РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.03.2016Справа №910/32999/15

За позовом Служби безпеки України
до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш"
про зобов`язання виконати умови договору та стягнення 124209,80 грн.
Суддя Грєхова О.А.
Представники сторін:
від позивача: Шевчук В.В. представник за довіреністю;
від відповідача: Божков Т.І. представники за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ:
Служба безпеки України (надалі позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (надалі відповідач) про: зобов`язання виконати умови договору №14/83-3/103-Д від 21.10.2014, а саме поставити 7 тепловізійних монокулярів TTV-X F370; стягнення штрафних санкцій у розмірі 124209,80 грн., з яких пеня 89843,85 грн., штраф 34365,95 грн.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору про закупівлю товарів №14/83 від 21.10.2014, в частині забезпечення поставки товару.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.12.2015 порушено провадження у справі №910/32999/15, розгляд справи призначено на 01.02.2016.
29.01.2016 до відділу діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.
29.01.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тих підстав, що всі отримані від позивача кошти були використані, тоді як п. 3.9. договору передбачено, що обсяги закупівлі та загальна ціна договору можуть бути зменшенні в залежності від реального фінансування видатків на зазначені цілі. За таких обставин відповідач вважає, що в його діях відсутнє порушення щодо постачання товару і, відповідно, нарахування штрафних санкцій. Крім того, ДП ДГЗІФ "УКРІНМАШ" наголосило на тому, що строки дії дозволу ДСЕК України на імпорт товару закінчилися 31.03.2015, а отримати новий дозвіл не є можливим, у зв`язку з відсутністю товару з постачальником Компанією «American Technologies Network Corp.».
В судовому засіданні 01.02.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 15.02.2016.
15.02.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про зупинення провадження у справі №910/32999/15 до вирішення пов`язаної з нею справи №910/13453/15.
Представник позивача 15.02.2016 подав додаткові документи до матеріалів справи.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.02.2016 за клопотанням представників сторін продовжено строк вирішення спору на п`ятнадцять днів.
У судовому засіданні 15.02.2016 відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошено перерву до 14.03.2016.
14.03.2016 представник відповідача подав копію постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у справі №910/13453/15.
Розглянувши в судовому засіданні 14.03.2016 клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №910/32999/15 до вирішення пов`язаної з нею справи №910/13453/15, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.
Оскільки рішення у справі №910/13453/15 набрало законної сили, про що свідчить постанова Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016, підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні.
Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.
У свою чергу представник відповідача в засіданні господарського суду проти позову заперечив.
На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.
У судовому засіданні 14.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:
21.10.2014 між Державною компанією "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (постачальник) та Службою безпеки України (платник Військова частина НОМЕР_1 ) (покупець) укладено Договір про закупівлю товарів №14/83-3/103-1Д, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених договором поставити та передати у власність покупця тепловізійні прилади (надалі товар) у кількості, комплектності та за ціною, що зазначені у Специфікаціях №1 або №2 (додаток №1 або додаток №2 до договору), які є невід`ємними частинами договору, а покупець зобов`язується прийняти якісний товар та сплатити його вартість на умовах договору (п. 1.1. договору).
За умовами п. 1.3. договору, партією товару вважається кількість товару, яка вказана в рахунках-фактурах, наданих постачальником.
Відповідно до п. 3.1. договору загальна ціна договору складає 6855831,05 грн. без ПДВ, що еквівалентно сумі 529360,15 дол. США без ПДВ відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який станом на дату укладення даного договору (21.10.2014) становить 12,951166 грн. за один долар США.
Загальна ціна договору підлягає коригуванню у випадку, якщо на дату виставлення рахунку-фактури відбулося збільшення або зменшення встановленого НБУ курсу долару США по відношенню до гривні порівняно з встановленим НБУ курсом на дату укладення цього договору (21.10.2014), а саме 12,951166 грн. за один долар США. При цьому, перерахунок здійснюється з урахуванням зміни ціни договору в гривнях за одиницю товару пропорційно зміні курсу встановленого договором в гривнях за один долар США, про що сторони підписують додаткову угоду. Додаткова угода має бути підписана сторонами протягом трьох робочих днів при виникненні в пункті 3.2. договору обставин (п.п. 3.2., 3.3. договору).
Згодом, сторони у п. 1 Додаткової угоди №1 від 06.11.2014 встановили, що станом на 04.11.2014 (дату виставлення рахунку-фактури №UIM-2-3/103-1-2014) курс НБУ складає 12,950746 грн.
У зв`язку з цим пункт 3.1. договору сторони виклали в наступній редакції: «Загальна ціна договору складає 6855608,45 грн. без ПДВ, що еквівалентно сумі 529360,15 дол. США без ПДВ відповідно до офіційного курсу Національного банку України, який станом на дату виставлення рахунку-фактури №UIM-2-3/103-1-2014 від 04.11.2014 становить 12,950746 грн. за один долар США».
Відповідно до п. 3.7. договору після виставлення рахунку-фактури постачальником ціна на зазначений товар не підлягає зміні, окрім підстав, визначених цим договором.
Згідно з п. 4.1. договору покупець у термін, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури, виставленого постачальником, здійснює попередню оплату в розмірі 100% від суми платежу за партію товару, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117.
При цьому, за змістом п. 4.4. договору обов`язки покупця по оплаті товару вважаються виконаними в момент списання грошових коштів з рахунку покупця та їх зарахування на рахунок постачальника при здійсненні оплати товару відповідно до реквізитів, зазначених у цьому договорі.
Як передбачено пунктом 5.1. договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 24.02.2014, строк поставки партії товару до 31 березня 2015 року.
Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2015, але до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором (п. 9.1. договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 24.02.2014).
Специфікацією №2, в редакції Додаткової угоди №1 до договору, сторони визначили предмет закупівлі тепловізійний приціл в кількості 25 од. загальною вартістю 2507345,75 грн.; тепловізійний монокуляр в кількості 62 од. загальною вартістю 4348485,32 грн.
З матеріалів справи вбачається, що 04.11.2014 ДП ДГЗІФ "УКРІНМАШ" виставило позивачу рахунок №UIM-2-3/103-1-2014 на загальну суму 6855608,45 грн. без ПДВ.
У свою чергу Службою безпеки України (платник Військова частина НОМЕР_1 ) 06.11.2014 перераховано на розрахунковий рахунок відповідача попередню оплату в розмірі 6855608,45 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжного доручення №395 від 06.11.2014 та реєстру платіжних доручень розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 06.11.2014.
Проте, постачальником було поставлено покупцю тепловізійні приціли в кількості 25 од., а тепловізійні монокуляри в кількості 55 од., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Акту прийому-передачі виробів від 09.02.2015, який підписаний представниками обох сторін та скріплено печатками.
Служба безпеки України зверталася до ДП ДГЗІФ "Укрінмаш" з претензію №28/3736 від 19.05.2015, в якій вимагала здійснити повну поставку товару за договором та сплатити штрафні санкції.
Втім, Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" - "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" вимоги, викладені у претензії не виконало, що стало підставою для звернення Службою безпеки України з даним позовом до господарського суду.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів.
В силу вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.
Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами статей 662, 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу, у строк, встановлений цим договором, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Пунктом 5.1. договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 24.02.2014, сторони визначили строк поставки партії товару до 31 березня 2015 року.
Як убачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання по здійсненню попередньої оплати виконав 06.11.2014, а отже, відповідач зобов`язаний був здійснити поставку товару не пізніше 31.03.2015, однак взяті на себе зобов`язання не виконав.
Таким чином, відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язання з поставки товару згідно з умовами договору №14/83-3/103-Д від 21.10.2014.
Частиною 1 статті 670 Цивільного кодексу України передбачено, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 2 ст. 693 ЦК України).
З огляду на викладені норми вбачається, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання одного із визначених варіантів правової поведінки боржника є виключно правом покупця.
Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 28.11.2011 у справі №3-127гс11.
Як зазначалося вище, в претензії №28/3736 від 19.05.2015 позивач вимагав здійснити повну поставку товару за договором. Проте, станом на теперішній час товар відповідачем не поставлено.
Тоді як, в силу приписів ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
При цьому, відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 20 Господарського кодексу України кожна особа має право на судовий захист своїх прав та інтересів у разі їх порушення, невизнання або оспорювання, у тому числі шляхом примусового виконання обов`язку в натурі.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач отримавши як 100% попередню оплату по договору грошові кошти в сумі 6855608,45 грн. за визначений в Специфікації №2 товар, не надав доказів належного виконання свого зобов`язання щодо відповідної поставки товару та в порушення норм ст. 693 ЦК України не виконав вимогу викладену позивачем у претензії №28/3736 від 19.05.2015 щодо поставки товару, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виконати свій обов`язок в натурі.
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також передбачено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Пунктом 7.2. договору сторони погодили, що за порушення строків виконання зобов`язання за наявності вини постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Оскільки відповідач допустив порушення строку поставки товару, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 7.2. договору, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 89843,85 грн. за період з 01.04.2015 по 30.09.2015 та штраф у розмірі 34365,95 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:
- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;
- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;
- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 №3-1гс14.
