РІШЕННЯ

09 березня 2016 року Справа № 913/46/16

Провадження №3/913/46/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Білокуракине, Білокуракинський район Луганської області

до відповідача Білокуракинської центральної районної лікарні, смт. Білокуракине, Білокуракинський район Луганської області

про стягнення 56 007 грн. 90 коп.

суддя Секірський А.В.

секретар судового засідання Богуславська Є.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача - ОСОБА_3, адвокатське посвідчення №277 від 17.03.2011;

від відповідача - представник не прибув,

в с т а н о в и в:

Суть спору: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (позивач у справі) звернулась до господарського суду Луганської області з позовною заявою про стягнення з Білокуракинської центральної районної лікарні (відповідач у справі) заборгованості за надані послуги у розмірі 50 916,25 грн., пені у розмірі 1 527,51 грн. та штрафу у розмірі 3 564,15 грн. за договорами про надання послуг №1/01п від 03.01.2014, №2/03п від 31.03.2014, №3/06п від 30.06.2014, №4/09п від 29.09.2014.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно договорів про надання послуг №1/01 від 03.01.2014, №2/03п від 31.03.2014, №3/06п від 30.06.2014, №4/09п від 29.09.2014 позивач надав послуги з вивозу сміття трактором МТЗ-80, а відповідач зобов'язання по оплаті наданих послуг не виконав у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 50 916,25 грн. Крім того, за порушення строків оплати послуг позивачем нараховано та заявлено до стягнення: пеню у розмірі 1 527,51 грн. та штраф у розмірі 3 564,15 грн.

Заявою б/н від 03.02.2016 позивач зменшив позовні вимоги, у зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача основну суму боргу у розмірі 50 916,25 грн., пеню у розмірі 1527,50 грн. та штраф у розмірі 3564,15 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2016 відповідна заява позивача розцінена як заява про зменшення позовних вимог та прийнята до розгляду.

Таким чином, позовними вимогами є стягнення заборгованості за договорами у загальному розмірі 50 916,25 грн., пені у розмірі 1527,50 грн. та штрафу у розмірі 3564,15 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві.

Клопотанням від 08.02.2016 відповідач просив суд зупинити провадження у справі на час розслідування кримінального провадження посилаючись на те, що відповідач звернувся до правоохоронних органів.

Ухвалою від 22.02.2016 суд відмовив у задоволенні відповідного клопотання.

Крім того, у клопотанні про зупинення провадження у справі відповідач зазначив, що договори були підписані головним лікарем ОСОБА_4 який не працює в лікарні з 2015 року, головний бухгалтер лікарні, який працював в 2014 році відбуває покарання за вироком Білокуракинського районного суду від 20.03.2015. Оскільки фінансові зобов'язання за вказаними договорами взяті не були та вказаних в претензії договорів в лікарні взагалі немає, адміністрація лікарні 07.12.2015 звернулась з заявою до правоохоронних органів.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, явку свого повноважного представника у засідання суду не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином.

З огляду на викладене, справа розглядається відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судовому засіданні під час судового розгляду справи представника позивача, суд встановив такі фактичні обставини.

Між сторонами у справі були укладені договори: №1/01п від 03.01.2014, №2/03п від 31.03.2014, №3/06п від 30.06.2014, №4/09п від 29.09.2014 про надання послуг з вивозу сміття трактором МТЗ - 80 (далі - договори) (а.с. 14-15; 18-19; 22-23; 26-27).

Відповідно до п. 1.1 договорів Виконавець зобов'язується надати послуги, а Замовник - прийняти та оплатити послуги.

Згідно п. 1.2 договорів предметом надання послуг є: вивіз сміття трактором МТЗ - 80 в кількості 70 годин (65 годин за договором №4/09п від 29.09.2014) по 185,15 грн. за годину.

Вартість наданих послуг Виконавцем, відповідно до п. 2.2 договору №1/01п від 03.01.2014 становить 12960,50 грн.

Строк дії договору: початок 03.01.2014 закінчення 31.03.2014 (п. 4.2 договору).

Вартість наданих послуг Виконавцем, відповідно до п. 2.2 договору №2/03п від 31.03.2014 становить 12960,50 грн.

Строк дії договору: початок 01.04.2014 закінчення 30.06.2014 (п. 4.2 договору).

Вартість наданих послуг Виконавцем, відповідно до п. 2.2 договору №3/06п від 30.06.2014 становить 12960,50 грн.

Строк дії договору: початок 01.07.2014 закінчення 30.09.2014 (п. 4.2 договору).

Вартість наданих послуг Виконавцем, відповідно до п. 2.2 договору №4/09п від 29.09.2014 становить 12034,75 грн.

Строк дії договору: початок 01.10.2014 закінчення 31.12.2014 (п. 4.2 договору).

Розрахунок ціни договорів здійснено на підставі калькуляцій, які є додатками до договорів (а.с. 17, 21, 25, 29).

Відповідно до п. 4.1 договорів строк оплати 7 календарних днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Позивач в період з 03.01.2014 по 31.12.2014 надав послуги з вивозу сміття, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 50 916,25 грн., що підтверджується наступними актами наданих послуг: акт №1 від 02.04.2014 на суму - 12 960,50 грн. (а.с. 16); акт №1 від 01.07.2014 на суму - 12 960,50 грн. (а.с. 20); акт №1 від 01.07.2014 на суму - 12 960,50 грн. (а.с. 24); акт №1 від 25.12.2014 на суму - 12 034,75 грн. (а.с. 28).

Таким чином, заборгованість відповідача за договором на момент звернення з позовом складає 50 916,25 грн.

Відповідно до п. 6.1 договорів за порушення строків виконання зобов'язань стягується пеня в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф в розмірі семи процентів вказаної вартості.

На підставі п. 6.1 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за актом наданих послуг №1 від 02.04.2014 за період з 09.04.2014 по 08.05.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 08.07.2014 по 06.08.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 08.10.2014 по 06.11.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 25.12.2014 за період з 01.01.2015 по 30.01.2015 в розмірі 361,04 грн. Загальний розмір пені складає 1527,50 грн.

Також, на підставі п.7.3 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф за актом наданих послуг №1 від 02.04.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 25.12.2014 в розмірі 842,43 грн. Загальний розмір штрафу складає 3564,15 грн.

Позивачем було підготовлено та направлено на адресу відповідача претензію №3 від 24.11.2015 з вимогою погасити заборгованість за надані послуги (а.с. 30-31).

Відповіддю на претензію №1280 від 07.12.2015, відповідач повідомив, що не може задовольнити претензію позивача, оскільки за даними договорами не має бюджетних асигнувань та не взяті бюджетні зобов'язання (а.с. 32-33).

Оцінивши всі обставини справи, суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України та 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статті 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Водночас, факт надходження бюджетних коштів з бюджету є обставиною, яка не залежить від волі відповідача і яка не є такою, що має настати неминуче, що передбачено ст.530 ЦК України. Надходження бюджетних коштів на рахунок відповідача, не є тією обставиною (подією), яка відповідно породжує для відповідача обов'язок здійснити розрахунок за виконані та прийняті без зауважень послуги або звільняє відповідача від визначеного договорами надання послуг зобов'язання розрахуватися за виконані на його замовлення послуги.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" (від 18.10.2005) та у справі "Бакалов проти України" (від 30.11.2004) та постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 вказано, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Посилання відповідача у клопотанні про зупинення провадження у справі на те, що фінансові зобов'язання за вказаними договорами взяті не були, судом не приймаються, оскільки не взяття фінансових зобов'язань за вказаними договорами не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань з оплати за надані послуги.

Судом встановлено, що відповідні договори та акти наданих послуг з боку позивача підписані ОСОБА_1 та скріплені її печаткою, з боку відповідача підписані головним лікарем ОСОБА_4 (який на той час був уповноваженою особою) та скріплені печаткою Білокуракинської центральної районної лікарні. В судовому порядку відповідні договори недійсними не визнавались.

