ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 р. Справа №917/208/16

За позовом колективного підприємства «Хорольський районний міжгосподарський комбінат комунального обслуговування сільського населення «Райсількомунгосп»

до Хорольської міської ради

про визнання права власності

Суддя Тимошенко К.В

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не зявився

Розглядається позов про визнання права власності на будівлі та споруди розташовані по вул. Жовтневій, 55 у м. Хоролі.

03.03.2016р. від позивача надійшло клопотання від 27.02.2016р. (а.с. 56) про уточнення позовних вимог в звязку з перейменуванням 18.01.2016р. вулиці, на якій знаходиться зазначене у позові майно, в якому він просить визнати за позивачем право власності на будівлі та споруди, що розташовані по вулиці Київській, 55 у м. Хоролі Полтавської області.

В звязку з цим розглядається позов про визнання за позивачем права власності на будівлі та споруди, що розташовані по вулиці Київській, 55 у м. Хоролі Полтавської області, а саме:

- адмінбудівля з теплогенераторною, 1969 року побудови, загальною площею 247,2 кв. м.;

- столярний цех з гаражем, побутовими приміщеннями та підвалом 1969 року побудови, загальною площею 313,4 кв.м.;

- склад 1985 року побудови, загальною площею 319,3 кв.м.;

- побутова будівля 1987 року побудови, загальною площею 39,6 кв.м.;

- пилорама 1970 року побудови, загальною площею 92,4 кв.м.;

- склад 1986 року побудови, загальною площею 133,1 кв.м.;

- гараж 1969 року побудови, загальною площею 21,7 кв.м.;

- металева огорожа з воротами 1970 року побудови;

- асфальтове замощення між будівлями 1979 року зведення;

- свердловина артезіанська водна, 1986 року побудови.

Листом від 15.03.2016р. № 362/02-28 (а.с. 96) відповідач повідомив, що Хорольська міська рада не заперечує проти визнання за позивачем права власності на будівлі та споруди, що знаходяться по вулиці Жовтневій 55 у м. Хоролі Полтавської області, а також просив проводити судове засідання 16.03.2016р. без його участі.

В судовому засіданні відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

Позивач у позові зазначає, що 19 травня 1973 року від Виконкому Хорольської райради був отриманий дозвіл на проведення робіт з будівництва, в результаті чого було зведено та прийнято у експлуатацію споруди на території, що використовує колективне підприємство «Хорольський районний міжгосподарський комбінат комунального обслуговування сільського населення «Райсількомунгосп» у м. Хоролі по вулиці Жовтневій, 55. Позивач стверджує, що він веде господарську та підприємницьку діяльність за вище вказаною адресою, регулярно проводить ремонтні роботи по підтримці будівель та споруд за вказаною адресою, щомісячно сплачує плату за використану електроенергію та компенсацію в бюджет за використання земельної ділянки, на якій знаходиться колективне підприємство «Хорольський районний міжгосподарський комбінат комунального обслуговування сільського населення «Райсількомунгосп».

Частинами 1 та 4 статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Статтею 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У позовній заяві позивач не посилається на те, що відповідач оспорює чи не визнає право власності позивача на спірне майно, а також не посилається на втрату позивачем документу, який засвідчує його право власності і не наводить доказів наявності таких обставин.

Посилаючись у позовній заяві на відсутність документу, на підставі якого можна було б зареєструвати право власності позивача, позивач не вказує назву цього документу, причини його відсутності у позивача та підстави відповідальності (зазначення відповідачем) Хорольської міської ради.

Представник позивача у засіданні суду 16.03.2016р. пояснив, що відповідач не оспорює і не заперечує право позивача на вказане у позовній заяві майно, не претендує на це майно і що будь-який спір щодо цього майна між позивачем та відповідачем відсутній.

Листом від 15.03.2016р. № 362/02-28 (а.с. 96) відповідач повідомив, що Хорольська міська рада не заперечує проти визнання за позивачем права власності на будівлі та споруди, що знаходяться по вулиці Жовтневій 55 у м. Хоролі Полтавської області.

Наявними у справі доказами не підтверджено, що відповідач оспорює чи не визнає право власності позивача на вказане у позові майно.

Виходячи з матеріалів справи, Хорольська міська рада не перебуває з позивачем у правовідносинах щодо здійснення ним прав володіння, користування та розпорядження майном, стосовно якого заявлені позовні вимоги про визнання права власності, не оспорює та не претендує на таке право.

Таким чином, Хорольська міська рада не оспорює право власності на вказані у позовній заяві об'єкти нерухомості, не претендує на вказане в позові майно, що підтверджується і листом відповідача від 15.03.2016р. (а.с. 96) та поясненням представника позивача.

Згідно статті 1 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Доказів порушення відповідачем прав чи охоронюваних законом інтересів позивача позивач не навів та не надав і навіть не посилається на наявність такого порушення.

Відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода у наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Аналогічні положення закріплено в статті 43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Стаття 33 Господарського процесуального кодексу України також обов'язок доказування позовних вимог покладає на позивача.

Позивач свої позовні вимоги не обґрунтував.

За таких обставин позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно вказаної норми ГПК України судом при вирішенні даного спору врахована практика Верховного Суду України, зокрема, постанови Верховного Суду України від 06.02.2012р. у справах №3-2гс12, №3-4гс12, №3-5гс12.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1. Відмовити в позові повністю.

Суддя К.В. Тимошенко

Повне рішення складено 21.03.2016р.