РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/1216/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХИСТ ЛТД"

до Публічного акціонерного товариства "Оболонь"

про стягнення 62 807, 44 грн.

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Вакуленко Д.О.;

від відповідача: Місевич Р.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗАХИСТ ЛТД" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Оболонь" (далі-відповідач) про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 62 807, 44 грн., у тому числі: 55 000, 00 грн. - основний борг, 5 764, 41 грн. - пеня, 1 650, 00 грн. - інфляційні втрати, 393, 03 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на поставку товару № 103 ОПП від 26.03.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 22.02.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, проте підтвердив факт поставки товару.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.03.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЗАХИСТ ЛТД" (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Оболонь" (далі - покупець) укладено договір № 103 ОПП на поставку товару, умовами якого передбачено, що постачальник зобов'язується передати у власність покупця, а покупець прийняти на своєму складі та оплатити наступний товар:

- найменування товару: спецодяг, засоби індивідуального захисту;

- одиниця виміру товару: згідно додаткових угод;

- кількість товару: визначається згідно суми всіх замовлень.

Відповідно до п.п. 2.1. та 2.2. договору, ціна визначається на основі додаткових угод (додатків) до даного договору на кожну партію товару, які є його невід'ємними частинами. Загальна сума визначається згідно із сумами всіх поставок протягом дії договору.

Згідно п. 3.1. договору, поставка товару здійснюється постачальником (за свій рахунок) на склад покупця на умовах DDР, згідно з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів Інкотермс Міжнародної Торговельної палати в редакції 2010 р.

Датою поставки товару вважається вказана у видатковій накладній дата отримання товару покупцем (п. 3.8. договору).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що покупець здійснює 100 % оплату поставленого товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в строк, що не перевищує 8 (вісім) банківських днів від дати поставки товару на підставі рахунків-фактур, видаткових накладних постачальника.

Умовами п. 6.6. договору сторони погодили, в разі порушення строку оплати, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу. Відповідальність, яка передбачена в даному пункті не поширюється на випадки попередньої оплати.

Даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2015 (п. 9.1. договору).

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 26.03.2015 до договору № 103 ОПП на поставку товару від 26.03.2015, найменування товару, що поставляється - костюм модельний з логотипом «Оболонь» зеленого кольору (тк. грета), ГОСТ 27575-87, ціна - 300 грн. (з ПДВ).

Як стверджує позивач, на виконання умов договору останнім було поставлено відповідачеві товар на загальну суму 181 236, 00 грн., проте, відповідач за поставлений товар розрахувався частково у розмірі 126 236, 00 грн., що підтверджується банківською випискою та платіжними дорученнями № 4506 від 30.09.2015, № 18355 від 12.11.2015, № 5095 від 01.12.2015 та № 2642 від 21.12.2015, внаслідок чого за останнім утворилась заборгованість у розмірі 55 000, 00 грн., за видатковою накладною № 266 від 14.10.2015 (копії в матеріалах справи).

Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача 55 000, 00 грн. - основного боргу, 5 764, 41 грн. - пені, 1 650, 00 грн. - інфляційних втрат, 393, 03 грн. - 3 % річних за період з 27.10.2015 по 21.01.2016.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 103 ОПП на поставку товару від 26.03.2015, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він і є договором поставки.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Так, відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною другою статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором належним чином, поставив відповідачеві товар на загальну суму 181 236, 00 грн.

Однак, відповідач оплати поставленого товару за видатковою накладною № 266 від 14.10.2015 у повному обсязі не провів, доказів зворотного суду не надав.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Таким чином, враховуючи строки оплати, встановлені договором № 103 ОПП від 26.03.2015, відповідач зобов'язаний оплатити поставлений позивачем товар у розмірі 55 000, 00 грн., відповідно до п. 5.2. договору, в строк, що не перевищує 8 (вісім) банківських днів від дати поставки товару на підставі видаткових накладних позивача.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати поставленого товару та не спростував заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 103 ОПП на поставку товару від 26.03.2015 та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 55 000, 00 грн.

Щодо стягнення з відповідача 5 764, 41 грн. - пені, 1 650, 00 грн. - інфляційних втрат, 393, 03 грн. - 3 % річних за період з 27.10.2015 по 21.01.2016, суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Діючим господарським законодавством не передбачена можливість нарахування пені більше ніж за півроку і цей строк є присікальним.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 Господарського кодексу України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність наданих позивачем розрахунків пені, 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що останні відповідають вимогам чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи підтверджується прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання за договором № 103 ОПП на поставку товару від 26.03.2015, з нього, в силу положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, підлягають стягненню відповідача 5 764, 41 грн. - пеня, 1 650, 00 грн. - інфляційні втрати, 393, 03 грн. - 3 % річних за період з 27.10.2015 по 21.01.2016.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХИСТ ЛТД" задовольнити.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Оболонь" (04655, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 3, ідентифікаційний код - 05391057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗАХИСТ ЛТД" (69104, м. Запоріжжя, вул. Малиновського, буд. 26-А, квартира 95, ідентифікаційний код - 37221412) 55 000 (п'ятдесят п'ять тисяч) грн. 00 коп. - заборгованості, 5 764 (п'ят тисяч сімсот шістдесят чотири) грн. 41 коп. - пені, 393 (триста дев'яносто три) грн. 03 коп. - 3% річних, 1 650 (одну тисячу шістсот п'ятдесят) грн. 00 коп. - інфляційних втрат та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 17.03.2016.

Суддя Бондарчук В.В.