РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016Справа № 910/958/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «САТТРАНС МОНІТОРИНГ» до публічного акціонерного товариства «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 813» про стягнення 8004,82 грн, за участю представників:

від позивача: Катюк Т.В. (довіреність від 09.03.2016 № 336);

від відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2015 року до Господарського суду міста Києва звернулося ТОВ «САТТРАНС МОНІТОРИНГ» з позовом до ПАТ «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 813», яким заявлено вимоги про стягнення з останнього 10303,93 грн, з яких: 4334,80 грн - основна заборгованість; 2853,71 грн - пеня; 214,45 грн - 3 % річних; 2900,97 грн - втрати від інфляції.

Позов мотивований порушенням відповідачем грошового зобов'язання за договором від 17.10.2013 № 013/00000/О на обслуговування системи контролю віддалених об'єктів «САТТРАНС».

У судовому засіданні 09 березня 2016 року представником позивача надано суду заяву від 09.03.2016 про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 4334,80 грн; пені в сумі 495,29 грн; 3 % річних в сумі 222,77 грн та втрати від інфляції 2951,76 грн.

В судовому засіданні 09 березня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, дослідивши повно та всебічно обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між ТОВ «САТТРАНС МОНІТОРИНГ» (далі - провайдер) та ПАТ «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 813» (далі - абонент) укладено договір від 17.10.2013 № 013/00000/О на обслуговування системи контролю віддалених об'єктів «САТТРАНС» (далі - договір), відповідно до предмета якого провайдер надає послуги абонентові, а останній сплачує послуги на умовах договору та додатків до нього (п. 2.1 договору).

Згідно з п. 7.1 договору платежі за договором здійснюються абонентом на підставі рахунків, виставлених провайдером, в гривнях шляхом перерахування абонентом грошових коштів на поточний рахунок провайдера.

Провайдер має право виставляти абоненту рахунки за послуги з визначення місцезнаходження активних об'єктів (п.п. 7.2.1 договору).

У відповідності до п. 1.4 Регламенту обслуговування, який є додатком № 2 до договору, (далі - Регламент обслуговування) рахунок за послуги, що були надані протягом поточного місяця, виставляється в останній робочий день поточного місяця.

Як встановлено сторонами у п. 7.5 договору, абонент сплачує кожний рахунок провайдера у повному обсязі, одноразовим платежем, протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту надсилання їх електронних копій електронною поштою або факсом. Електрона копія рахунку має юридичну силу оригіналу, до моменту отримання абонентом оригіналу рахунку.

Згідно з п. 7.9 договору провайдер надає абонентові первинні бухгалтерські документи (Акти наданих послуг (виконаних робіт)) та податкові накладні відповідно до чинного законодавства.

Абонент зобов'язаний своєчасно повертати провайдерові підписані акти виконаних робіт та інші документи, що стосуються договору (п.п. 3.2.3 договору).

Так, у відповідності до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 ЦК України).

Виходячи зі змісту правовідносин сторін спору, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що у період часу з березня 2014 року по травень 2014 року, включно, позивачем надано, а відповідачем отримано послуги з визначення місцезнаходження об'єктів на підставі договору, що підтверджується такими актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), які підписано сторонами договору і скріплено відбитками їх печаток:

- від 31.03.2014 № ОУ-0000554 на суму 1359,94 грн;

- від 30.04.2014 № ОУ-0000781 на суму 1699,92 грн;

- від 30.05.2014 № ОУ-0000979 на суму 1274,94 грн (засвідчені копії вказаних документів містяться в матеріалах справи, а їх оригінали оглянуто судом у судовому засіданні).

У матеріалах справи також наявні виставлені провайдером абонентові рахунки на оплату наданих послуг (у вигляді засвідчених копій), а саме: від 28.03.2014 № 624 на суму 1360,00 грн; від 29.04.2014 № 866 на суму 1700,00 грн; від 29.05.2014 № 1031 на суму 1275,00 грн.

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за договором, останній надані позивачем послуги у встановленому договором порядку не оплатив. Такі обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду з позовом у даній справі.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд зазначає таке.

Приписами ч. 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір, укладений між сторонами у даній справі, є відплатним.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Суд відзначає, що відповідачем належними доказами не спростовано факт порушення ним грошового зобов'язання за договором.

Підсумовуючи сукупність фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача боргу за надані послуги в сумі 4334,80 грн є правомірною та такою, що підлягає задоволенню повністю, з тих підстав, що факт надання послуг на підставі договору і порушення відповідачем грошового зобов'язання позивачем належним чином доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачем жодними доказами не спростовано.

Враховуючи, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за договором (ст. 610 ЦК України), тому він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), а відтак є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Як зазначалося вище, позивачем також заявлено вимоги про застосування до відповідача господарської санкції шляхом стягнення з останнього пені, а також відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Розглядаючи спір в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача пені, суд виходить з такого.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписом ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положенням ч. 1 ст. 548 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В свою чергу, договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовані Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», положеннями якого встановлено, що за прострочку платежу, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1 Закону).

Таким чином, в силу наведених положень норм права, пеня може бути стягнута лише у тому випадку, коли основне зобов'язання прямо забезпечено неустойкою у договорі, а також встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Однак, як встановлено судом, виконання абонентом грошового зобов'язання (оплата послуг) у договорі неустойкою не забезпечено, а тому вимога позивача про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені, сума якої складає 495,29 грн, задоволенню не підлягає.

Розглядаючи спір у частині позовних вимог про застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін договору має місце допущене відповідачем порушення грошового зобов'язання, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, є правомірними.

Однак, перевіривши розрахунок вказаних позовних, здійснених позивачем, суд встановив його арифметичну невірність у зв'язку з тим, що позивачем нараховано такі вимоги на суми, вказані у рахунках на оплату послуг, які, у свою чергу, є округленими в бік збільшення.

Так, за розрахунками суду, здійснених за періоди, наведені у розрахунках позивача (до 19 січня 2016 року, включно), та нарахованих на вартість послуг, вказаних у вищевказаних актах, позовна вимога в частині стягнення з відповідача 3 % річних підлягає задоволенню в сумі 222,74 грн, а втрати від інфляції - в сумі 2951,66 грн. Тобто вказані вимоги підлягають задоволенню частково.

За приписами ч. 5 ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ № 813» (02660, м. Київ, вулиця Магнітогорська, будинок 1, офіс 302; ідентифікаційний код 01383865) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «САТТРАНС МОНІТОРИНГ» (01030, м. Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 44; ідентифікаційний код 38914209) основну заборгованість в сумі 4334,80 (чотири тисячі триста тридцять чотири) грн 80 коп.; три проценти річних в сумі 222,74 (двісті двадцять дві) грн 74 коп.; втрати від інфляції в сумі 2951,66 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят одна) грн 66 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1004,25 (одна тисяча чотири) грн 25 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14 березня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань