ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 рокуСправа № 912/39/16
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Макаренко Т.В. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/39/16

за позовом: Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: Державного підприємства "Кіровоградський ремонтний завод"

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерства оборони України;

Центру обліку надлишкового майна Збройних Сил України

про стягнення 51 419,34 грн.

Представники сторін:

від позивача - Гришаєв О.В. , довіреність № 61 від 22.01.16 ;

від позивача - Безверхий Р.М. , довіреність № 195 від 26.02.16 ;

від відповідача - Ємельянов В.Є. керівник, наказ №220-к від 02.09.2015 року;

від 3-іх осіб - участі не брали ;

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою № 979 від 11.12.2015р. з вимогами до Державного підприємства "Кіровоградський ремонтний завод" про стягнення матеріальної шкоди в сумі 51 419,34 грн.,

Позовні вимоги мотивовано тим, що Кіровоградському ремонтному заводу в період з 1994 року по 2006 рік для проведення ремонту передавались вироби із військових частин. Під час прийому цих виробів від ДП "Кіровоградський ремонтний завод" до військової частини НОМЕР_1 , було виявлено розходження в комплектності техніки, некомплект техніки був вказаний в відомостях некомплекту, які додавалися до акту прийому.

Направлені військовою частиною НОМЕР_1 претенії з приводу виявленого некомплекту на адресу ДП "Кіровоградський ремонтний завод" залишені відповідачем без задоволення.

Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Відповідач у відзиві № 61 від 04.02.2016 року на позовну заяву позивача вимоги заперечив, в обгрунтування своїх заперечень зазначив наступне.

- Між позивачем та відповідачем договори на ремонт військового майна і договори зберігання цього майна не укладалися. В даному випадку не було виконання робіт чи надання послуг вартісного зарактеру (ч.1 ст. 3 Господарського кодексу України);

- Між відповідачем та військовими частинами А 1810, А 0490, А 1501, А 4077, А 2357 договори на ремонт військового майна і договори зберігання цього майна не укладались;

- Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 Цивільного кодексу України). Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та регламентує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили (Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене постановою КМУ від 26.11.2014р. № 671).

Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Отже, саме Міністерство оборони України, зазначає відповаідач, є належною стороною відносно військового майна, зазначеного в позовній заяві (т. 1, а.с. 3-6);

- З 2012 року Державне підприємство "Кіровоградський ремонтний завод" не входить до сфери управління Міністерства оброни України, а договори відповідального зберігання військового майна та договори на ремонт військового майна не укладені до цього часу. Зазначене утримання не забезпечено державною гарантією, що є порушенням ч. 2 ст. 99 Господарського кодексу України;

- При розгляді по суті позовної заяви в/ч А 1724 відповідач просить врахувати строк позовної давності та вимоги ст. 256,257,262,ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України.

05.02.2016р. відповідачем подано пояснення № 37 від 25.01.2016р. за змістом якого відповідач повідомляє господарському суду, що відомості про ліквідацію військових частин А 1810, А 0490, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , які входять в сферу управління Міністерства оборони України, до підприємства не надходили.

У своєму письмовому поясненні № 66 від 05.02.2016р. відповідач зазначає, що на Державне підприємство "Кіровоградський ремонтний завод" з військових частин надійшло майно в період з 1993 року, але через відсутність бюджетного фінансування з боку Міністерства оборони України його ремонт проведено не було.

Первинні бухгалтерські, складські документи, на підставі яких майно надходило до підприємства, в наявності.

Зазначене майно на Державному підприємстві "Кіровоградський ремонтний завод" знаходилось та знаходиться на позабалансовому обліку.

Договорів відповідального зберігання та охорони військового майна з військовими частинами не укладено до цього часу, хоча утримання майна спричиняє підприємству суттєві збитки.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.03.2016 року, представником позивача позовні вимоги підтримано повністю та надано пояснення щодо викладених у відзиві обставин, представником відповідача в судовому засіданні заперечено проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позов.

Розглянувши наявні у справі матеріали та оцінивши подані сторонами докази, врахувавши пояснення представників сторін, наведенні в обґрунтування підстав позову і заперечень проти позовних вимог, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади в межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 Цивільного кодексу України). Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та регламентує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва. Міноборони є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні сили (Положення про Міністерство оборони України, яке затверджене постановою КМУ від 26.11.2014р. № 671).

Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування (ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Відповідно до норм ст. 3 вказаного Закону та п. 1.3 наказу Міністерства оборони України № 690, військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку , що визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок обліку, зберігання, списання та використання військового майна у Збройних Силах України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 серпня 2000 р. № 1225 Міноборони як центральний орган управління Збройних Сил закріплює згідно із законодавством військове майна за військовими частинами на праві оеперативного управління, про що ним видаються відповідні акти.

Право оперативного управління військовим майном є також речовим правом, похідним від права власності на дане майно. Воно включає в себе права володіння, користування і розпорядження цим майном. Право господарського відання або право оперативного управління виникає у військової організації з моменту передачі їй уповноваженим органом майна, що є суб`єктом зазначених прав.

Відповідно до ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених Господарським кодексом України та іншими законами, а також власником майна(уповноваженим ним органом).

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до п. 3.1.3 "Положення про військове (корабельне господарство Збройних Сил України", затв. Наказом Міністерства оборони України № 300 від 16.07.1997 року командир військової частини при виявленні втрат, нестач, навмисного пошкодження військового майна, його розкрадання, інших корисливих зловживань має право вживати у встановленому законом порядку заходів щодо відшкодування завданих державі збитків.

Вказане підверджує доводи позивача що правомірності звернення з даним позовом до господарського суду саме військовою частиною А 1724 та спростовує доводи відповідача, що належним позивачем у справі є Міністерство оборони України.

Відповідно до копії Статуту державного підприємства "Кіровоградський ремонтний завод", затвердженого Державним секретарем Міністерства оборони України 08.05.2003 року та одночасно є додатком до наказу Міністерства оборони України від 08.05.2003р. № 16, зареєстрованого Реєстраційною палатою Кіровоградської міської Ради 18.06.2003р., реєстраційний № 01920-ДП1, державне підприємство "Кіровоградський ремонтний завод" засноване на державній власності, підпорядковане Міністерству оборони України (далі - Орган управління майном) та є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства Кіровоградський центральний ремонтний завод Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_5 )", зареєстрованого 30 липня 1996 року Реєстраційною Палатою Виконавчого Комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів за реєстраційним № 01920-П1, ідентифікаційний код 07646544.

Постановою Кабінету міністрів України від 29.12.2010р № 1221 "Про утворення Державного концерну "Укроборонпром" (зі змінами) Державне підприємство "Кіровоградській ремонтний завод" включено до складу Державного концерну "Укроборонпром".

Згідно п.1.1. Статуту Державного підприємства "Кіровоградський ремонтний завод", в редакції, затвердженій наказом Державного концерну "Укроборонпром" № 162 від 07.09.2012 року, та зареєстрованого державним реєстратором 21.11.2012р. за № 2003867, Державне підприємство "Кіровоградський ремонтний завод" (далі- підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління Державного концерну "Укроборонпром" (далі - Концерн).

Регулювання, контроль та координація діяльності Підприємства здійснюються Концерном як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі.

Підприємство є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства "Кіровоградський центральний ремонтний завод Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_5 )", зареєстрованого 30 липня 1996 року Реєстраційною палатою Виконавчого комітету Кіровоградської міської Ради народних депутатів за реєстраційним № 01920-ДП1.

Матеріали справи свідчать, що Кіровоградським ремонтним заводом (військовою частиною НОМЕР_5 ) в період з 1994 по 2006 рік для проведення ремонту були прийняті наступні вироби із військових частин, а саме:

з військової частини НОМЕР_6 (м. Кривий Ріг) виріб РСБН-4Н № 82792 згідно наряду № 801/7 від 27.07.1994 року (акт прийому № 20 від 19.10.1994);

з військової частини НОМЕР_7 (м. Кривий Ріг) виріб РСП-6М2 №0780, який було передано згідно наряду № 153/121/39-03 від 27.08.2003 року (акт прийому № 30 від 27.08.2003 року);

з військової частини НОМЕР_2 (м. Коломия) виріб РСБН-4Н зав. № 81700, згідно наряду № 4/153/121/61-7 від 21.08.2004 року (акт прийому № б/н від 21.08.2004 року);

з військової частини НОМЕР_3 (м. Дубно) автошасі КРАЗ-255 Б1 шасі НОМЕР_8 , КРАЗ-255 Б1 шасі НОМЕР_9 в комплекті виробу РСП6-М2 №7680, згідно наряду № 800/86-94 від 06.08.1994 року;

з військової частини НОМЕР_10 м. Луганськ - правонаступник в/ч НОМЕР_4 (м. Чернігів) виріб РСП-6М2 № 7682, згідно наряду №800/96-94 від 10.08.1994 року, акт прийому № 29 від 03.03.1995 року.