Отже, оскільки, в даному випадку, нарахування неустойки здійснено за прострочення саме негрошового зобов`язання (порушення строку поставки товару) та інший розмір пені та штрафу договором не передбачено, позовна вимога про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1% вартості товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання, за кожний день прострочення та штрафу у розмірі 7% вказаної вартості, є обґрунтованою.
При цьому, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності і в межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 28.02.2011 у справі №23/225 та від 27.04.2012 у справі №06/5026/1052/2011.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу суд зазначає, що він є невірним, оскільки позивачем були допущені незначні арифметичні помилки. Так, за розрахунком суду з відповідача підлягає до стягнення 89842,40 грн. пені (490942,06 грн. х 0,1% х 183 = 89842,40 грн.) та 34365,94 грн. штрафу (490942,06 х 7% = 34365,94 грн.), а в решті позовних вимог позивачу належить відмовити.
Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
Зокрема, в силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у нього обов`язку поставити товар та сплатити штрафні санкції.
Доводи ДП ДГЗІФ "УКРІНМАШ" про те, що на дату надходження грошових коштів від позивача (06.11.2014) відбулось збільшення встановленого НБУ курсу долару США по відношенню до гривні порівняно з встановленим НБУ курсом на дату виставлення рахунку №UIM-2-3/103-1-2014 (04.11.2014), а тому закупівлю було здійснено в межах фактично отриманих коштів, суд не приймає до уваги, з огляду на наступне.
Так, пункти 3.2., 3.3. договору передбачають можливість коригування загальної ціни договору у випадку, якщо на дату виставлення рахунку-фактури відбулося збільшення або зменшення встановленого НБУ курсу долару США по відношенню до гривні порівняно з встановленим НБУ курсом на дату укладення цього договору та лише шляхом підписання сторонами додаткової угоди.
Разом з тим, сторони погодили, що після виставлення рахунку-фактури постачальником ціна на зазначений товар не підлягає зміні, окрім підстав, визначених цим договором (п. 3.7. договору).
Таким чином, відповідач був зобов`язаний поставити товар, визначений у Специфікації №2 (в редакції додаткової угоди №1 від 06.11.2014) в кількості та за ціною, зазначеною в цій специфікації.
Крім того, судом встановлено, що Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторгівельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" звернулось до Господарського суду м. Києва і позовом до Служби безпеки України про зміну договору стосовно ціни та обсягів товару.
Вимоги щодо внесення змін до договору було обґрунтовано істотною зміною обставин, а саме зміною курсу долара США по відношенню до української гривні з моменту укладання договору. Після отримання попередньої оплати постачальник просив покупця внести зміни до договору щодо зменшення його ціни за рахунок зменшення обсягу товару, передбаченого умовами договору, але згоди щодо зміни ціни сторонами досягнено не було.
За приписами ст. 632 ЦК України зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його укладання не допускається. Тому суд дійшов висновку, що вимога постачальника щодо внесення змін до договору стосовно його ціни після внесення попередньої оплати у стовідсотковому розмірі, суперечить приписам ст 632 ЦК України.
У зв`язку знаведеним вище, Господарським судом м. Києва було винесено рішення від 02.07.2015 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.02.2016, яким ДП ДГЗІФ "Укрінмаш" відмовлено у внесенні змін до договору.
Відповідно до ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суд, не доказуються судом при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
За таких обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням витрат по сплаті судового збору в цій частині на відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд
В И Р І Ш И В:
1. Позов задовольнити частково.
2. Зобов`язати Дочірнє підприємство Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 36, ) виконати умови договору від 21.10.2014 №14/83-3/103-1Д, а саме поставити Службі безпеки України (01601, Запорізька м. Київ, вулиця Володимирська, 33, ) 7 (сім) тепловізійних монокулярів TTV-X F370.
3. Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії "Укрспецекспорт" "Державна госпрозрахункова зовнішньоторговельна та інвестиційна фірма "Укрінмаш" (04119, м. Київ, вулиця Дегтярівська, будинок 36, ) на користь Служби безпеки України (01601, Запорізька м. Київ, вулиця Володимирська, 33, ) 89842 (вісімдесят дев`ять тисяч вісімсот сорок дві) грн. 40 коп. пені, 34365 (тридцять чотири тисячі триста шістдесят п`ять) грн. 94 коп. штрафу та 3081 (три тисячі вісімдесят одну ) грн. 15 коп. витрат по сплаті судового збору.
4. В решті позову відмовити.
5. Після набрання рішенням господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Повне рішення складено: 17.03.16
Суддя О.А. Грєхова