РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №904/10803/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет Пак"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНСПАК"
про стягнення 777 791, 12 грн.
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
від позивача:Камишна О.М. - представник за довіреністю;
від відповідача:Єрмоленко Є.В. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Паритет Пак" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНСПАК" про стягнення:

- 107 900, 00 грн. вартості непоставленої згідно умов Специфікації № 1 до Договору, плівки СРР 25/740-7808,2 кг., СРР 25/850-871,8 кг. (загальна кількість 1 660 т);

- 205 689, 50 грн. попередньої оплати замовленої згідно Специфікації № 2 до Договору, партії товару;

- 462 767, 50 грн. вартості неякісної плівки СРР, яку було повернуто ТОВ "АЛЬЯНСПАК" як постачальнику 07.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.12.2015 року, позовні матеріали за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет Пак" до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНСПАК" про стягнення заборгованості за договором поставки направлено за підсудністю до Господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. порушено провадження у справі № 904/10803/15, розгляд справи призначено на 29.01.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНСПАК" порушило норми чинного законодавства України, умови укладеного договору поставки № 19/11/2015 від 19.11.2015 року та ухилилося від виконання прийнятих на себе договірних зобов'язань.

У судовому засіданні 29.01.2016 року представник позивача наполягав на позові, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні усно повідомив суд, що частково розрахувався з позивачем в частині повернення попередньої оплати, а тому клопоче перед судом про продовження розгляду спору додатково на 15 днів, відповідно до ст. 69 ГПК України для можливого врегулювання спору у досудовому порядку з позивачем.

Крім того представником відповідача безпосередньо у судовому засіданні надано письмові заперечення на позовну заяву.

З метою вирішення спору у досудовому порядку, суд задовольнив клопотання відповідача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та відклав розгляд справи на 11.03.2016 року.

У судовому засіданні 11.03.2016 року представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача проти позову заперечував.

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 11.03.2016 року оголошено перерву на 30хв.

Після перерви представник позивача звернувся до суду із письмовою заявою про зменшення ціни позову, відповідно до якої просить зменшити ціну заявленого позову до 223 793, 25 грн.

Частина 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву позивача про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення позовних вимог, викладене позивачем у його письмовому клопотанні, прийняте господарським судом, тоді новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є 223 793, 25 грн.

Представник відповідача подав письмову заяву у якій підтвердив, що із зменшеною ціною позову в розмірі 223 793, 25 погоджується, оскільки ця сума відповідає вартості недопоставленої продукції. В іншій частині вимог представник відповідача проти позову заперечує.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.03.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2015 року між ТОВ "Паритет Пак" (далі - покупець) та ТОВ "АЛЬЯНСПАК" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 19/11/2015, відповідно до умов якого предметом поставки є визначений товар з найменуванням, зазначеним у рахунку та накладній згідно умов договору, підписаних постачальником та покупцем.

Згідно п.п. 2.1., 2.2 договору, для отримання товару зі складу продавця покупець пред'являє довіреність встановленого зразка або інший документ підтверджуючий це право. Перехід права власності на товар відбувається в момент отримання товару у продавця, доставка відбувається за рахунок та силами покупця.

Загальна кількість товару, що підлягає поставці, одиниці вимірювання, його співвідношення (асортимент, номенклатура тощо) за сортами, видами, марками, розмірами, визначаються рахунком та накладною за згодою сторін. Видаткова накладна після підписання сторонами є невід'ємною частиною договору (п.п. 3.1, 3.2 договору).

Пунктами 4.1, 4.4 договору передбачено, що ціна товару вказується у рахунку до сплати та накладній. Сума договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником протягом строку дії договору та вказаних накладних.

Оплата за кожну отриману партію товару здійснюється на умовах 100% попередньої оплати, окремо по кожній поставці товару, що буде зазначено у рахунку та накладній (п. 5.1. договору).

Дослідивши правову норму, яка підлягає застосуванню у спірних відносинах сторін, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, виходячи із наступного:

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір постачання. У залежності від умов діючого законодавства, договір вважається укладеним коли сторони досягли всіх суттєвих його умов, а саме за ЦК України відносно предмету та строку.

