донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.03.2016р. справа №908/6049/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: не зявився;
від відповідача: ОСОБА_5 (за довіреністю від 21.12.2015р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», с.Савро Дніпропетровської області
на рішення господарського суду Запорізької області
від04.02.2016р. (повний текст підписано 09.02.2016р.)
по справі№908/6049/15 (суддя Проскуряков К.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», с.Савро Дніпропетровської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м.Запоріжжя
про визнання недійсною третейської угоди
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», с. Савро Дніпропетровської області (Позивач) звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м. Запоріжжя (Відповідач) про визнання недійсною третейської угоди у вигляді третейського застереження, викладеного в п.10.1 договору купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу №ЛВ-012/2014 від 03.03.2014р.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.02.2016р. (повний текст підписано 09.02.2016р.) у справі №908/6049/15 у задоволені позовних вимог було відмовлено у повному обсязі з підстав недоведеності Позивачем обставин, з наявністю яких закон повязує можливість визнання третейської угоди недійсною.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2016р. (повний текст підписано 09.02.2016р.) у справі №908/6049/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання недійсною третейської угоди у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає порушення норм процесуального права, оскільки Позивач належним чином не був повідомлений про час та місце судового засідання, в якому було винесене оскаржуване рішення, що підтверджується роздруківкою відстеження пересилання поштових відправлень, між тим дані обставини судом враховані не були, окрім того судом було неправильно застосовано норми матеріального права, так як третейське застереження, викладене в п.10.1 договору купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу №ЛВ-012/2014 від 03.03.2014р. фактично позбавляє права сторін на розгляд спорів, що утворилися внаслідок виконання означеного договору, у судовому порядку, що є порушенням ст.124 Конституції України та ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і зумовлює визнання такої третейської угоди недійсною.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О. та суддів Радіонова О.О., Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.03.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 22.03.2016р. о 11.30год.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 22.03.2016р. без пояснення причин не зявився попри вжиті заходи з належного повідомлення, що, з огляду на невизнання його явки обовязковою, викладення позиції по суті апеляційного розгляду безпосередньо в поданій апеляційній скарзі та достатності наявних документів для правової оцінки переглядуваного рішення, за висновком судової колегії не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Представник Відповідача у судовому засіданні 22.03.2016р. проти апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у наданому відзиві №02/3-59 від 17.03.2016р.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 03.03.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс» (Покупець) було укладено договір № ЛВ-012/2014 купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу (Договір, а.с.а.с.11,12 ), відповідно до п.1.1. якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця насіння (товар), а Покупець зобовязується прийняти товар та сплатити його вартість (ціну) на умовах цього договору.

В п. 10.1. цього договору сторони узгодили, що усі спори, розбіжності, вимоги або претензії, що виникають з цього договору підлягають вирішенню у постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Правова ліга» у відповідності з його регламентом. Третейський розгляд справи здійснюється постійно діючим Третейським судом у складі з одного третейського судді. Місцезнаходження третейського суду та місце розгляду спору: м. Тернопіль, майдан Волі, 4, поштовий індекс: 46001. Мова третейського судочинства Українська. Сторони є такими, що розуміють правовий зміст та правові наслідки цього третейського застереження та вважають їх звернення до Третейського суду достатнім заходом захисту своїх прав.

В матеріалах справи також наявні ухвали Третейського суду при Асоціації «Правова ліга», що підтверджують факт наявності у його провадженні справи №35/2015 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт», м. Запоріжжя до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», с. Савро Дніпропетровської області про стягнення заборгованості у розмірі 517630,75грн. на підставі договору №ЛВ-012/2014 від 03.03.2014р.(а.с.а.с.59,60)

Між тим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс» вважаючи, що третейське застереження, викладене в положенні п. 10.1 укладеного між сторонами договору, обмежує його право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, а отже є незаконним, звернувся до суду з позовом про визнання такої третейської угоди недійсною, через порушення ст.ст.55, 64 Конституції України і ст.5 Закону України «Про третейські суди» та ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у задоволені якого судом було відмовлено з підстав недоведеності Позивачем обставин, з наявністю яких закон повязує можливість визнання третейської угоди недійсною.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Зважаючи на наведене Позивачем обґрунтування, сутність розглянутого місцевим судом спору полягає у визнанні третейської угоди у вигляді третейського застереження, викладеного в п.10.1 договору купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу № ЛВ-012/2014 від 03.03.2014р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізон-Імпорт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс» такою, що порушує вимоги діючого законодавства.

Таким чином, місцевим судом в контексті положень ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України було вірно кваліфіковано обраний Позивачем спосіб судового захисту як визнання означеної третейської угоди недійсною, адже встановлення її невідповідності наведеним у позові нормам законодавства є предметом доказування саме для такої вимоги.

Виходячи із правової позиції, викладеної в абз.4 п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р., вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

За змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину, якою у розумінні ч. 2 ст. 202 Цивільного кодексу України є спірна третейська угода у вигляді третейського застереження, передбаченого п.10.1 договору № ЛВ-012/2014 від 03.03.2014р., є недодержання в момент його вчинення вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Апеляційний суд зауважує, що посилаючись на положення ст.ст.203, 215 Цивільного кодексу України щодо загальних підстав визнання угоди недійсною, Позивач за змістом своєї позовної заяви хоча і навів конкретні положення норм матеріального права, які, на його думку, порушує спірне третейське застереження, однак не визначив конкретної умови за ст.203 означеного Кодексу, яку через таке порушення не було дотримано при укладанні спірної третейської угоди.

Наразі, враховуючи наведені Позивачем посилання на норми матеріального права, в контексті яких місцевим судом оцінювалась нормативна обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд цілком погоджується із висновками місцевого суду відносно відсутності за змістом ст.ст.1, 2, 5 і 12 Закону України «Про третейські суди» імперативних приписів про обовязкове передування виникнення спору між сторонами укладанню ними третейської угоди (застереження) щодо передачі такого спору на вирішення третейського суду.

Більш того, в постанові від 08.04.2015р. у справі №910/8043/14 (а.с.а.с.94-99) Верховним судом України сформульовано обовязкову до застосування у розумінні ст.111-28 Господарського процесуального кодексу України правову позицію, за якою предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладання такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Відносно посилань Скаржника на порушення оспрюваного третейського застереження вимог ст.ст.55, 64 Конституції України та ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», апеляційний суд відхиляє їх як юридично неспроможні, оскільки:

- третейська угода сторін жодною мірою не обмежую визначену ст.124 Конституції України юрисдикцію судів, до яких третейський суд, природно, не відноситься спірне застереження опосередковує забезпечення сторонам можливість реалізації ними узгодженого права захищати свої права та інтереси у правовідносинах в межах договору ЛВ-012/2014 купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу від 03.03.2014р., гарантованого ч.5 ст.55 Конституції України, що узгоджується із позицією, висловленою в абзаці першому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі про виконання рішень третейських судів від 24 лютого 2004 року N 3-рп/2004;

- В абз.2 п.3.1. Рішення Конституційного Суду України у справі про завдання третейського суду від 10 січня 2008 року N 1-рп/2008 визначено, що: «Гарантуючи судовий захист з боку держави, ОСОБА_6 України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п'ята статті 55). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України)». Відтак, діюче законодавство, передбачаючи можливість сторін на підставі укладеної між ними третейської угоди (застереження) передати певний спір на розгляд третейського суду, запроваджує додаткові до судових механізми захисту цивільних прав, а не обмежує власне судову компетенцію на користь позасудової (третейської), надаючи право вибору саме сторонам;

- імперативний припис ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» спрямований на захист права субєкта звертатися до відповідного суду від будь-якого зовнішнього (зумовленого діями, приписами чи іншим волевиявленням іншого субєкту чи органу) обмеження такого права, проте не може тлумачитися як правило, що обмежує субєкта самостійно визначатися із обранням механізму захисту своїх прав судового чи позасудового (зокрема третейського), які рівною мірою гарантовані ст.55 Конституції України. Укладаючи договір із третейським застереженням Позивач самостійно і вільно (належних доказів дефекту волі чи волевиявлення під час укладання застереження матеріали справи не містять і Позивач таких підстав не зазначив) визнав можливість розгляду відповідних спорів саме у третейському суді. Дійсно, опосередкове спірним третейським застереженням власне волевиявлення Позивача щодо механізму вирішення спорів за договором ЛВ-012/2014 купівлі-продажу насіння на умовах розстрочення платежу від 03.03.2014р. не може розцінюватися як запровадження обмеження до Позивача.

Апеляційний суд також враховує, що ст.ст.51,56 Закону України «Про третейські суди», передбачаючи можливість судового оскарження стороною рішення третейського суду та встановлюючи можливість його примусового виконання виключно на підставі виконавчого документу, який видається лише компетентним (державним) судом, фактично запроваджують судовий контроль і за результатами третейського розгляду як спеціальний випадок здійснення встановленого ч.1 ст.55 Конституції України права на судовий захист, що додатково вказує на безпідставність тверджень Скаржника щодо порушення спірним третейським застереженням ст.124 ОСОБА_6 Закону.

Доводи Скаржника щодо неналежного його повідомлення судом про час та місце судового засідання на якому було винесене оскаржуване рішення, відхиляються апеляційним господарським судом, оскільки з матеріалів справи вбачається прийняття судом усіх заходів, спрямованих на належне повідомлення Позивача про час та місце судового засідання - ухвала суду про відкладення розгляду справи була направлена сторонам в межах встановленого процесуального строку, що підтверджується відповідною відміткою на означеній ухвалі (а.с.57 зворотна сторона). Окрім того, розгляд справи місцевим судом відкладався саме за клопотанням Відповідача, що зміст та сам наявність якого достатньою мірою вказує на обізнаність Апелянта про розгляд ініційованої ним же справи.

Таким чином, з огляду на відсутність інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для скасування або зміни переглядуваного рішення, з доводів апеляційної скарги не вбачається і апеляційним судом не встановлено, то така скарга залишається без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, з урахування мотивів, наведених в цій постанові. Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України понесені Скаржником витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чапаєва-Плюс», с.Савро Дніпропетровської області на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2016р. (повний текст підписано 09.02.2016р.) у справі №908/6049/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Запорізької області від 04.02.2016р. (повний текст підписано 09.02.2016р.) у справі №908/6049/15 залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим. 1. Позивачу; 2. Відповідачу; 3 у справу; 4. ДАГС; 5 ГСЗО