В подальшому, відповідно до атестатів Командування Повітряних Сил Збройних Сил України № 7/107/391 від 01.08.2007, № 13/107/280 від 18.09.2013 року, вищевказані вироби були передані на оперативний облік до центру обліку надлишкового військового майна Збройних Сил України, де знаходяться на обліку по теперішній час.

Згідно телеграфного розпорядження, а саме ТВО Начальника Центру обліку надлишкового майна Збройних Сил України № 181/4/3567-т від 15.12.2014 року щодо вилучення техніки та майна з Державних підприємств міністерства оборони України, які були передані до сфери управління Державного концерну "Укроборонпром" було здійснено прийом вищевказаних виробів військовою частиною НОМЕР_1 , які знаходились на зберіганні в ДП "Кіровоградський ремонтний завод".

За результатами прийому виробів були складені акти прийому, а саме:

РСБН-4Н зав. № 82792 акт прийому № 642 від 18.08.15, матеріально відповідальна особа працівник ЗС України Цисар І.Д.;

РСП-6М2 № 0780 акт прийому № 529 від 29.07.2015, матеріально-відповідальна особа начальник сховища ВЗ (РЗ РТЗ) прапорщик ОСОБА_1 ;

РСБН-4Н зав. № 81700 акт прийому № 609 від 04.08.2015 року, матеріально-відповідальна особа працівник ЗС України Цисар І.Д.;

РСП-6М2 № 7682 акт прийому № 71 від 30.01.2015 року, матеріально-відповідальна особа працівник ЗС України Цисар І.Д. ;

автошасі КРАЗ-255 Б1 шасі НОМЕР_8 , КРАЗ-255 Б1 шасі НОМЕР_9 акт прийому № 527 від 23.07.2015 року, № 528 від 23.07.2015, матеріально-відповідальна особа начальник сховища ВЗ (РЗ РТЗ) прапорщик ОСОБА_1 .

Під час прийому вищезазначених виробів було виявлено розходження в комплектності техніки, некомплект техніки був вказаний в відомостях некомплекту, які додавалися до актів прийому.

В подальшому військовою частиною НОМЕР_1 на виявлений некомплект були складені претензії на направлені до ДП "Кіровоградський ремонтний завод", а саме

на виріб РСП-6М2 № 7682 було виявлено нестачу майна на суму 9799 грн. 91 коп., на яку було складено та відправлено претензію № 186 від 11.06.2015 року з додатками;

на виріб РСБН-4Н зав. № 82792 було виявлено нестачу майна на суму 293 грн. 40 коп., на яку було складено та відправлено претензію № 357 від 26.08.2015 року з додатками;

на виріб РСБН-4Н зав. № 81700 було виявлено нестачу майна на суму 1265 грн. 88 коп., на яку було складено та відправлено претензію № 359 від 26.08.2015 року з додатками;

на виріб РСП-6М2 № 0780, КРАЗ-255 Б1 шасі 585910, КРАЗ-255 Б1 шасі НОМЕР_9 було виявлено нестачу майна на суму 40060 грн. 15 коп., на яку було складено та відправлено претензію № 410 від 06.10.2015 року з додатками;

Загальна сума нестачі згідно претензій склала 51419 грн. 34 коп.

Керівництвом ДП "Кіровоградський ремонтний завод" до військової частини НОМЕР_1 були надіслані листи за вих. № 469 від 01.07.2015 № 604 від 09.09.2015, № 699 від 26.10.2015 у яких відповідач відмовився відшкодувати вказану нестачу.

