 1, ст.92 ЦК України). Усі два клопотання підписані представником ОСОБА_4, чиї повноваження на подання таких не підтвердженні (відсутні у справі). Крім того, у справі наявна довіреність на представництво інтересів відповідача, видана останнім іншим представникам ОСОБА_5, дійсна до 01.01.17р.; ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дійсна до 31.12.16.р.

Суд розпочав розгляд справи по суті.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року у справі №909/1229/15 (суддя Калашник В.О) позов Регіонального відділення ФДМУ по Івано-Франківській області до Приватної фірми «Міф» за участю третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог Івано-Франківської філії Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» задоволено та зобовязано відповідача звільнити частину нежитлових приміщень загальною площею 369 кв.м., розміщених на першому та другому поверхах адміністративного будинку, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Галицька, 29.

Судове рішення мотивоване ст.ст 759,764,785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і ст.ст.2,27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідач вважає, що судове рішення є прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, та при його прийнятті не було повністю зясовано всі обставини справи, які є вважливим для зясування істини по справі. Апелянт мотивує це тим, що відповідно до ч.3 ст.17 Закону «Про оренду державного та комунального майна», він мав переважне право на укладення договору оренди на новий термін. І у випадку, якщо власник майна має намір використовувати його для власних потреб, він повинен письмово повідомити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення договору. На думку апелянта, суд в свою чергу не приділив достатньої уваги чи дійсно майно потрібно було власнику для власних потреб.

Позивач скористався правом, передбаченим ст.96 ГПК України, і подав відзив на апеляційну скаргу. Позивач вважає рішення місцевого господарського суду правомірним, оскільки, на звернення позивача ОСОБА_7 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України вчасно повідомило про відмову у продовженні договору у звязку бажанням використовувати зазначене майно за власними потребами, про що позивач 10.07.15р. листом №11-05-01378 повідомив відповідача про припинення дії договору з 15.09.15 р. і необхідність звільнення приміщення.

У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа зазначає, що він є органом, який уповноважений відповідно до Закону України «Про управління обєктами державної власності» управляти орендованим майном і листами від 12.06.15р., 01.07.15р., 05.10.15р. повідомлено позивача (орендодавця), відповідача (орендаря) та балансоутримувача про відмову в продовженні дії договору, укладеного між сторонами по справі та балансоутримувачем (філією третьої особи). Зазначений учасник процесу просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, доповненням до апеляційної скарги, відзивами на апеляційну скаргу, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, при цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, і не заперечується сторонами по справі, між Регіональним відділенням ФДМУ по Івано-Франківській області, як орендодавцем, Приватною фірмою «Міф», як орендарем, Державним підприємством «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» Держжитлокомунгоспу України, як балансоутримувачем 15.09.2005 р., укладено договір оренди державного майна №206/05, нотаріально посвідчений, відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне майно частину нежитлових приміщень загальною площею 369кв.м. на першому та другому поверхах адміністративного будинку, що знаходиться на вул.Галицькій,29 в м.Івано-Франківську та перебуває на балансі Івано-Франківської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція». Майно передається в оренду під аптеку - 42,9 кв.м., для здійснення торгівлі непродовольчими товарами - 61,7 кв.м., під офіс - 202,3 кв.м. та приміщення загального користування - 62,1 кв.м. Цього ж числа сторонами підписано акт приймання-передачі державного майна.

Відповідно до п.11.1 Договору, цей договір укладений строком на 5 років, що діє з 15 вересня 2005р. до 15 вересня 2010р..

Відповідно до п.5.10 Договору оренди, у разі припинення або розірвання договору, орендар зобовязаний повернути балансоутримувачу за участю орендодавця майно у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) майна з вини орендаря.

Пунктом 11.6 договору передбачено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір підлягає продовженню на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього договору. Чинність цього договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено (п.11.8 договору).

Сторони неодноразово вносили зміни в договір: від 30.03.2007р. та 02.04.14р.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківської області листами №07-05-011115 від 08.06.2015 та 07-06-01815 від 09.09.15, звернулось до органу управління даного обєкта оренди - ОСОБА_7 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України щодо надання дозволу на продовження зазначеного договору оренди із орендарем. Листом №7/21-6748 від 12.06.15 про припинення дії договору оренди до відповідача також звернулось ОСОБА_7 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Також ОСОБА_7 регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України листами №7/21-6748 від 12.06.15, №7/21-7528 від 01.07.15 та №7/21-11877 від 05.10.15 повідомило позивача про відмову у продовженні дії договору, оскільки є необхідність Івано-Франківської філії Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІпроектреконструкція» використовувати вказане майно для власних потреб та необхідність початку процедури повернення орендованого майна у встановленому законодавством порядку.

Правова позиція Вищого господарського суду України щодо необхідності саме власником чи уповноваженим органом з розпорядження майном (наймодавцем чи орендодавцем) надсилати заяву про припинення дії договору викладена в постанові від 01..04.13р. по справі №5010/394/2012-16/18 за позовом Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» в особі Івано-Франківської філії Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІпроектреконструкція» до Приватної фірми «МІФ» та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській області про припинення договору оренди державного майна, зобовязання звільнити орендоване майно та стягнення вартості відновлювальних ремонтних робіт в сумі 240.350,00 грн.

Відносини щодо оренди державного та комунального майна регулюються спеціальним Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.92р. №2269-ХІІ в редакції Закону України від 14.03.95р. №98/95-ВР (зі змінами), (далі Закон №98/95-ВР), а також нормами ЦК України та ГК України.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. (ст. 759 ЦК України)

Відповідно до ст.2 Закону №98/95-ВР орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.(ст.764 ЦК України)

Відповідно до ч.4.ст.284 ГК України, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ч.1 ст.17 Закону №98/95-ВР, термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором. (ч.2 ст.17 Закону №98/95-ВР).

Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору. (ч.3 ст.17 Закону №98/95-ВР)

Стаття 26 цього Закону вказує, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення або розірвання договору оренди визначені ч.1.ст.27 Закону №98/95-ВР: у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини.

Із змісту зазначених норм матеріального права вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк лише за умови, якщо проти цього не заперечує власник, чи орендодавець. При цьому, такі заперечення мають бути висловлені ним як до закінчення терміну дії договору оренди, так і протягом одного місяця після закінчення терміну його дії.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця чи власника щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18.08.2009 у справі №2/385).

Волевиявлення орендодавця і власника щодо припинення договірних відносин і повернення об'єкту оренди підтверджується його листами.

Таким чином, договір припинив свою дію з 15.09.2015 року у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Відповідно до ч.1 ст.285 ГК України та ч.3 ст.17 Закону № №98/95-ВР орендар може реалізувати надане йому переважне право на продовження строку дії договору оренди тільки в тому разі, коли після його закінчення орендодавець має намір передати об'єкт оренди іншій особі.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про намір власника чи орендодавця передати обєкт оренди іншому орендарю.

Викладені апелянтом у апеляційній скарзі заперечення переконливо свідчать про помилкове ототожнення ним правового інституту пролонгації договору оренди державного чи комунального майна (продовження договору на той же строк та на тих самих умовах), закріпленого ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правового інституту продовження договору оренди на новий строк внаслідок переважного права добросовісного орендаря (ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"), реалізація якого в разі незгоди орендодавця може бути предметом спору в господарському суді.

Аналогічну правову позицію дав і Вищий господарський суд України у постанові від 12 листопада 2013 року у справа № 912/175/13-г., що підтверджує, що у відповідача немає на даний час переважного права перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди, оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст.777 ЦК та ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", якими врегульовано порядок та підстави набуття такого права, поняття переважного права орендаря означає надання йому переваги орендодавцем у разі наявності пропозицій інших господарюючих суб'єктів, що містять умови, рівні з умовами особи, яка наділена переважним правом. При цьому, для набуття переважного права на укладення договору на новий термін недостатнім є належне виконання орендарем своїх обов'язків за попереднім договором оренди, оскільки іншими передумовами для реалізації такого права законодавство чітко визначає необхідність досягнення між сторонами домовленості щодо умов нового договору, рівність умов (пропозицій) особи, яка наділена переважним правом, з умовами (пропозиціями) іншого претендента на оренду, а також відсутність у власника наміру використовувати майно для власних потреб.

У звязку із наведеним апеляційна скарга Приватної фірми «МІФ» з підстав наведених у ній, задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Івано-Франківського області 22 грудня 2015 р. по даній справі слід залишити без змін.

Враховуючи вимоги ст.49 ГПК України, судова колегія апеляційного господарського суду, зазначає, що витрати за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст 103, 105 ГПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2015 року у цій справі без змін.

2. Судові витрати покласти на Приватну фірму «МІФ».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови підписано 17 березня 2016 року.

Головуючий суддя Дубник О.П.

суддя Скрипчук О.С.

суддя Матущак О.І