В судовому засіданні судом оглянуто оригінали відповідних договорів та актів наданих послуг.

Таким чином, фактичні обставини свідчать, що позивач на виконання умов договорів надав послуги з вивозу сміття, а відповідач не здійснив оплату наданих послуг у зв'язку з чим виникла заборгованість у сумі 50 916,25 грн., яка підтверджується матеріалами справи та підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 1 ст. 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 2. ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1 договорів за порушення строків виконання зобов'язань стягується пеня в розмірі 0,1% вартості послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцяти днів додатково стягується штраф в розмірі семи процентів вказаної вартості.

На підставі п. 6.1 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню за актом наданих послуг №1 від 02.04.2014 за період з 09.04.2014 по 08.05.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 08.07.2014 по 06.08.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 08.10.2014 по 06.11.2014 в розмірі 388,82 грн.; за актом наданих послуг №1 від 25.12.2014 за період з 01.01.2015 по 30.01.2015 в розмірі 361,04 грн. Загальний розмір пені складає 1527,50 грн.

Перевіривши розрахунок заявленої суми пені, суд зазначає наступне.

Згідно приписів ст.ст. 1, 3 Закону України від 22.11.96 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", яким обмежено розмір такої відповідальності.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України. Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24.10.11 р. по справі № 25/187 та від 07.11.11 р. по справі № 5002-2/5109-2010, висновки якого є обов'язковими для всіх судів України при застосуванні норм матеріального права України (ст. ст. 82, 111-28 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Позивачем при нарахуванні пені не враховано приписи ст. 343 Господарського кодексу України та ст. 253 Цивільного кодексу України, а також не прийнято до уваги положення частини 5 ст. 254 Цивільного кодексу України.

Позивач у позовній заяві також зазначив, що в акті від 01.07.2014 за договором №3/06п від 30.06.2014 було помилково зазначено дату 01.07.2014 замість 01.10.2014, тому позивачем було нараховано та заявлено до стягнення пеню за період з 08.10.2014 по 06.11.2014.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня: за актом наданих послуг №1 від 02.04.2014 за період з 10.04.2014 по 08.05.2014 в розмірі 185,00 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 09.07.2014 по 06.08.2014 в розмірі 240,39 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 за період з 09.10.2014 по 06.11.2014 в розмірі 257,43 грн.; за актом наданих послуг №1 від 25.12.2014 за період з 03.01.2015 по 30.01.2015 в розмірі 258,49 грн. Загальний розмір пені складає 941,31 грн.

В решті заявленої суми пені слід відмовити.

На підставі п.7.3 договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення штраф за актом наданих послуг №1 від 02.04.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 01.07.2014 в розмірі 907,24 грн.; за актом наданих послуг №1 від 25.12.2014 в розмірі 842,43 грн. Загальний розмір штрафу складає 3564,15 грн.

Перевіривши розрахунок штрафу суд дійшов висновку, що позивачем штраф нарахований вірно та є обґрунтовано заявленим.

Суд також звертає увагу, що в разі порушення господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачити в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.04.2012 у справі №3-24гс12.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню частково з віднесенням на відповідача судових витрат у справі пропорційно задоволеним вимогам на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статями 33, 34, 43, 44, 49, статями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Білокуракинської центральної районної лікарні, 92200, Луганська область, смт. Білокуракине, вул. Чапаєва, б.72, код 01983559, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, заборгованість за договорами про надання послуг №1/01п від 03.01.2014, №2/03п від 31.03.2014, №3/06п від 30.06.2014, №4/09п від 29.09.2014 в розмірі 50 916 грн. 25 коп., пеню в розмірі 941,31 грн., штраф в розмірі 3564 грн. 25 коп. та витрати зі сплати судового збору в сумі 1205 грн. 25 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2016

Суддя А.В. Секірський