В своїх відповідях керівництво ДП "Кіровоградський ремонтний завод" вказувало на відсутність підтверджуючих документів відносно некомплектності виробу, не зважаючи на те, що претензії надсилались з додатками (підтверджуючими документами), на що військовою частиною НОМЕР_1 було повторно надіслано лист № 821 від 06.10.2015 року до ДП "Кіровоградський ремонтний завод" з підтверджуючими документами з проханням ще раз переглянути всі вищевказані претензії та прийняти позитивне рішення, але на лист № 821 від 06.10.2015 року військова частина відповіді не отримала, що слугувало причиною звернення з даним позовом до господарського суду.

Також відповідач стверджує, що військове майно було передане з порушенням порядку передачі війського майна в ремонт, який затверджено наказом Міністра оборони № 634 від 12.11.2007 року "Про затвердження Положення про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна у ремонт на державні підприємства, що належать до сфери управління Міністерства оборони України", відповідно до якого рішення щодо направлення військового майна у ремонт на державні підприємства приймаються керівниками служб забезпечення органів військового управління (далі - служби забезпечення) на підставі контрактів (договорів), які укладаються відповідно до вимог законодавства з питань закупівлі товарів, робіт і послуг за державні кошти, згідно з планом ремонту озброєння, військової техніки і майна, затвердженого начальником Генерального штабу - Головнокомандувачем Збройних Сил України та річним планом закупівель послуг відповідно до визначених річних обсягів фінансування, з урахуванням зафіксованого у відповідних актах технічного стану озброєння, військової техніки і майна, шляхом підписання наряду на ремонт за формами, встановленими відповідними службами забезпечення.

Проте господарський суд зауважує, що вказане "Положення про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна у ремонт на державні підприємства, що належать до сфери управління Міністерства оборони України" було затверджене наказом Міноборони лише 12.11.2007 року , а тому не може розповсюджувати свою дію на правовідносини щодо передачі майна в ремонт у період з 1994 по 2006 рік.

Доказів приведення правовідносин сторін у відповідність до вищевказаного Положення сторони господарському суду не подали.

Господарський суд також враховує, що відповідно до Інструкції про порядок передачі озброєння, військової техніки і майна в ремонт, затв. наказом Міністерства оборони України 31.07.2012р. № 505, наряди на ремонт видаються на підставі договорів, які укладаються між керівником органу військового управління, який має відповідну довіреність Міністра оборони України , та керівником підприємства (установи) відповідно до орієнтовних планів ремонту військового майна. Умови передачі та повернення війського майна до військових частин встановлюються у відповідних договорах.

Доказів приведення своїх правовідносин до вимог вказаної Інструкції сторони господарському суду також не подали.

Разом з тим, господарський суд враховує, що відповідно до п. 2.4. вказаної Іструкції, військове майно, яке надійшло на підприємство (в установу), обліковується на позабалансовому рахунку;

підприємство (установа) щомісяця до 5 числа місяця, наступного за звітним, подає до органів військового управління донесення про наявність військового майна, що належить Міністерству оборони України та зберігається на підприємстві (в установі);

зберігання військового майна здійснюється відповідно до наказів (інструкцій) Міністерства оборони України щодо зберігання військового майна у Збройних Силах України.

Відповідно до п. 2.5 здане в ремонт військове майно з бухгалтерського обліку військових частин, за якими воно закріплене, не знімається.

Матеріалами справи підтверджено, що вироби, які передавались відповідачу в ремонт на даний час перебувають на обліку у позивача відповідно до Тимчасового керівництва з обліку військового майна у Збройних Силах України, затв. наказом Міністра оборони України № 690 від 24.12.2010р., факт їх нестачі крім актів також зафіксовано позивачем у книзі обліку нестач.

Отже, порушення порядку передачі війського майна в ремонт, на який посилається відповідач, не впливає на сам факт передачі такого майна в ремонт та на розмір збитків, які виникли в результаті розукомплектування відповідачем переданого в ремонт майна.

Враховуючи, що в матеріалах справи наявні наряди та акти прийому військового майна в ремонт відповідачем, який є правонаступником прав та обов`язків державного підприємства "Кіровоградський центральний ремонтний завод Міністерства оборони України (військова частина НОМЕР_5 )", а спірне майно на даний час перебуває на обліку у позивача, господарський суд дійшов висновку, що між сторонами укладено договір у спрощений спосіб, шляхом прийняття нарядів на ремонт до виконання, який за своєю правовою природою є договором зберігання, а правідносини сторін врегульовано главою 66 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до норм ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу.

Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.

Відповідно до норм ч. 3 ст. 937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

За нормами ст. 938 зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Відповідно до норм ст. 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до норм ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно до норм ст. 951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем:

1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості;

2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість зміналася настільки, що вона може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

Відповідно до норм ст. 954, 955 ЦК України положення цієї глави застосовуються до зберігання, яке здійснюється на підставі закону, якщо інше не встановлено законом; Положення параграфу 1 цієї глави застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Враховуючи вищенаведене господарський суд вважає правомірним визначення позивачем розміру завданої відповідачем шкоди (зниження вартості переданого в ремонт майна у зв`язку з його розукомплектуванням в період перебування в ремонті) відповідно до п. 111 Методики визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1158 від 30.12.2015р. Відповідно до якої - визначення залишкової вартості військового майна, щодо якого відсутні облікові дані в органах управління військовими формуваннями, відомості стосовно ціни згідно з прейскурантами або ціни підприємств-виробників неможливо установити, здійснюється комісіями, які відповідно до п. 4 розд. 11 даної Методики утворюються у військових частинах.

У судовому засіданні сторони подали заяви, у яких повідомили суд, що вони заперечують проти призначення у справі судово-економічної експертизи. Доказів того, що розмір збитків є іншим, ніж визначено позивачем у позовній заяві (у сумі 51 419, 34 грн), відповідач господарському суду не подав.

Доводи відповідача щодо завдання йому збитків з боку Міністерства оборони України тривалим безкоштовним зберіганням військового майна господарський суд вважає неспроможними, оскільки відповідач не подав господарському суду доказів узгодження вартості та строків такого зберігання чи звернення в установленному чинним законодавством порядку до господарського суду з позовом до Міністерства Оборони України чи відповідної військової частини про спонукання до укладення договору зберігання чи спонукання щодо повернення військового майна зі зберігання .

За таких обставин господарський суд задовольняє вимоги позивача у повному обсязі та стягує з відповідача завдані позивачу збитки, які виникли в результаті розукомплектування переданого відповідачу в ремонт військового майна, в сумі 51 419, 34 грн.

Клопотання позивача від 01.03.2016р. № 160 про направлення матеріалів справи в порядку норм ст. 79 ГПК України до військової прокуратури Кіровоградського гарнізону для проведення досудового розслідування відповідно до вимог ст. 1-3, 60, 214 Кримінального процесуального кодексу України господарський суд відхиляє, оскільки правовідносини сторін виникли з приводу виконання договору зберігання, укладеного між сторонами у спрощений спосіб, а встановлення вини конкретного працівника відповідача, який несе матеріальну відповідальність за незбереження майна перед відповідачем як працедавцем, не може вплинути на даний господарський спір.

Клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та вимоги ст. 256, 257, 262, ч.3 ст. 267 Цивільного кодексу України не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

ст. 950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Як встановлено в ході розгляду спору, між сторонами було укладено договір зберігання у спрощений спосіб, шляхом прийняття нарядів до виконання. Строк повернення майна зі зберігання сторонами у вказаних нарядах не визначено. Тільки при отриманні майна з ремонту згідно актів від 18.08.15, від 29.07.2015, від 04.08.2015 року, від 30.01.2015 року, від 23.07.2015 року, від 23.07.2015 позивачем було виявлено некомплектність виробів, переданих в ремонт.

Вказане також підтверджують Акти інвентаризації наявності рухомого військового майна належності ПС ЗС України, що знаходяться на ДП "Кіровоградський ремонтний завод" станом на 26.03.2013р.

Отже, встановлений нормами ст. 257 ЦК України строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відповідно до норм ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 85, 85, 116, 117 ГПК України, Законом України "Про судовий збір", господарський суд, -

В И Р І Ш ИВ :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути Державного підприємства "Кіровоградський ремонтний завод" (25005, м. Кіровоград, вул. Добровольського, 2, код 07646544) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_11 ) збитки в сумі 51 419,34 грн, та судовий збір в сумі 1 378 грн.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили та направити стягувачу.

Згідно ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його підписання до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Кіровоградської області.

Повне рішення складено 21.03.2015р.

Суддя Т. В. Макаренко