ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р.Справа № 922/404/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Ліпчанській В.В.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Вигодське лісове господарство", смт. Вигода
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалпромінвест", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1ВА. довіреність б/н від 21.12.2015р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалпромінвест", в якій позивач просить стягнути з відповідача борг у розмірі 44696,12 грн., з яких 41400,00 грн. - основний борг, 828,00 грн. - сума пені, 2070,00 грн. - сума інфляційних втрат, 398,12 грн. - сума 3% річних, та судовий збір у розмірі 1378,00 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору поставки №25/08/15 від 25.08.2015р., який було укладено між позивачем та відповідачем.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.03.2016р. розгляд справи відкладено на 21.03.2016р. о 10:45.

03.03.2016р. від Державне підприємство "Вигодське лісове господарство" через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та забезпечення проведення судових засідань по справі в режимі відеоконференції в приміщенні господарського суду Івано-Франківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.03.2016р. клопотання Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" про його участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції під час розгляду господарським судом Харківської області справи №922/404/16 за позовом ДП "Вигодське лісове господарство" до ТОВ "Укрметалпромінвест" про стягнення 44696,12 грн. Забезпечення проведення відеоконференції за участю Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" по справі № 922/404/16 доручено господарському суду Івано-Франківської області.

Представник позивача приймає участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Представник позивача пояснив, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Також надав через канцелярію суду 04.03.2016р. документи згідно супровідного листа за вх.№7499, які долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. До господарського суду Харківської області повернулись ухвали: від 02.03.2016р. про відкладення розгляду справи, від 03.03.2016р. про призначення розгляду даної справи в режимі відеоконференції, які були направлені на адресу відповідача: 61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 92-А, з відміткою пошти: за закінченням терміну зберігання.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

25 серпня 2015р. між ДП "Вигодське лісове господарство" (покупець, далі по тексту - позивач) та ТОВ "Укрметалпромінвест" (постачальник, далі по тексту - відповідач) укладено договір поставки №25/08/15 (далі по тексту - договір).

Відповідно до умов договору позивач замовив у відповідача товар - шини 14.00 ОИ 25 "КАМА" (з камерою) в кількості 6 шт. на суму 41400,00 грн.,

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно п.4.2. договору, покупець на підставі рахунку - фактури складеного постачальником, проводить оплату товару у розмірі 100% передоплати.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов'язання за договором виконав та перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 41400,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3924 від 25.02.2015р.та банківською випискою по рахунку позивача за пе5ріод з 25.08.2015р. по 21.08.2015р., які містяться у матеріалах справи (аркуші справи №12-18).

Згідно п. 3.1. договору, відповідач здійснює поставку товару позивачу згідно усних замовлень позивача протягом 10 (десяти) робочих днів з моменту отримання відповідного замовлення.

Відповідач свої зобов'язання щодо поставки позивачу товару не виконав та поставку товару не здійснив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 41400,00 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо покупець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення попередньої оплати.

Позивач в порядку досудового врегулювання спору направив відповідачу претензію за №96 від 29.09.2015 р., з проханням поставити шини, або повернути грошові кошти перераховані відповідачем у розмірі 41400,00 грн., але відповідач на претензію не відреагував, поставку товару не здійснив та грошові кошти не повернув.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 41400,00 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Окрім того, позивач просить суд стягнути на його користь пеню у розмірі 828,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2070,00 грн., та 3% річних у розмірі 398,12 грн.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п.6.3. договору, за несвоєчасну поставку товару відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення поставки товару, від вартості непоставленого товару, але не більше 2% від суми товару.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрметалпромінвест" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, буд. 92-А, , р/р 5000 в АКІБ "Укрсиббанк", м. Харків, МФО 351005) на користь Державного підприємства "Вигодське лісове господарство" (77552, Івано-Франківська область, Долинський район, смт. Вигода, вул. Д. Галицького, 40, р/р 6684 в ІФФ КБ "Приватбанк" м. Долина, МФО 336677, ) борг у розмірі 44696,12 грн., з яких 41400,00 грн. - основний борг, 828,00 грн. - сума пені, 2070,00 грн. - сума інфляційних втрат, 398,12 грн. - сума 3% річних, та судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_2