ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа № 911/4/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі структурного підрозділу Трипільської теплової електростанції, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», м.Боярка

про визнання правочинів недійсними

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Центренерго» в особі структурного підрозділу Трипільської теплової електростанції (далі позивач) до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (далі відповідач) про визнання правочинів недійсними.

Провадження у справі №911/4/16 порушено відповідно до ухвали суду від 11.01.2016 року та призначено справу до розгляду на 26.01.2016 року.

У судовому засіданні 26.01.2016 року відповідачем було подано клопотання про припинення провадження у справі. У судовому засіданні 26.01.2016 року оголошувалась перерва до 09.02.2016 року на 10:00.

Представник позивача вимоги ухвали суду від 11.01.2016 року не виконав, витребуваних пояснень у судове засіданні 09.02.2016 року не подав, 08.02.2016 року подав заперечення на клопотання відповідача про припинення провадження у справі. Розгляд справи відкладався до 23.02.2016 року.

22.02.2016 року відповідачем подано відзив на позов. В судовому засіданні 23.02.2016 року оголошувалась перерва до 10.03.2016 року. В судовому засіданні 10.03.2016 року оголошувалась перерва до 17.03.2016 року.

В судовому засіданні 17.03.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані сторонами докази та пояснення, судом встановлено наступне.

Як зазначає позивач в позові, між ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС (Замовник) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» (Газорозподільне підприємство) 01.02.2013 року укладено Договір № 2013/Т-ПР--260000 на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Газорозподільне підприємство зобов'язується надати Замовнику послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами (ГРМ) до межі балансової належності об'єктів. Взаємовідносини сторін по виконанню Договору обумовлені відповідними додатками до нього, а також Технічною угодою № 2013/Т-ПР--260000 від 01.02.2013 року (Технічна угода) з додатками, яка в свою чергу також є додатком № 3 до Договору.

Точки розмежування балансової належності газових мереж визначено в акті, що є додатком № 5 до Технічної угоди. Облік природного газу здійснювався на ГРП - 1 та ГРП - 2 Трипільської ТЕС. З липня 2014 року ГРП - 1 виведено з роботи для виконання модернізації, тому облік природно газу після цього здійснюється на ГРП - 2.

Планові обсяги транспортування газу визначені в додатках до договору з зазначенням щомісячних обсягів. Обсяги поставки газу на 2014 рік визначені в Додатковій угоді № 3 від 15.04.2014 року до Договору.

За умовами п. 3.1 Договору розрахунковою одиницею протранспортованого природного газу є один кубічний метр. Вузол обліку газу розташований до межі балансової належності об'єктів Замовника, тому витрати і втрати газу, які виникають від місця встановлення комерційного вузла обліку до точки балансового розмежування, додаються до загального обсягу протраспонтованого газу, визначеного за допомогою вузлів обліку (п. 3.4 Договору).

Тарифи за послуги на транспортування газу ГРМ здійснюється за тарифом на транспортування газу розподільними трубопроводами за 1000 кубічних метрів, відповідно до п.4.1 Договору в редакції Додаткової угоди № 6 від 13.05.2014 року та складає 285,96 грн. за 1000м3.

Відповідно до п. 2.2 Технічної угоди обсяги транспортованого газу Замовнику визначаються його контрольно-вимірювальними приладами з врахуванням змінних параметрів газу (тиск, температура, густина та інше). Ці дані фіксуються в журналах, скріплених печаткою Газорозподільного підприємства. Для комерційного обліку газу визначається контрактна година 8-00, контрактна доба - проміжок часу 24 години, що починається з контрактної години, контрактний місяць - проміжок часу, що починається з контрактної години першого числа місяця.

Замовник повинен щодекадно 11-го та 21-го числа надавати Газорозподільному підприємству розрахунки з автоматичних обчислювачів та коректорів.

Послуги з транспортування газу ГРМ відповідно до умов п. 2.6 Договору підтверджуються підписаним сторонами Актом надання послуг з транспортування газу, що оформляється за даними вузлів обліку. Газорозподільне підприємство до 5 числа наступного за звітним місяцем направляє Замовнику два примірника Актів наданих послуг за звітний місяць, які підписані представником та скріплені печаткою Газорозподільного підприємства, як передбачено п. 2.7 Договору.

Замовник протягом двох днів з моменту одержання Акту надання послуг зобов'язується повернути Газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. До вирішення спірних питань обсяг та сума послуг з транспортування газу ГРМ встановлюється у відповідності до даних Газорозподільного підприємства, як це передбачено п. 2.8 Договору.

Облік природного газу вважається не дійсними і підлягає перерахуванню за показниками лічильника Газорозподільного підприємства на газорозподільній лінії Обухів ГРС - Трипільська ТЕС з вирахуванням з них обсягів інших споживачів, що під'єднані до даної лінії, відповідно до показів комерційних вузлів обліку даних споживачів, як це визначено в Технічній угоді в редакції Додаткової угоди № 4 від 30.12.2013 року до Договору у випадках зазначених в п. 2.10.1 та п. 2.10.2 Технічної угоди.

При виявленні недоліків, що впливають на результати вимірювання об'єму протранспортованого газу, несанкціонованого втручання в конструкцію чи роботу ЗВТ (засоби вимірювальної техніки), пошкодження цілісності пломб або захисних елементів та інше, представник Газорозподільного підприємства, який здійснює перевірку комерційного вузла обліку разом з відповідальною особою Замовника складають двосторонній акт довільної форми, який підписується уповноваженими представниками сторін і є підставою до перерахунку переданого газу, що обумовлено п. 2.15 Технічної угоди.

Позивач зазначає, що 08.12.2014 року з метою усунення виявлених раніше працівниками Трипільської ТЕС незначних витоків газу на обладнанні вузлів обліку газу, що потребує розпломбування, на адресу ПАТ «Київоблгаз» було направлено заявку про направлення Газорозподільною організацією компетентного працівника. Заявка задоволена не була.

Відповідач листом № 36-4142 від 11.12.2014 року на адресу Трипільської ТЕС повідомляв про намір проведення перевірки приладів обліку природного газу своїми представниками 15.12.2014 року. Представник Газорозподільної організації прибув на Трипільську ТЕС о 16-00,однак зважаючи на закінчення робочого часу та настання темної пори доби в зимовий період роботи по усуненню недоліків не проводились, згідно вимог п. 7.17 «Правил безпеки систем газопостачання України (ДНАОП 0.00-1.2.20-98).

Позивачем 16.12.2014 року ще раз була направлена заявка щодо направлення уповноваженого представника ПАТ «Київоблгаз» для усунення раніше виявлених недоліків. Представники відповідача прибули на Трипільську ТЕС 17.12.2014 року і за результатом своєї роботи склали акт № 601316 від 17.12.2014 року, де зазначено про необхідність проведення донарахування об'ємів газу за наявні витоки. Цей акт був підписаний представником Трипільської ТЕС з особливою думкою в якому зазначалось, що наявність так званих «мильних бульбашок» не впливає на роботу приладів виміру транспортування природного газу та згідно умов Договору не є підставою для здійснення перерахунку обємів протранспортованого газу.

24.12.2014 року персоналом Трипільської ТЕС з метою усунення утворення «мильних бульбашок» була направлена заявка до Газорозподільної організації на прибуття уповноваженого представника. За результатами перевірки представником ПАТ «Київоблгаз» складено Акт обстеження № 6013326 від 25.12.2014 року, який підписаний з особливою думкою представником Трипільської ТЕС.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при здійсненні взаємовідносин по обліку природного газу відповідачем в грудні 2014 року були порушені норми законодавства та умови Договору:

- п. 6 Додаткової угоди № 4 від 30.12.2013 року в частині строків реагування на вирішення проблеми. В цьому пункті передбачено, що у разі термінового виклику Замовником уповноваженого представника Газорозподільного підприємства, останній зобов'язаний вжити невідкладних заходів щодо його прибуття до Замовника в найкоротший термін. Заявка щодо направлення представника Газорозподільної організації направлено 08.12.2014 року. Огляд обладнання почався 15.12.2014 року, а фактично обслідування обладнання здійснене 17.12.2014 року.

- п. 7.17 «Правил безпеки систем газопостачання України» (ДНАОП 0.00-1.2.20-98) де вказано, що газонебезпечні роботи виконуються, як правило в день, а не в темний час доби як вирішили зробити представники ПАТ «Київоблгаз».

- п. 3. 12.9 Правил «Користування природним газом для юридичних осіб», п. 12.8 Правил «Обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання» в яких зазначено, що у разі необхідності проведення позачергової перевірки комерційного вузла обліку газу ініціатор перевірки письмово повідомляє про це іншу сторону договору. 17.12.2014 року представники відповідача здійснили таку перевірку без попереднього письмового повідомлення, тому складений за результатами перевірки акт № 601316 від 17.12.2014 року не приймається до виконання.

- п. 12.10 Правил «Обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання» де вказано, що за будь-яких перевірок у разі виявлення недоліків, що впливають на результати вимірювань об'єму газу представник сторони, яка здійснює перевірку комерційного вузла обліку газу, разом з відповідальною особою за його технічний стан складає двосторонній акт про виявлені недоліки, чого відповідачем при здійсненні перевірок в грудні 2014 року не було зроблено.

- Додатковою угодою №4 від 30.12.2013 року до Договору Сторони за взаємною згодою виключили п. 2.10.2.14 з Додатку №3 до Договору - як випадок, за умови настання якого здійснюється перерахунок обєму спожитого газу, а саме виключили « 2.10.2.14. порушено герметичність імпульсних ліній системи вимірювання тиску та різниці тиску».

Відповідно до п. 2.6 Договору відповідач направив на адресу Трипільської ТЕС Акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, в якому розмір транспортування газу за цей місяць визначено в розмірі 39 845 159 м3. За даними контрольно-вимірювальних приладів позивача розмір транспортування газу в грудні 2014 року складав 39084220 м3, тобто різниця складає 760939 м3 .

Позивач в позові стверджує, що у звязку з порушеннями відповідачем вимог законодавства та умов Договору при взаємовідносинах між сторонами в грудні 2014 року, Акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року за даними відповідача є неправильним і підлягає перерахунку.

Також, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при складанні Акту обстеження № 601316 від 17.12.2014 року та Акту обстеження № 6013326 від 25.12.2014 року відповідачем порушено п.12.5 «Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами» щодо погодження переліку уповноважених представників, які допускаються до перевірки комерційних вузлів обліку газу, та п. 12.6 цих Правил, щодо затвердження переліку осіб, що уповноважені здійснювати перевірки комерційних вузлів обліку газу.

Позивач стверджує, що оскільки дані наведених Актів обстеження покладені в основу Акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, який в свою чергу спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків позивача щодо безпідставних розрахунків, такий Акт приймання-передачі, на думку позивача, є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України і може бути оскаржений і визнаний недійсним з підстав, передбачених відповідними ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України у звязку з недотримання відповідачем вимог щодо обсягу цивільної дієздатності представників відповідача та недостовірністю наведених в ньому даних.

У звязку з чим, позивач в позові просить визнати недійсними Акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, складений на виконання Договору № 2013/Т-ПР--260000 01.02.2013 року, укладеного між ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та ПАТ «Центренерго» в особі Трипільської ТЕС.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, заявляв клопотання про припинення провадження у справі у звязку з тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах, посилаючись на невірний спосіб захисту права.

Відповідне клопотання відповідача було відхилено судом, оскільки невірний спосіб захисту права не є підставою для припинення провадження у справі та не свідчить, що спір не підлягає розгляду в господарських судах.

В ході розгляду спору відповідач надав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, посилаючись на те, що Акт приймання-передачі не є правочином в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України і не підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України.

Дослідивши викладені в позові обставини та заперечення відповідача, судом встановлено, що позивач, не погоджуючись з даними Акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, а саме наведеними відповідачем показниками обліку, фактично посилається на неправомірні дії відповідальних осіб Газорозподільного підприємства та неправомірність складених ними Актів обстеження № 601316 від 17.12.2014 року та № 6013326 від 25.12.2014 року, які за твердженням позивача покладені в основу спірного Акту приймання-передачі.

Однак, як вбачається зі спірного Акту приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року, Газорозподільним підприємством зазначено дані за власними показниками приладів обліку в обсязі 39845159 куб.м, з яких позивачем визнано факт надання послуг з транспортування природного газу в обсязі 39084220 куб.м, про що свідчить підпис позивача з відповідним застереженням.

При цьому, жодних посилань на дані Актів обстеження відповідний Акт приймання-передачі не містить.

Як визначено п. 2.6 Договору, послуги з транспортування газу ГРМ підтверджуються підписаним сторонами Актом надання послуг з транспортування газу, що оформляється за даними вузлів обліку. Газорозподільне підприємство до 5 числа наступного за звітним місяцем направляє Замовнику два примірника Актів наданих послуг за звітний місяць, які підписані представником та скріплені печаткою Газорозподільного підприємства, як передбачено п. 2.7 Договору.

Замовник протягом двох днів з моменту одержання Акту надання послуг зобов'язується повернути Газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою Замовника, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг. До вирішення спірних питань обсяг та сума послуг з транспортування газу ГРМ встановлюється у відповідності до даних Газорозподільного підприємства, як це передбачено п. 2.8 Договору.

Таким чином, відповідний Акт приймання-передачі природного газу складений на виконання відповідних п.п. 2.6.-2.8. Договору в підтвердження послуг з транспортування газу, частково підписаний позивачем, а в частині відмови позивача від підписання, свідчить про існування між сторонами спірних питань, які підлягають врегулюванню у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства.

Однак, наведені в позові посилання на неправомірні дії відповідальних осіб Газорозподільного підприємства та неправомірність складених ними Актів обстеження № 601316 від 17.12.2014 року та № 6013326 від 25.12.2014 року, які підлягають дослідженню та встановленню за наслідками розгляду по суті відповідних позовних вимог (не заявлено у позові, що розглядається), є обставинами, які мають значення на стадії врегулювання спірних питань, тобто після складення Акту приймання-передачі, і не можуть свідчити про порушення на момент складення відповідного Акту на виконання п.п. 2.6.-2.8. Договору.

Також, посилаючись на неправомірні дії відповідальних осіб Газорозподільного підприємства (які на момент звернення до суду не встановлені у передбаченому законодавством порядку), позивачем також не обґрунтовано наслідків таких неправомірних дій, які перебувають у безпосередньому причинному звязку з наведеним недоліками спірного Акту приймання-передачі.

Крім того, як визначено в листі Верховного Суду України від 24.11.2008 року «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: «необхідно розрізняти поняття «правочин» від суміжних понять. Зокрема, надано розяснення, що правочин - правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб'єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту. Презумпція правомірності правочину закріплена у ст. 204 ЦК та може бути спростована насамперед нормою закону, яка містить відповідну заборону.

Стаття 16 Цивільного кодексу України містить досить широкий перелік засобів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема одним із них є визнання правочину недійсним.

Недійсність правочину виникає через те, що дія схожа на правочин, але за своєю суттю не відповідає його характеристикам. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Щоб запобігти неоднаковому застосуванню норм про правочини у практиці судів, слід зазначити, що договір та угода є тотожними поняттями, тому дво- і багатосторонні правочини є водночас як договорами, так і угодами, а термін «домовленість» слід розуміти як договір чи угоду, якщо така домовленість досягнута з дотриманням вимог, встановлених для укладення договору.

Щодо розуміння та визначення односторонніх правочинів, до них можна віднести: видачу та скасування довіреності; прийняття чи збереження зробленої речі; повідомлення одним співвласником інших співвласників про продаж своєї частки у спільній власності; пропозицію про продаж майна; публічну обіцянку винагороди за віднайдення загубленої речі; складення, зміну та скасування заповіту; прийняття спадщини і відмову від неї тощо.

Необхідно проаналізувати використання терміна «недійсність» у цивільному законодавстві, оскільки у суддів та учасників процесу виникають певні труднощі в його розумінні. Зокрема, у ЦК цей термін застосовується до: визнання прав інтелектуальної власності недійсними (статті 469, 479, 499); недійсності заборони відступлення права грошової вимоги (ст. 1080); визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину (ст. 1301); недійсності права вимоги (статті 197, 519); недійсності зобов'язання (статті 198, 548, 565); недійсності акта (ст. 882); недійсності чека (ст. 1102) тощо.

Некоректним є застосування цього терміна до нормативно-правових актів - у цьому випадку може йтися про їх нечинність або неправомірність (незаконність, протиправність), а також до документів, якими оформлюється, підтверджується право, оскільки право не може бути недійсним - воно або є, або ні.

Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Вбачається, що до таких документів слід відносити, наприклад, рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо); рішення, записи про реєстрацію (реєстрація домоволодіння, актів громадянського стану); протоколи загальних зборів господарських товариств, рішення загальних зборів громадських об'єднань, розпорядження про реєстрацію за місцем проживання фізичної особи та багато інших документів (акт приймання-передачі, товарний чек)».

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 14.08.2007 року № 01-8/675 господарському суду підвідомчі спори про визнання недійсними таких актів державних та інших органів, підприємств та організацій, які не відповідають законодавству, порушують права та охоронювані законом інтереси підприємств та організацій і тягнуть для позивачів певні правові наслідки.

В постанові від 17.08.2011 року № 14/5025/192/11 Вищий господарський суд відмовив в частині вимог про визнання недійсним акта приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в «оскільки акти такої форми складаються для визначення вартості виконаних обсягів підрядних робіт та проведення розрахунків за виконані підрядні роботи на будівництві на основі журналу обліку виконаних робіт (форма N КБ-6) у двох примірниках і подаються субпідрядником генпідряднику, генпідрядником - замовнику (забудовнику). Форма даного акта, як первинного облікового документа у будівництві затверджена наказом Держкомстату України та Держбуду України «Про затвердження типових форм первинних документів з обліку в будівництві» від 21.06.2002 р. N 237/5.

З врахуванням вказаного акт приймання виконаних підрядних робіт форми КБ-2в не є правочином у розумінні ч. 2 ст. 202 ЦК України, і обраний спосіб захисту порушеного права у цьому випадку є не вірний, у зв'язку з чим судом обґрунтовано відмовлено в позові і в цій частині».

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Тобто правочином є виражене у певній формі волевиявлення та намір особи набути, змінити чи припинити цивільні права та обовязки.

Як вбачається з обставин справи, між сторонами виникли та існували господарські взаємовідносини згідно з укладеним між ними Договором № 2013/Т-ПР--260000 на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами), на виконання якого і здійснювалась спірна господарська операція, а саме надання послуг з транспортування природного газу, яка оформлена у відповідності до п.п. 2.6.-2.8. Договору спірним Актом приймання-передачі в підтвердження надання послуг з транспортування газу.

Згідно з наведеним у ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначенням, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З огляду на норму ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» документи, які складаються під час здійснення господарської операції (або безпосередньо після її закінчення) і містять дані про зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, є первинними документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій і є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Враховуючи, що взаємовідносини сторін врегульовані відповідним Договором, саме на виконання умов якого здійснювалась господарська операція, зафіксована спірним Актом приймання-передачі, такий Акт не містить ознак самостійного волевиявлення особи чи наміру набути, змінити чи припинити цивільні права та обовязки, а лише технічно фіксує обсяги надання послуги з транспортування природного газу і складення такого Акту є обовязковим з огляду на умови п.п. 2.6.-2.8. 3.5., 5.1.4. Договору.

Таким чином, правові наслідки у вигляді необхідності оплати наданих послуг з транспортування природного газу виникають з Договору № 2013/Т-ПР--260000 на розподіл природного газу (на транспортування природного газу газорозподільними мережами) в обсягах, зафіксованих сторонами в місячних Актах приймання-передачі, складених згідно з п.п. 2.6.-2.8. Договору.

Відповідно, Акт приймання-передачі є лише підставою для визначення обсягу прав і обовязків сторін за Договором, тобто первинним документом, який засвідчує факт і обсяги здійснення господарської операції.

Крім того, судом встановлено, що спірний Акт приймання-передачі підписано позивачем (щодо частини показників транспортування природного газу в обсязі 39084220 куб.м) і у відповідній частині дані Акту приймання-передачі визнані та погоджені позивачем. Таким чином, відсутні підстави стверджувати про недостовірність даних Акту приймання-передачі у відповідній частині.

В решті даних, Акт приймання-передачі позивачем не підписаний з наведенням відповідних обґрунтувань та зауважень і обсяги надання послуги підлягають врегулюванню.

Оскільки, Акт приймання-передачі є первинним документом, який технічно фіксує факт та обсяги господарської операції, наведені в Акті дані можуть бути спростовані виключно спростуванням факту здійснення господарської операції чи її фактичних обсягів, що підлягає дослідженню в контексті прав та обовязків сторін за Договором при встановленні обставин, які є підставою для реалізації прав та обовязків за Договором, зокрема, питання щодо необхідності оплати послуг в тому числі за наслідками встановлення неправомірності дій представників Газорозподільного підприємства (за наслідками розгляду по суті відповідних позовних вимог).

Таким чином, оскільки Акт приймання-передачі природного газу за грудень 2014 року є первинним документом і не має ознак правочину в розумінні ст. 202 Цивільного кодексу України, такий Акт не підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, як наведено в позові.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, з огляду на викладені в позові обставини та норму ст. 16 Цивільного кодексу України, позивачем обраний невірний спосіб захисту порушеного права, у зв'язку з чим позов не обґрунтований і не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищезазначене та керуючись статтями 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 22.03.2016 р.