ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р.Справа № 922/500/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" , 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна"
про стягнення коштів в розмірі 396 835,22 грн
за участю представників сторін:

представник позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 09.03.2016 р.;

представник 1-го відповідача - не з'явився;

представник 2-го відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад", Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна", в якій просить суд:

- стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 396 835,22 грн. за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р., в тому числі: суму боргу з орендної плати за 2015 рік в розмірі 244 000,00 грн., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період з 12.07.2015 р. по 18.01.2016 р. в сумі 4 306,63 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період 12.07.2014 р. по 31.01.2016 р. в розмірі 12 934,06 грн., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2014 рік за період з 07.02.2015 р. по 22.09.2015 р. в сумі 5 495,99 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2014 рік за період 01.02.2015 р. по 31.08.2015 р. в розмірі 118 052,05 грн., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік з 01.08.2014 р. по 26.10.2014 р. в сумі 1 243,13 грн., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік за період 01.08.2011 р. по 26.10.2014 р. в розмірі 10 800,36 грн., а також судові витрати в сумі 5 952,53 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" своїх зобов'язань по орендній платі за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р. та невиконанням Товариством з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" зобов'язань за договором поруки від 17.05.2013 р.

Також позивачем нараховані в порядку статей 599, 625 Цивільного кодексу України 3% річних та інфляційні втрати на заборгованість по орендній платі за 2013 рік за період з 01.08.2014 р. по 26.10.2014 р. та на заборгованість по орендній платі за 2014 рік за період з 07.02.2015 р. по 22.09.2015 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 24 лютого 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/500/16 та призначено її до розгляду на 10 березня 2016 року. Разом з позовною заявою позивачем було надано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 березня 2016 року розгляд справи відкладався на 15 березня 2016 року у зв'язку з неявкою відповідачів по справі та ненаданням сторонами всіх витребуваних документів.

В судовому засіданні 15.03.2015 року представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

У призначене 15.03.2016 судове засідання відповідачі правом на участь представників у судовому засіданні не скористалися, причину неявки не повідомили, витребуваних судом документів не надали. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (ухвали господарського суду Харківської області від 24 лютого 2016 року про порушення провадження у справі), які повернулись на адресу суду з відміткою про отримання.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд установив наступне.

Між Приватним акціонерним товариством "Садовод" (Орендодавець, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" (Орендар) був укладений Договір оренди №17/05/13-2 від 17 травня 2013 року (надалі - Договір оренди), відповідно до положень якого Орендодавець зобов'язався передати Орендареві у строкове платне користування багаторічні насадження (яблуні та вишні) у кількості: яблуні 217644 шт. та вишні у кількості 9088 шт. для здійснення господарської діяльності, а орендар зобов'язується прийняти їх та сплачувати орендодавцю орендну плату (т. 1, арк. с. 17-19).

Згідно з п. 1.2 вищенаведеного Договору оренди, багаторічні насадження (яблуні та вишні), які передаються в оренду, розташовані на земельних ділянках загальною площею 908,71 га (876,71 га яблуні та 32 га вишні), які знаходяться: 538,71 га (яблуні) за межами населеного пункту на землях Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської обл. (с. Червона Нива); 370 га (338 га яблуні та 32 га вишні) за межами населених пунктів на землях запасу Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської обл. (с. Садовод). Земельні ділянки відповідно до даного договору в оренду не передаються.

Відповідно до п. 3.1 спірного Договору оренди багаторічні насадження, що орендуються, повинні бути передані орендодавцем та прийняті орендарем в наступні строки: 68980 шт. яблунь, що розташовані на земельних ділянках загальною площею 338 га, не пізніше 5 днів з моменту набрання чинності цим договором; 148664 шт. яблунь, що розташовані на земельних ділянках загальною площею 538,71 га, та 9088 шт. вишень, що розташовані на земельних ділянках загальною площею 32 га, не пізніше 01.06.2013 р. Яблуні передаються в оренду на строк до 30.11.2013 р., вишні - до 31.07.2013 р.

Згідно з п. 4.1 вказаного договору за весь строк користування багаторічними насадженнями, вказаними у п. 3.1, розмір орендної плати становить: 505,20 грн. за 1 га багаторічних насаджень, що розташовані на землях запасу Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (370 га), 300 грн. за 1 га багаторічних насаджень, що розташовані на землях запасу Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської обл. (538,71 га). Загальна сума орендної плати за весь строк користування багаторічними насадженнями на площі 908,71 га становить 348 537,00 грн. в т.ч.: за 338 га яблунь 170 757,60 грн., за 32 га вишень - 16 166,40 грн., за 538,71 га яблунь - 161 613,00 грн. Розмір орендної плати встановлюється з урахуванням індексації. Індексація орендної плати здійснюється із застосуванням коефіцієнту 1.

Пунктом 4.2 Договору оренди визначені наступні умови оплати: передплата у розмірі 50% від загальної суми орендної плати (174 268,50 грн.) орендар здійснює до 11.07.2013 р., надалі орендна плата сплачується щомісячно строком до 30 числа поточного місяця у розмірах: з 01.06.2013 р. по 30.06.2013 р. у сумі 14 229,80 грн., з 01.07.2013 р. по 30.11.2013 р. у сумі 32 007,74 грн. Орендна плата сплачується орендодавцем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця.

Пунктом 7.1 Договору оренди встановлено сторонами, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Відповідно до п. 10.1 вищевказаного Договору оренди, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до 30.11.2013 р.

Згідно з п. 10.2 Договору оренди, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення дії договору за два тижня до закінчення строку його чинності, договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивач повністю виконав свої зобов'язання за Договором оренди, що підтверджується копіями актів приймання-передачі від 20.05.2013р., 01.06.2013р., 01.06.2013р., підписаних позивачем та першим відповідачем без зауважень. Всього на суму 348 537,00 грн. (т. 1, арк. с. 20-22).

Перший відповідач (орендар) сплатив частину орендної плати в сумі 104 537,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (т. 1, арк. с. 72, 73).

Станом на момент подання позовної заяви сума заборгованості з орендної плати першого відповідача перед позивачем, з урахуванням часткової оплати, складає 244 000,00 грн.

У зв'язку з існуючою заборгованістю, позивач направив на адресу першого відповідача ОСОБА_2 №91 від 29.01.2016 р. про сплату грошових коштів, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість за оренду багаторічних насаджень в сумі 390 313,13 грн., протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги (т. 1, арк. с. 24-33).

Крім того слід зазначити, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (Поручитель) та Приватним акціонерним товариством "Садовод" (Кредитор, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод") був укладений Договір поруки від 17 травня 2013 року (надалі - Договір поруки) відповідно до предмету якого Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" (боржник) зобов'язань за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р., в т.ч. по оплаті орендної плати в сумі 348 537,00 грн., виконанні зобов'язань по оплаті штрафів, пені, 3% річних від простроченої суми, процентів за користування чужими грошовими коштами, інших штрафних і фінансових санкцій, які передбачені діючим законодавством України.

Відповідно до п. 2.1 договору поруки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобов'язань за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р., в т.ч. по оплаті орендної плати в сумі 348537,00 грн., виконанні зобов'язань по оплаті штрафів, пені, 3% річних від простроченої суми, процентів за користування чужими грошовими коштами, інших штрафних і фінансових санкцій, які передбачені діючим законодавством України, поручитель зобов'язаний перерахувати на поточний рахунок кредитора відповідні грошові кошти.

Згідно п. 3.3 договору поруки даний договір припиняється у випадках: припинення, забезпеченого даним договором зобов'язання; зміни зобов'язання без згоди поручителя; не пред'явлення кредитором позову до поручителя по закінченню трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання; в інших випадках, передбачених законом.

29 січня 2016 року позивачем на адресу другого відповідача було направлено ОСОБА_2 №92 про сплату грошових коштів в сумі 390 313,13 грн.

Проте станом на момент подачі позовної заяви позивач не одержав оплати від Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" та Товариства з обмеженою відповідальністю.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статей 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, між Приватним акціонерним товариством "Садовод" (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод") та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" був укладений Договір оренди №17/05/13-2 від 17 травня 2013 року.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір оренди №17/05/13-2 від 17 травня 2013 року як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлені по справі обставини підтверджують належне виконання позивачем умов договору оренди.

Факт передачі позивачем 1-му відповідачу об'єкту оренди (багаторічних насаджень) за актами приймання-передачі від 20.05.2013 р. та 01.06.2013 р., які підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками підприємств підтверджується матеріалами справи. Таким чином, підписуючи договір та акти приймання-передачі об'єкту оренди, 1-й відповідач погодився з розміром орендної плати та строками, які встановлені для її сплати.

Пунктом 4.2 Договору оренди визначені наступні умови оплати: передплата у розмірі 50% від загальної суми орендної плати (174 268,50 грн.) орендар здійснює до 11.07.2013 р., надалі орендна плата сплачується щомісячно строком до 30 числа поточного місяця у розмірах: з 01.06.2013 р. по 30.06.2013 р. у сумі 14229,80 грн., з 01.07.2013 р. по 30.11.2013 р. у сумі 32007,74 грн. Орендна плата сплачується орендодавцем у безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця.

З матеріалів справи вбачається, що 1-й відповідач сплатив орендну плату частково в розмірі 104 537, 00 грн., що підтверджується наявними платіжними дорученнями №2114 від 11.12.2015 р. та №2170 від 25.11.2015 р. 1-им відповідач на момент розгляду справи судом не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Як свідчать матеріали справи 29.01.2016 р. позивач звернувся до 1-го відповідача з вимогою №91 про сплату грошових коштів, в якій вимагав негайно сплатити заборгованість за оренду багаторічних насаджень в сумі 390 313,13 грн., протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги. Проте, 1-й відповідач відповіді на вимогу не надав та кошти позивачу не перерахував.

Отже, враховуючи викладене, 1-й відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобов'язання за Договором оренди №17/05/13-2 від 17 травня 2013 року.

Окрім того, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" (Поручитель) та Приватним акціонерним товариством "Садовод" (Кредитор, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод") був укладений Договір поруки від 17 травня 2013 року.

Згідно з вимогами ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до предмету Договору поруки від 17 травня 2013 року Поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед кредитором за виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" (боржник) зобов'язань за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р., в т.ч. по оплаті орендної плати в сумі 348 537,00 грн., виконанні зобов'язань по оплаті штрафів, пені, 3% річних від простроченої суми, процентів за користування чужими грошовими коштами, інших штрафних і фінансових санкцій, які передбачені діючим законодавством України.

За приписами статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, договором поруки може встановлюватись солідарна відповідальність боржників в межах певної суми.

У разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо; кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників; солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі; виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором (ст. 543 ЦК України).

Дослідженням умов п. 3.3. укладеного Договору поруки, встановлено, що даний договір припиняється у випадках: припинення забезпеченого даним договором зобов'язання; зміни зобов'язання без згоди поручителя; не пред'явлення кредитором позову до поручителя по закінченню трьох років від дня настання строку виконання зобов'язання; в інших випадках, передбачених законом. (т. 1, арк. с. 24)

Як свідчать матеріали справи, 1-й відповідач свої зобов'язання по оплаті орендної плати у порядку, встановленому п. 4.2. Договору оренди не виконав.

29 січня 2016 року позивачем на адресу другого відповідача було направлено ОСОБА_2 №92 про сплату грошових коштів в сумі 390 313,13 грн.

Як встановлено судом, другий відповідач не виконав свої зобов'язання за Договором поруки в частині погашення заборгованості першого відповідача перед позивачем у розмірі 390 313,13 грн.

Враховуючи доведеність виконання позивачем своїх зобов'язань за договором, а також беручи до уваги, що наявна заборгованість по оплаті орендної плати 1-м відповідачем під час розгляду справи не спростована, доказів сплати суми боргу не надано, аргументованих заперечень щодо позовних вимог не представлено, суд вважає, що позовні вимоги про солідарне стягнення на користь позивача заборгованості по орендній платі в розмірі 244 000,00 грн. за 2015 рік обґрунтованими, законними, підтвердженими належними доказами по справі та такими, що підлягають задоволенню.

Правовими наслідками порушення грошового зобов'язання тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку, (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зауважити, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, який полягає у отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові та відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

З системного аналізу наведених законодавчих норм, вбачається право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотків річних, як спосіб захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Як свідчать матеріали справи (розрахунок 3% річних), період нарахування 3 % річних (з 12.07.2015 р. по 18.02.2016 р.) позивачем визначений вірно, однак, в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено до стягнення 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період з 12.07.2015 р. по 18.01.2016 р.

Враховуючи вищевикладене, суд, здійснивши власний розрахунок 3% річних, що арифметично вірний розмір 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період з 12.07.2015 р. по 18.01.2016 р. складає 4 151,26 грн., в іншій частині 3% річних нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97 р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Розглянувши вимоги про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає, що позивачем невірно розраховані інфляційні втрати за грудень 2015 року щодо сплати передплати в сумі 174 268,50 грн.

Першим відповідачем було частково сплачено заборгованість з орендної плати згідно з платіжними дорученнями №2114 від 11.12.2015 р. на суму 50 537,00 грн. та №2170 від 25.11.2015 р. на суму 54 000,00 грн. На відміну від 3% річних, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочення.

З урахуванням викладеного, суд, здійснивши власний розрахунок інфляційних втрат за період з 12.07.2015 р. по 31.01.2016 р., зазначає, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат становить 7 616,67 грн. В іншій частині інфляційні втрати нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Враховуючи викладене, суд частково відмовляє в задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод" щодо солідарного стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Новаагро Україна" суми боргу з орендної плати за 2015 рік, 3% річних за період з 12.07.2015 р. по 18.01.2016 р. та інфляційних втрат за період з 12.07.2015 р. по 31.01.2016 р.

Поставною Харківського апеляційного господарського суду від 17 листопада 2014 року скасовано рішення господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року по справі №922/3199/14. Стягнуто з ТОВ "ТБ Сад" та ТОВ "Новаагро Україна" солідарно на користь ПАТ «Садовод» заборгованості за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013 р. в сумі 173847,30, 3% річних в сумі 4456,11 грн. та інфляційних втрат в розмірі 22419,22 грн. Стягнуто з ТОВ "ТБ Сад" та ТОВ "Новаагро Україна" на користь ПАТ «Садовод» 2007,23 грн. судового збору з кожного.

Рішенням господарського суду Харківської області від 03 березня 2015 року по справі №922/5970/14, залишеним без змін Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23 червня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" на користь Приватного акціонерного товариства "Садовод" 348537,00 грн. заборгованості за договором оренди №17/05/13-2 від 17.05.2013, 4968,51 грн. 3% річних, 46352,90 грн. індексу інфляції, 7997,16 грн. судового збору.

Вищезазначені рішення відповідачем виконувалось повністю, проте несвоєчасно.

Відповідно до статті 115 Господарського процесуального кодексу України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (див. серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в цій).

Зважаючи на вищенаведене, господарський суд не досліджує у даній справі, враховуючи предмет позову, ті факти та обставини, що були досліджені у справах №922/3199/14та №922/5970/14.

Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов'язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судом із матеріалів справи, заборгованість 1-го відповідача перед позивачем згідно рішенням господарського суду Харківської області від 29 вересня 2014 року у справі №922/3199/14 була сплачена в повному обсязі лише 27.10.2014 р., тобто прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача має місце.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік за період з 01.08.2014 р. по 26.10.2014 р. та встановлено, що розрахунок 3% річних не суперечить вимогам чинного законодавства та розрахований вірно. Крім того, суд зазначає, що арифметично вірний розмір інфляційних втрат становить 10 778,53 грн. В іншій частині інфляційні втрати нараховані неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Також, з матеріалів справи судом встановлено, що заборгованість 1-го відповідача перед позивачем згідно рішенням господарського суду Харківської області 03 березня 2015 року у справі №922/5790/14 сплачувалась ТОВ "ТБ Сад" 30.07.2015 р. на суму 100 000,00 грн., 14.08.2015 р. на суму 100 000,00 грн., 28.08.2015 р. на суму 80 000,00 грн., 04.09.2015 р. на суму 50 000,00 грн., 23.09.2015 р. на суму 77 855,57 грн., тобто прострочення виконання зобов'язання з боку відповідача має місце.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат за період з 01.02.2015 р. по 31.08.2015 р. та 3% річних за період з 07.02.2015 р. по 22.09.2015 р. за прострочення платежу з орендної плати за 2014 рік та встановлено, що розрахунки інфляційних втрат та 3% річних не суперечать вимогам чинного законодавства та розраховані вірно.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідачів в рівних частинах пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 55, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 32, 33, 34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" (79013, м. Львів, вул. Ак. Єфремова, буд. 32 А, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВААГРО УКРАЇНА" (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 43, ) суму боргу з орендної плати за 2015 рік в розмірі 244 000 (двісті сорок чотири тисячi) грн. 00 коп., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період з 12.07.2015 р. по 18.01.2016 р. в сумі 4 151 (чотири тисячi сто п'ятдесят одна) грн. 26 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік за період 12.07.2015 р. по 31.01.2016 р. в розмірі 7 616 (сім тисяч шістсот шістнадцять) грн. 67 коп., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2014 рік за період з 07.02.2015 р. по 22.09.2015 р. в сумі 5 495 (п'ять тисяч чотириста дев'яносто п'ять) грн. 99 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2014 рік за період 01.02.2015 р. по 31.08.2015 р. в розмірі 118 052 (сто вісімнадцять тисяч п'ятдесят двi) грн. 05 коп., 3% річних за прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік з 01.08.2014 р. по 26.10.2014 р. в сумі 1 243 (одна тисяча двісті сорок три) грн.13 коп., інфляційні втрати за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік за період 01.08.2014 р. по 26.10.2014 р. в розмірі 10 778 (десять тисяч сімсот сімдесят вісім) грн. 53 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБ Сад" (79013, м. Львів, вул. Ак. Єфремова, буд. 32 А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 43, ) судові витрати в сумі 2 935 (двi тисячi дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 03 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВААГРО УКРАЇНА" (61002, м. Харків, вул. Сумська, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова компанія "Садовод" (61002, м. Харків, вул. Мироносицька, буд. 43, ) судові витрати в сумі 2 935 (двi тисячi дев'ятсот тридцять п'ять) грн. 03 коп.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних втрат за весь час прострочення платежу з орендної плати за 2015 рік у розмірі 5 317,39 грн. та інфляційних втрат за прострочення платежу з орендної плати за 2013 рік у розмірі 21,83 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа №922/500/16