ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа №922/5904/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.,

позивача ОСОБА_1, за довіреністю №10102 від 10.02.2016р.,

відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Слобода" (вх.№88Х/1-41 від 05.01.2016р.), на рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі №922/5904/15,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро", м. Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВК "Слобода", м. Харків,

про стягнення 345809,31 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі №922/5904/15 (суддя Добреля Н.С.) позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" на користь ТОВ "Торговий будинок "Агросвіт" пеню за період з 01.07.2015р. по 22.10.2015р. в сумі 98265,14 грн., 36% річних в сумі 64743,46 грн. за період з 01.07.2015р. по 22.10.2015р., інфляційні втрати в сумі 2800,70 грн. за період з 01.07.2015р. по 30.09.2015р., штраф за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 180000,00 грн. та 5187,15 грн. витрат зі сплати судового збору.

Відповідач не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин справи, просить прийняти постанову, якою рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі №922/5904/15 змінити; судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 11.01.2016р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду.

26.02.2016р. через канцелярію Харківського апеляційного господарського суду від ТОВ "Торговий будинок "Новаагро" надійшли документи (вх.№2269), які долучені до матеріалів справи. Зокрема, ТОВ "ТБ "Новаагро" надав Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посилаючись на який, зазначає, що позивач змінив найменування з ТОВ "Торговий будинок "Агросвіт" на ТОВ "Торговий будинок "Новаагро". Також, позивач надав відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду без змін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. задоволено клопотання відповідача, строк розгляду апеляційної скарги продовжено; розгляд справи відкладено на 16.03.2016р.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 16.03.2016р. представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (ухвала про відкладення розгляду справи отримана представником відповідача 09.03.2016р.).

Враховуючи, що наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, зважаючи на те, що ухвала про прийняття апеляційної скарги до провадження та відкладення розгляду справи направлялись рекомендованою кореспонденцією, що явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а розгляд справи вже було відкладено за клопотанням відповідача, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду представник представник позивача зазначив, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Також в судовому засіданні, представником позивача оголошено клопотання про зміну найменування сторони з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро."

У пункті 1.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зазначено, що за приписом статті 25 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, реорганізації суб'єкта господарювання у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі його правонаступника. Господарським судам необхідно враховувати, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма даної особи. Зміна типу акціонерного товариства з приватного на публічне не є його реорганізацією (стаття 5 Закону України "Про акціонерні товариства"). Водночас зміна найменування юридичної особи тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів, порядок проведення якої викладено у статті 29 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". У разі коли така зміна сталася у процесі вирішення спору господарським судом, про неї обов'язково зазначається в описовій частині рішення (при цьому у мотивувальній частині, за необхідності, також зазначається нове найменування учасника судового процесу - наприклад, у разі задоволення позову до нього) або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи.

Як вбачається із наданих позивачем документів, а саме Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 10.02.2016р. 10.02.2016р. була проведена державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи, а саме зміна найменування юридичної особи. При цьому, колегія суддів зазначає, що юридична особа не змінила своєї організаційно-правової форми.

Таким чином, враховуючи те, що відбулась зміна найменування, державна реєстрація якої була проведена, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання позивача та змінити найменування сторони з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро."

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, заслухавши в судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом норм права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 08.06.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агросвіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" укладено договір поставки №060815МПР1, у відповідності до умов якого, первинний кредитор зобов`язується поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар, ціна, найменування, асортимент, кількість та якість якого затверджується сторонами в специфікації, що є додатком до договору.

Згідно п. 2.2. договору поставки №060815МПР1 від 08.06.2015р., відповідач проводить оплату товару на умовах, які зазначені в специфікації на розрахунковий рахунок постачальника в строк, що затверджений сторонами в специфікації, але не пізніше ніж протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати поставки товару.

Відповідно до п. 6 специфікації №1 від 08.06.2015р. до договору поставки №060815МПР1 від 08.06.2015р., відповідач сплачує товар наступним порядком: 600000,00 (шістсот тисяч) грн. у термін до 30.06.2015р., остаточний розрахунок після фактичної передачі товару та в термін не пізніше 15.10.2015р.

Як вбачається з матеріалів справи, первинний кредитор виконав свої зобов`язання за договором поставки та поставив відповідачу продукцію на загальну суму 6335769,00 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними та видатковими накладними, що наявні в матеріалах справи.

17.08.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім Агросвіт" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт" укладено договір про відступлення права вимоги №1032ААС.

Згідно умов договору про відступлення права вимоги №1032ААС та додаткової угоди №1 від 17.08.2015р., первісний кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агросвіт" передав новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Агросвіт" право вимагати від боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" виконання всіх зобов'язань за договором поставки №060815МПР1 від 08.06.2015р., у тому числі сплати боргу в сумі 6335769,00 (шість мільйонів триста тридцять п'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 00 коп., зокрема за зобов'язанням що існувало на момент укладення договору в сумі 600000,00 (шістсот тисяч) грн. 00 коп. та виникне в майбутньому в сумі 5735769,00 (п'ять мільйонів сімсот тридцять п'ять тисяч сімсот шістдесят девять) грн. 00 коп., а також включаючи, але не обмежуючись зобов'язанням щодо сплати неустойки (штраф, пеня) у зв'язку з невиконанням зобов'язань ТОВ Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" за договором поставки №060815МПР1 від 08.06.2015р„ сплати збитків від інфляції та 36 % річних від простроченої суми.

Як свідчать матеріали справи, первісний кредитор - ТОВ "Торгівельний дім "Агросвіт" повідомило відповідача про відступлення права вимоги на підставі укладеного з позивачем договору про відступлення права вимоги №1032ААС від 17.08.2015р., шляхом направлення 02.09.2015р. та 16.09.2015р. повідомлень про відступлення права вимоги сплати основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3% річних на юридичну адресу ТОВ "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода".

Відповідачем здійснено оплату, поставлено товару в сумі 6335769,00 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку. Дану оплату було здійснено відповідачем з порушенням строків, встановлених у договорі поставки.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору щодо вчасної оплати поставленої продукції, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 01.07.2015р. по 22.10.2015р. в сумі 98265,14 грн., 36% річних в сумі 64743,46 грн. за період з 01.07.2015р. по 22.10.2015р., інфляційні втрати в сумі 2800,70 грн. за період з 01.07.2015р. по 30.09.2015р. та штраф за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 180000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає, що згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України та статті 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за вказаним договором оплати у встановлені строки не робив.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат за період з 01.07.2015р. по 30.09.2015р. в сумі 2800,70 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру інфляційних втрат з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9", встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 2800,70 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 01.07.2015р. по 30.09.2015р.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 36% процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 64743046 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною третьою статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Згідно умов договору відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, сторони встановлюють 36% річних за прострочення виконання грошового зобовязання, у разі несвоєчасної оплати товару, що сплачується за вимогою постачальника за кожний день прострочення оплати товару.

При цьому пунктом 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 встановлено, що проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов'язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 Цивільного кодексу України).

Пунктом 6.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 встановлено, що підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 Цивільного кодексу України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 Цивільного кодексу України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 Цивільного кодексу України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність нарахування позивачем процентів за користування чужими грошовими коштами.

Також, колегія суддів, за результатами перерахунку розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 64743,46 грн. процентів.

Крім того, у своїй позовній заяві, позивач, на підставі умов договору заявив до стягнення з відповідача пеню у розмірі 98265,14 грн.

Згідно зі статями 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 1, 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 5.2. договору поставки №060815МПР1 від 08.06.2015р., у випадку несвоєчасної оплати товару згідно умов договору покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховувалась, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення до моменту фактичного виконання покупцем свого зобовязання за цим договором.

Колегія суддів, за результатами перерахунку розміру пені з використанням калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга.Еліт 9", встановила, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 98265,14 грн. пені за період з 01.07.2015р. по 22.10.2015р.

Щодо стягнення з відповідача штрафу в сумі 180000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарську-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченим кодексом, іншими законами та договором.

За змістом статті 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п. 5.5 договору, в разі порушення оплати більш ніж на 30 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від вартості поставленого але не сплаченого товару.

Колегія суддів зазначає, що при перевірці розрахунку суду, останній допустився помилки та обрахував 30% від суми прострочення (600000,00 грн.), тоді як, відповідно до пункту 5.5. договору, повинно бути обраховано 20% від суми прострочення, що відповідно складає 120000,00 грн. штрафу. Отже, рішення суду в частині стягнення штрафу підлягає зміні, а саме штраф підлягає стягненню у розмірі 120000,00 грн.

Щодо посилань апелянта на те, що штраф та пеню можливо стягнути разом лише за різні порушення умов договору, колегія суддів зазначає наступне.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень щодо передбачення умовами договору одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 Цивільного кодексу України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (постанова від 27.04.2012 (Постанова N 3-24гс12) N 06/5026/1052/2011).

Відповідне вказане в Інформаційному листі №01-06/908/2012 від 13.07.2012р. "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011р. №01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Таким чином, колегія суддів зазначає, що посилання апелянта, на те, що штраф та пеню можливо стягнути разом лише за різні порушення умов договору є необґрунтованими та позбавленими правового обґрунтування.

З врахуванням вищевикладеного, апеляційна підлягає частковому задоволенню, рішення суду місцевого господарського суду від 10.12.2015р. у справі №922/5904/15 слід змінити в частині суми штрафу, що підлягає до стягнення, виклавши резолютивну частину рішення в іншій редакції.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п.4 ст.103, п.3 ч.1 ст.104, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі №922/5904/15 змінити в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий будинок "Новаагро" штрафу за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 180000,00 грн.

Викласти резолютивну частину рішенні в наступній редакції:

"1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробнича компанія "Слобода" (61001, м. Харків, Площа Повстання, буд. 7/8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий будинок "Новаагро" (61002, м. Харків, вул. Сумська, 50, ) пеню за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року в сумі 98265,14 грн., 36% річних в сумі 64743,46 грн. за період з 01.07.2015 року по 22.10.2015 року, інфляційні втрати в сумі 2800,70 грн. за період з 01.07.2015 року по 30.09.2015 року, штраф за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 120000,00 грн. та 4287,14 грн. витрат зі сплати судового збору.

3. В частині стягнення штрафу за прострочення платежу на строк понад 30 днів в сумі 60000,00 грн. відмовити.".

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21 березня 2016 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий