ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/9811/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кощеєва І.М., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 06 від 01.02.2016, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 30/15 від 05.01.2016, представник.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року

у справі № 904/9811/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль", смт. Чабани Києво-Святошинського району Київської області

до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", м. Марганець Дніпропетровської області

про стягнення 25 853,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року у справі № 904/9811/15 (суддя Рудовська І.А.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль" заборгованість в розмірі 23 358,19 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 109,03 грн., 3 % річних в розмірі 239,98 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2 146,38 грн., судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. Повернуто на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" Товариству з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль" надмірно сплачений судовий збір в розмірі 160,00 грн., перерахований згідно квитанції № 95046015 від 30.10.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 904/9811/15.

Не погодившись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- суд першої інстанції не звернув увагу на той факт, що у відповідача не виник обов'язок по сплаті залишку вартості товару, оскільки позивач на час звернення з позовом до суду не надав відповідачу рахунку-фактури для оплати 10 % вартості товару;

- нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в розмірі 109,03 грн. та 3 % річних в розмірі 239,98 грн. є необґрунтованим і не правомірним, так як відповідно до статті 625 ЦК України зобов'язання по сплаті суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від прострочення суми виникає в разі прострочення боржником виконання грошового зобов'язання, а в даному випадку відповідач не прострочив виконання зобов'язання;

- проценти за користування грошовими коштами, передбачені статтями 536, 1214 ЦК України, за своєю правовою природою не є штрафними санкціями за порушення грошового зобов'язання, тому визначення їх розміру виходячи з облікової ставки Національного банку України є безпідставним. В зв'язку з чим, стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2 146,38 грн. є безпідставним та неправомірним.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 року апеляційну скаргу прийнято до розгляду колегією суддів у складі: головуючого судді Вечірка І.О., суддів Кузнецова В.О., Науменка І.М., розгляд справи призначено у судовому засіданні на 29.02.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.02.2016 року призначено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі, у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Кузнецова В.О.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Вечірка І.О., суддів Кощеєва І.М., Науменка І.М.

В судовому засіданні 29.02.2016 року оголошувалась перерва до 14.03.2016 року.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 року заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту зясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

10.11.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль" звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення 25 853,58 грн., у тому числі 23 358,19 грн. боргу, процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2 146,38 грн., інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 109,03 грн., 3 % річних від простроченої суми за не виконання грошового зобов'язання у розмірі 239,98 грн. (а. с. 3-33).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 24.11.2015 року (а. с. 1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.11.2015 року розгляд справи відкладено на 08.12.2015 року (а. с. 44).

В судовому засіданні 08.12.2015 року оголошувалась перерва до 22.12.2015 року.

У зв'язку із знаходженням судді Рудовської І.А. на лікарняному слухання справи 22.12.2015 року не відбулось.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.01.2016 року продовжено строк розгляду справи до 25.01.2016 року, призначено розгляд справи на 18.01.2016 року (а. с. 58).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.01.2016 року розгляд справи відкладено на 25.01.2016 року (а. с. 60).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 23 358,19 грн., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 109,03 грн., 3 % річних в розмірі 239,98 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 2 146,38 грн., судовий збір в розмірі 1 218,00 грн. Повернуто на підставі пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу надмірно сплачений судовий збір в розмірі 160,00 грн., перерахований згідно квитанції № 95046015 від 30.10.2015 року, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи № 904/9811/15 (а. с. 76-79).

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 25.01.2016 року, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України, тобто, із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів справи, 30.04.2015 року між ПАТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" (надалі Покупець) та ТОВ "Західспецпрофіль" (надалі Постачальник) укладено Договір поставки № 298 (надалі Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов'язаний поставити (передати у власність) Покупцеві товар у відповідності до Специфікацій (додатків) до даного Договору, а Покупець зобов'язаний прийняти поставлений товар та оплатити його вартість у порядку і на умовах, передбачених цим Договором (а. с. 11-18).

Згідно з пунктом 2.6. Договору порядок оплати товару та форма розрахунків вказуються в Специфікаціях до Договору та складають невід'ємну частину цього Договору.

В пункті 2.7. Договору зазначено, що оплата товару здійснюється Покупцем у безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. У випадку, якщо Сторони в Специфікації встановили термін оплати після моменту поставки, Покупець проводить оплату за товар після надання Постачальником всіх документів, які підлягають наданню Покупцю в обов'язковому порядку відповідно до умов даного Договору. При простроченні надання таких документів термін оплати збільшується на термін прострочення надання документів.

Пунктом 3.1. Договору врегульовано, що Постачальник здійснює поставку товару Покупцеві на умовах та у спосіб, зазначених в Специфікації до Договору.

У відповідності з пунктом 3.3. Договору разом з товаром Постачальник повинен надати Покупцю оригінали наступних документів, оформлених державною мовою і відповідно до вимог пункту 2.4. Положення "Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року: рахунок-фактура; видаткова накладна, оформлена відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 2 Наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року; товарно-транспортна накладна (у разі поставки товару автомобільним транспортом Постачальника), оформлена відповідно до вимог наказу Міністерства транспорту № 363 від 14.10.1997 року "Про затвердження Правил перевезення автомобільним транспортом в Україні", відповідно до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", статті 2 наказу Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року; залізнична накладна (у випадку поставки товару залізничним транспортом). При поставці товару залізничним транспортом поставка повинна здійснюватися в технічно справних вагонах; сертифікат (і/або паспорт) з відповідною відміткою відділу технічного контролю (ВТК), виданий виробником товару, а також інші документи, передбачені чинним законодавством України, які підтверджують якість товару і його відповідність національним стандартам, технічним умовам та іншим встановленим законодавством вимогам; у разі якщо товар підлягає сертифікації сертифікат відповідності по системі сертифікації УкрСЕПРО, гігієнічний, екологічний сертифікат, а також інші сертифікати згідно з чинним законодавством України (оригінали або належним чином завірені копії); документи, надання яких обумовлена в Специфікації до Договору.

30.04.2015 року між Постачальником та Покупцем було підписано Специфікацію № 1 (надалі Специфікація) до Договору поставки № 298 від 30.04.2015 року (а. с. 19-20).

Відповідно до пункту 4 Специфікації умови розрахунку 90 % попередня оплата, яка здійснюється на підставі рахунку-фактури. В день перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника, Постачальник зобов'язаний надати Покупцю електронну податкову накладну, оформлену згідно умов Договору. Решта оплати 10 % вартості товару здійснюється на протязі 5 банківських днів з моменту передачі права власності на товар Покупцю на підставі пакету документів згідно умов договору. Оплата здійснюється на рахунок у ПАТ КБ "ПриватБанк". Товар повинен бути виготовлений через 20 календарних днів після попередньої оплати. В день передачі права власності на товар Покупцю, Постачальник зобов'язаний надати Покупцю електронну податкову накладну, оформлену згідно умов Договору.

На виконання умов Договору та специфікації № 1 від 30.04.2015 року (з урахуванням Додаткової угоди № 1) до нього позивачем було поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 476 163,80 грн., що підтверджується видатковою накладною № 7 від 22.06.2015 року та довіреністю на отримання товару.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір відповідає договору поставки згідно з визначенням, що міститься у статті 265 Господарського кодексу України. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з статтею 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що ним поставлено та відповідачем отримано товар на суму 476 163,80 грн. Відповідачем було здійснено часткову оплату поставленого товару у розмірі 443 805,61 грн. Так, 28.05.2015 року відповідач здійснив передоплату у сумі 420 447,42 грн. (платіжне доручення № 6058 від 28.05.2015 року) та 06.08.2015 року оплату 23 358,19 грн. (платіжне доручення № 1710 від 06.08.2015 року).

Таким чином, відповідач свої зобов'язання з оплати за поставлений позивачем товар належним чином не виконав, у зв'язку з чим у нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 23 358,19 грн.

Наведені обставини в їх сукупності стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості.

Факт наявності заборгованості та її розмір відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, доказів погашення заборгованості у розмірі 23 358,19 грн. в добровільному порядку не надано.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем не надано рахунку-фактури для оплати 10 % вартості товару та доказів його надання відповідачу відповідно до п. 2.7. Договору, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 1363 від 07.05.2015 року на суму 467 133,74 грн., тобто на всю суму поставленого товару (а. с. 65).

Відповідач 28.05.2015 року здійснив передоплату у сумі 420 447,42 грн. згідно платіжного доручення № 6058 від 28.05.2015 року та оплату в сумі 23 358,19 грн. згідно платіжного доручення № 1710 від 06.08.2015 року. В якості призначення платежу в платіжних дорученнях зазначено, що оплата проводиться згідно рахунку-фактури № 1363 від 07.05.2015 року.

Крім цього, за своєю правовою природою рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за поставлений товар. При цьому, платіжні реквізити сторін наведені в Договорі.

Отже, доводи відповідача щодо не надання йому рахунку-фактури для оплати 10 % вартості товару спростовуються матеріалами справи та не можуть бути підставою для звільнення від обов'язку здійснити оплату одержаного товару та від настання наслідків неналежного виконання грошового зобов'язання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 23 358,19 грн.

Крім суми основного боргу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 109,03 грн. інфляційного збільшення суми боргу, 239,98 грн. 3 % річних та 2 146,38 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Щодо вимог позивача про стягнення суми інфляційних втрат у розмірі 109,03 грн. та 3 % річних у розмірі 239,98 грн., колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.07.2015 року по 02.11.2015 року, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що цей розрахунок обґрунтований та є правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат в розмірі 109,03 грн. та 3 % річних в розмірі 239,98 грн.

Розглядаючи питання стосовно обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2 146,38 грн., колегія суддів враховує наступне.

Статтею 536 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною 3 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Ця норма є спеціальною і поширює свою дію лише на правовідносини, пов'язані з купівлею-продажем товару, або на правовідносини, до яких згідно із чинним законодавством застосовуються положення про купівлю-продаж. Фактично цією нормою конкретизовано передбачений статтею 536 Цивільного кодексу України обов'язок боржника сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за користування чужими грошовими коштами та передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право продавця вимагати від покупця сплати 3 % річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У розумінні зазначених норм проценти є не відповідальністю, а платою за весь час користування грошовими коштами, що не були своєчасно сплачені боржником. При цьому, договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.

Частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами укладеного між сторонами Договору від 30.04.2015 року не передбачено розміру процентів, які підлягають сплаті за користування чужими грошовими коштами.

Одночасно, нарахування вказаних процентів виходячи з приписів частини 6 статті 231 Господарського кодексу України на рівні облікової ставки Національного банку України є безпідставним, оскільки наведеною нормою встановлено лише порядок визначення розміру штрафних санкцій за порушення грошових зобов'язань.

При цьому, за своєю правовою природою проценти за користування чужими грошовими коштами, нараховані позивачем, не є штрафною санкцією, порядок формування розміру якої визначено статтею 231 Господарського кодексу України, оскільки штрафними санкціями у розумінні наведеної статті визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, враховуючи те, що приписами частини 6 статті 231 Господарського кодексу України встановлено лише порядок формування штрафної санкції за порушення грошового зобов'язання, а умовами договору нарахування такої штрафної санкції не передбачено, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 2 146,38 грн. процентів за користування чужими коштами є необґрунтованою, а відтак відсутні підстави для стягнення нарахованих позивачем відсотків за користування цими коштами.

Таким чином, суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року в частині стягнення суми процентів за користування грошовими коштами

.Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В зв'язку з цим, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а перший та другий абзаци резолютивної частини рішення суду першої інстанції мають бути викладені в іншій редакції. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача 23 358,19 грн. основного боргу, 239,98 грн. 3 % річних, 109,03 грн. суми інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 116,88 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити. З позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 111,23 грн.

Керуючись статтями 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" задоволено частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2016 року у справі № 904/9811/15 скасувати в частині стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами.

Викласти перший та другий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль" 23 358,19 грн. основного боргу, 239,98 грн. 3 % річних, 109,03 грн. суми інфляційних втрат та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 116,88 грн. ОСОБА_1 наказ.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західспецпрофіль" на користь Публічного акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги у розмірі 111,23 грн.

Видачу наказів доручити господарському суду Дніпропетровської області. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18.03.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя І.М. Науменко