ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 914/2937/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Данко Л.С.

Скрипчук О.С.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Львів

на рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015 р.

у справі № 914/2937/15

за позовом: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 м. Львів та фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 м. Львів

до відповідача: фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 м. Львів

про стягнення 63 734, 94 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: ОСОБА_5 - за довіреністю б/н від 13.10.2015 р.

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.03.2016 р. (суддя Б.І. Яворський) позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 33 432,67 грн. інфляційних втрат,

3 368,65 грн. 3% річних та 913,50 грн. судового збору. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_4 23 758,64 грн. інфляційних втрат, 2 635,80 грн. 3% річних та 913,50 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням зобов'язання в частині оплати за договором оренди.

Відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що оскільки зобов'язання по сплаті боргу виконувались в строки та в розмірі встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, у позивачів відсутні правові підстави для стягнення з боржника 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих з моменту звернення до суду та до повного погашення боргу.

Позивачами подано відзив на апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Свої заперечення обґрунтовує тим, що чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження для його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальність за порушення строків розрахунків.

В судовому засіданні представником позивачів викладено заперечення по суті апеляційної скарги.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено Львівським апеляційним господарським судом, 08.12.2011р. між СПД ФОП ОСОБА_3 (позивач-1) та СПД ФОП ОСОБА_2 (відповідач), а також між суб'єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позивач-2) та відповідачем укладено договори оренди нежитлових приміщень №01/12 та №02/12, згідно з якими відповідачу передано у платне тимчасове користування на умовах оренди об'єкт, що розташований за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 174 та належать позивачам на праві спільної власності.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що рішенням господарського суду від 13.05.2014 р. у справі №914/1771/13 стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 53 000,00 грн. заборгованості по орендній платі, 4 177,03 грн. пені, 1 884,26 грн. 3% річних та 1 181,22 грн. судового збору; стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4

47 050,00 грн. заборгованості по орендній платі, 3 494,11 грн. пені, 1 256,83 грн. 3% річних та 1 036,01 грн. судового збору; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.10.2014 р. рішення господарського суду Львівської області від 13.08.2014 р. у справі № 914/1771/13 залишено без змін, апеляційні скарги ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду від 17.11.2015 р. у справі №914/1771/13 рішення господарського суду Львівської області від 13.05.2014р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.10.2014р. у справі №914/1771/13 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_3 89 482,51грн. збитків і 6 000,00 грн. заборгованості та на користь ФОП ОСОБА_4 59 754,49грн. збитків скасовано, спір в цій частині передано до суду першої інстанції на новий розгляд. В іншій частині позовних вимог рішення господарського суду Львівської області від 13.05.2014р. та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.10.2014р. у справі №914/1771/13 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 19.12.2014 р. розстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 13.05.2014 р. у справі

№ 914/1771/13 в частині, яка набрала законної сили, шляхом стягнення з ФОП ОСОБА_2: на користь ФОП ОСОБА_3 до 24.12.2014 р. включно

5 000,00грн., до 24.01.2015 р. - 8 957,08 грн., до 24.02.2015 р. - 8 957,08 грн., до 24.03.2015 р. - 8 957,08 грн., до 24.04.2015 р. - 8 957,08 грн., до 24.05.2015 р. - 8 957,08 грн., до 24.06.2015р. - 8 957,11 грн.; на користь ФОП ОСОБА_4 до 24.12.2014 р. включно 5 000,00 грн., до 24.01.2015 р. - 7 972,82 грн., до 24.02.2015 р. - 7 972,82 грн., до 24.03.2015 р. - 7 972,82 грн., до 24.04.2015 р. - 7 972,82 грн., до 24.05.2015 р. - 7 972,82 грн., 24.06.2015 р. -7 972,85 грн. У задоволенні решти заяви відмовлено.

Як встановлено місцевим господарським судом, листом Львівського відділення ПАТ «ВіЕс Банк» №17/18958 та від 18.09.2015 р. повідомлено позивача- 1 про поступлення коштів від ОСОБА_2 на поточний рахунок ФОП ОСОБА_3 за період з 01.12.2014 р. по 15.09.2015 р. із зазначенням дати та суми платежу; листом Львівського відділення ПАТ «ВіЕс Банк» №17/18959 від 18.09.2015 р. повідомлено позивача-2 про поступлення коштів від ОСОБА_2 на поточний рахунок ФОП ОСОБА_4 за період з 01.12.2014 по 15.09.2015 р. із зазначенням дати та суми платежу.

При прийнятті постанови судова колегія виходила з такого.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. А за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно ст. ст.283, 286 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст.ст. 530, 610, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (терміни).

Порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, відповідач порушив свої зобов'язання за договорами оренди, оскільки вчасно не здійснив оплату за орендоване приміщення. Судовими рішеннями у справі №914/1771/13 встановлено порушення відповідачем обов'язку вчасної оплати орендної плати, проте вимог про стягнення інфляційних втрат у зазначеній справі позивачі не заявляли. Вимоги про стягнення з відповідача суми 3% річних рішенням суду від 13.05.2014 р. у справі №914/1771/13 стягнуто по 07.05.2014р. включно.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на таке.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України (вказаної позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові пленуму «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. №14)

Окрім цього, судова колегія погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що обов'язок погасити заборгованість перед позивачами виник не у зв'язку з прийняттям рішення суду, а у зв'язку з укладенням договорів оренди та порушенням їх умов. Таким чином, наявність ухвали суду про розстрочення виконання рішення суду зі стягнення заборгованості, а також її повне погашення відповідачем не є перешкодою для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

А отже, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що до стягнення з відповідача на користь позивача - 1 підлягає сума у розмірі 33 432,67 грн. інфляційних втрат та 3 368,65 грн. 3% річних; з відповідача на користь позивача - 2: 23 758,64 грн. інфляційних втрат та 2 635,80 грн. 3% річних.

Згідно ст. 33, абзацу 2 ст. 34, ст. 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Скаржником не подано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували обґрунтованість вимог, заявлених у апеляційній скарзі.

За таких обставин, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що рішення прийняте із дотриманням норм чинного законодавства та у відповідності до обставин справи, тому підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 16.11.2015 р. у справі

№ 914/2937/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Матеріали справи скерувати в господарський суд Львівської області.

Головуючий-суддя Матущак О.І.

Судді Данко Л.С.

Скрипчук О.С.