Укладений договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно зі статтями 173, 174, 175 ГК України (статтями 11, 202, 509 ЦК України) і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Незалежно від того, що у ЦК України договору поставки присвячено лише одна стаття (ст. 712), до нього застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, а саме ст. ст. 655-697 ЦК України, коли інше не встановлено договором, законом або витікає із характеру правовідносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Господарський кодекс України чітко вказує, що сторонами договору постачання можуть бути лише суб'єкти господарювання в розумінні статті 55 ГК України. Таким чином, законодавець визначив відповідно до вимог частини 6 статті 265 ГК України чим різниться договір поставки від договору купівлі-продажу. Сторони судового процесу є суб'єктами господарювання відповідно до вказаних вимог.

Так, згідно п. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках.

Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціні. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст.ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи, позивачем, на виконання умов договору було здійснено 100% попередню оплату вартості партії товару вказаного у Специфікації № 1 у розмірі 704 814, 50 грн. (рахунок на оплату № 66 від 19.11.2015 року).

Натомість відповідачем, 19.11.2015 року виконано поставку в меншій кількості від замовленої, а саме, як зазначає позивач, не було поставлено плівку СРР 25/740-7808,2 кг., СРР 25/850-871,8 кг., на загальну суму 107 900, 00 грн.

20.11.2015 року ТОВ "Паритет Пак" на підставі договору поставки та Специфікації № 2 до нього здійснило 100% попередню оплату партії товару на суму 605 689, 50 грн. (рахунок на оплату № 72 від 20.11.2015 року).

Після прийняття товару позивачем було проведено його лабораторні дослідження на предмет відповідності параметрам якості, у результаті яких виявлено невідповідності у якості товару.

Відповідно до положень ст. 268 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам, іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів.

У разі відсутності в договорі умов щодо якості товарів остання визначається відповідно до мети договору або до звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Згідно заяви про зменшення ціни позову до 223 793, 25 грн., позивач просить стягнути з відповідача суму передоплати за недопоставлений товар.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач у письмовому відзиві зазначає, що станом на 31.12.2015 року позивачу було повернуто передоплати в сумі 400 000, 00 грн. - 25.11.2015 року, 50 000, 00 грн. 21.12.2015 року. Крім того позивачем було повернуто товару на суму 223 793, 25 грн.

Таким чином, відповідно до даних бухгалтерського обліку, сума передоплати, на яку не поставлено товар становить 223 793, 25 грн.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог позивача в частині стягнення заборгованості за недопоставлений товар підлягають задоволенню.

Крім стягнення заборгованості, позивач при поданні позову просив стягнути з відповідача витрати на послуги спеціалістів ДП "Дніпростандартметрологія" у розмірі 1 434, 12 грн.

Вказана сума не віднесена позивачем до ціни позову, а отже витрати на послуги спеціалістів у розмірі 1 434, 12 грн., на думку позивача є судовими витратами.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Як доказ надання позивачеві послуг Державним підприємством "Дніпровський регіональний державний науково-технічний центр стандартизації, метрології та специфікації" до матеріалів справи долучено копію Протоколу випробувань № 14625 від 08.12.2015 року та копію рахунку № 17-0/12787 від 02.12.2015 року на підставі договору № 130419 від 02.12.2015.

Враховуючи те, що ТОВ "Паритет Пак" не надало суду доказів сплати за рахунком № 17-0/12787 від 02.12.2015, копію договору № 130419 від 02.12.2015 року, тоді у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача витрат на послуги спеціаліста задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Оскільки позивачем було заявлено про зменшення ціни позову, тоді розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача розраховується відповідно до нової ціни позову.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат. Відтак, витрати по сплаті судового збору, які покладаються на відповідача становлять 3 356, 90 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет Пак" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНСПАК" (01001, м. Київ, пр.-т Героїв Сталінграда, 39А-168; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Паритет Пак" (51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Радянська, 50; ) вартість недопоставленого товару у розмірі 22 3793, 25 грн. та судовий збір у розмірі 3 356, 90 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 16.03.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко