КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/26062/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Пантелієнка В.О.

Верховця А.А.

при секретарі судового засідання Чміль Я.Є.

та представників:

від ПО "ОКУАСП": Хлєбніков С.Г. (дов. від 15.08.2015);

від відповідача: Семенко І.В. (дов. від 07.09.2015 № 57-15);

від третьої особи: Кваша О.О. (доручення від 30.11.2015);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015

у справі № 910/26062/15 (суддя: Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК"

в особі Приватної організації "Організація колективного управління

авторськими і суміжними правами"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері

Україна"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридичний захист авторів і виконавців"

про стягнення 36 540,00 грн. компенсації за порушення майнових

авторських прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26062/15 позов задоволено частково; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" в особі Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" 13 780 грн. 00 коп. компенсації та 1 827 грн. 00 коп. судового збору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 21.12.2015, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26062/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УМИГ МЬЮЗИК" в особі Приватної Організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" про виплату компенсації у розмірі 36 540 грн. 00 коп. за порушення майнових авторських прав.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" посилається на те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.01.2016 у даній справі прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метро Кеш Енд Кері Україна" на вказане рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у даній справі та призначено її розгляд на 17.02.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Шипка В.В. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016, сформовано склад колегії суддів для здійснення розгляду апеляційної скарги у справі № 910/26062/15 у наступному складі: головуючий суддя: Доманська М.Л., судді: Верховець А.А., Пантелієнко В.О. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 дану апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

17.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи у справі надійшло клопотання про залучення Об'єднання підприємств «Українська ліга музичних прав» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та про витребування у ТОВ «Національне музичне видавництво» договору, на підставі якого останній отримав майнові авторські права на музичний твір «Blame it on me».

17.02.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву до 16.03.2016.

02.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" надійшли додаткові пояснення по справі та заперечення на клопотання третьої особи щодо залучення Об'єднання підприємств «Українська ліга музичних прав» в якості третьої особи та витребування у ТОВ «Національне музичне видавництво» додаткових документів.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 16.03.2016 судова колегія, дослідивши вищевказані клопотання, подані третьою особою 17.02.2016, дійшла висновку, що вони не підлягають задоволенню як необгрунтовані.

Проаналізувавши доводи, викладені третьою особою у даній справі у вказаному клопотанні про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОП «Українська ліга музичних прав», вивчивши матеріали справи, судова колегія не вбачає підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача ОП «Українська ліга музичних прав», належних доказів пов"язаності цієї особи із відповідачем у справі до суду не надано.

Що ж стосується клопотання про витребування документів, то судова колегія зазначає, що стаття 38 ГПК України передбачає, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Проте, третя особа у даній справі не визначає у вказаному клопотанні, які обставини може підтвердити доказ, який просить витребувати. На запитання судової колегії щодо цього обґрунтованої відповіді в судовому засіданні також не було надано.

Представник апелянта та представник третьої особи апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, представник Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" - проти апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України), в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" (ПО "ОКУАСП") є організацією колективного управління відповідно до Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України про облік організацій колективного управління № 18/2011 від 24.01.2011.

Між Приватною організацією "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами", як організацією колективного управління, та ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" (позивачем), як видавником, 01.01.2014 укладено Договір № АУ003К про управління майновими авторськими правами.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, Видавник надає Організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання творів, а також збирати винагороду (роялті) за їх використання.

Згідно з п. 8.3. Договору, у випадку виявлення порушень прав позивача, Організація має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав.

На підставі цього Договору ПО "ОКУАСП" від ТОВ "УМИГ МЬЮЗИК" передано повноваження здійснювати колективне управління майновими правами, а саме: дозволяти або забороняти від імені Видавника використання, а також збирати винагороду (роялті) за використання, зокрема, твору "Blame it on me" (виконавець George Ezra).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав права, серед іншого, на твір "Blame it on me" (виконавець George Ezra) за договором про передачу авторських і суміжних прав № НЛВ - 138/15 від 31.12.2014, укладеним між позивачем та ТОВ "Національне музичне видавництво".

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно зі ст. 1109 цього ж Кодексу, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право та суміжні права" (далі - Закон), організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, крім іншого, такі функції: вчиняти інші дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів.

Відповідно до ст. 45 Закону суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що ПО "ОКУАСП" є організацією колективного управління, яка на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності Свідоцтвом про облік організацій колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

ПО "ОКУАСП" в обґрунтування поданого позову посилається на те, що відповідачем 17.06.2015 та 14.07.2015 порушено виключні майнові права позивача щодо музичного твору "Blame it on me" (виконавець George Ezra) шляхом публічного виконання цього музичного твору без дозволу правовласника та без сплати винагороди за таке використання.

На підтвердження таких обставин ПО "ОКУАСП" надано акт фіксації № 17/06/15 від 17.06.2015, акт фіксації № 14/07/15 від 14.07.2015, та відеозаписи використання вказаного музичного твору у ТЦ "Метро Кеш Енд Кері Україна" в м. Києві на просп. Григоренка, 43, що містяться на доданих до матеріалів справи дисках фіксації.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 426 Цивільного кодексу України, особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно з п. 5 статті 15 Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору.

Відповідно до п. п. 2, 7 ч. 3 ст. 15 Закону виключним правом автора (чи особи, яка має авторське право) є, в тому числі, право на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами.

Відповідно до статей 31, 32, 33 Закону використання творів допускається виключно на основі авторського договору з автором або іншою особою, що має авторське право, або з організацією колективного управління, яким об'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Відповідно до ст. 50 Закону, порушенням авторського права є, зокрема, вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб'єктів авторського права, визначені статтею 15, з урахуванням передбачених ст. ст. 21-25 цього Закону обмежень майнових прав.

ПО "ОКУАСП" у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідачем у справі вчинено неправомірне публічне виконання музичного твору "Blame it on me" (виконавець George Ezra), майновими авторськими правами на який управляє ПО "ОКУАСП".

Згідно зі ст. 1 Закону, публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Відповідач та третя особа у справі проти позову заперечують, та просять задовольнити апеляційну скаргу, посилаючись на правомірність використання відповідачем спірного твору, виходячи з наступного:

- 30.12.2012 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний захист авторів і виконавців" (третя особа) та відповідачем укладено договір про передачу авторських та суміжних прав № 164-mar-13,

- за умовами п. 1.1. Договору № 164-mar-13 третя особа передала відповідачу права (невиключну ліцензію) на використання невиключних авторських прав на твори та невиключні суміжні права на фонограми, зазначені у Додатку №1, зазначених у Додатку № 2 шляхом публічного виконання в торгових центрах відповідача;

- 24.12.2009 між відповідачем та ТОВ "Діджискай-Україна" укладено договір № 1109-CRM-09 про музикальне інформаційне обслуговування, за умовами якого (пункт 1.1.) передбачено, що ТОВ "Діджискай-Україна" зобов'язується надавати абонентські послуги по музикально-інформаційному обслуговуванню всіх торгових центрах відповідача, зазначених у Додатку №1; договір діє протягом трьох років з дати підписання, якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору ні одна зі сторін не заявить про намір розірвати договір , то він вважається продовженим на той же строк,

- 01.06.2015 між ТОВ "Юридичний захист авторів і виконавців" (Компанія) та ОП "Українська ліга музичних прав" (Ліга), як організацією колективного управління, укладено договір ДСК-01/06/12 про виплату винагороди (роялті),

- відповідно до п. п. 1., 1.1. Договору ДСК-01/06/12, Каталог Ліги - фонограми, відеограми, у яких зафіксовані виконання музичних творів з текстом або без тексту, майнові права на які передані у колективне управління об'єднанню підприємств "Українська ліга музичних прав" та/або щодо яких об'єднанню надано дозвіл на здійснення збору винагороди за їх використання способом публічного виконання. Предметом Договору є умови використання Компанією способом публічного виконання у зазначених в Додатках до цього Договору закладах, в яких компанія здійснює надання послуг з використанням Фонограм (відеограм ), їх примірників, "фіксованих у них музичних творів та їх виконань (далі разом - Фонограми) та сплати Лізі, як організації колективного управління майновими правами суб'єктів авторського права, виконавців, виробників фонограм, виробників відеограм, організацій мовлення, винагороди (роялті) за таке використання Фонограм. Компанія зобов'язується сплачувати Лізі узгоджену в Додатках до цього Договору винагороду за публічне виконання Фонограм.

Пунктами 2.1., 2.1.1. Договору ДСК-01/06/12 передбачено, що Ліга зобов'язується самостійно розподіляти та сплачувати правовласникам винагороду, отриману від Компанії.

Додатковою угодою від 02.06.2014 до Договору ДСК-01/06/12 сторони домовились п. 2.1. Договору викласти у наступній редакції: "п. 2.1. Ліга передає, а Компанія від свого імені, але на користь та в інтересах Клієнтів, у яких ТОВ "Діджискай-Україна" надає послуги з використанням авторських та суміжних прав, приймає невиключні майнові авторські та суміжні права (невиключна ліцензія) на використання музичних творів, фонограм, відеограм, їх примірників, зафіксованих у фонограмах виконань, що входять до Каталогу Ліги (далі разом за текстом іменуються як "Фонограми") способом їх публічного виконання в торгівельних приміщеннях, перелік та адреси яких містяться у відповідних Додатках до цього Договору.

2.1.1. За надання Клієнту прав, визначених п. 2.1. Договору на строк дії цього Договору, Компанія зобов'язується сплачувати Лізі узгоджену у відповідних Додатках до цього Договору винагороду".

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що цей Договір вступає в силу з 01.06.2014 і діє до 21.12.2015.

Щодо доводів відповідача та третьої особи відносно зазначених вище договорів, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Посилання відповідача і третьої особи на те, що відповідачем, у приміщенні ТЦ «Метро Кеш Енд Кері», які ним використовується, здійснювалось публічне виконання відповідних творів на підставі Договору ДСК-01/06/12, не можуть братись до уваги, оскільки відповідач стороною цього Договору не являється та, відповідно, не міг набути таких прав від ОП "Українська ліга музичних прав" та не набув їх від третьої особи.

Про наведене свідчать і умови Договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридичний захист авторів і виконавців" та відповідачем про передачу авторських та суміжних прав від 30.12.2012 № 164-mar-13 (пунктом 2.1. визначено, що Договір № 164-mar-13 дії до 31.12.2013), за яким третя особа у справі передає відповідачу права (невиключну ліцензію) на використання невиключних авторських прав на твори та невиключні суміжні права на фонограми, зазначені у Додатку № 1 шляхом публічного виконання в торгових центрах відповідача, зазначених у Додатку № 2.

Так, на запитання судової колегії представник третьої особи пояснив, що Додаток № 1 до Договору від 30.12.2012 № 164-mar-13 не містить спірного твору чи його фонограми, а тому і не наданий до справи; але третьою особою відповідачеві передані права на використання невиключних авторських прав та сіміжних прав на необмежене коло творів (об'єктів авторського права), фонограм (об'єктів суміжних прав). Виходячи з зазначеного та, враховуючи закінчення строку дії вказаного Договору, судова колегія вважає недоведеним факт передачі відповідачеві авторських (та/або суміжних) прав на використання спірного твору третьою особою .

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач, здійснюючи у своєму торгівельному закладі публічне виконання твору "Blame it on me" (виконавець George Ezra), діяв неправомірно, оскільки саме на підставі договору про передачу авторських та суміжних прав № 164-mar-13 від 30.12.2012 в нього не виникало прав на правомірне використання цього твору, виходячи з наступного.

Так, жодних доказів того, що ТОВ "Юридичний захист авторів і виконавців" являється організацією колективного управління, у розумінні Закону, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Як роз'яснив Вищий господарський суд України у п. 49-1 постанови Пленуму від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", господарським судам необхідно мати на увазі, що згідно з приписами пункту "в" частини першої статті 49 Закону України "Про авторське права і суміжні права" до функцій організацій колективного управління належить збір, розподіл і виплата зібраної винагороди за використання об'єктів авторського і (або) суміжних прав не лише суб'єктам авторського і (або) суміжних прав, правами яких вони управляють, а також й іншим суб'єктам прав відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 32 Закону України "Про авторське права і суміжні права" право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Третя особа у даній справі не є організацією колективного управління за законодавством України, їй не надано право користуватися повноваженнями, зазначеними у статтях 48, 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Тому третя особа у даній справі не мала повноважень передати відповідачеві права на використання невиключних авторських (та/або суміжних) прав на необмежене коло об'єктів авторського права та суміжних прав, як на це посилається представник 3-ї особи у даній справі.

Як зазначалось вище, за вказаним Договором ДСК-01/06/12 сторони домовились, що Ліга передає, а Компанія від свого імені, але на користь та в інтересах Клієнтів, у яких ТОВ "Діджискай-Україна" надає послуги з використанням авторських та суміжних прав, приймає невиключні майнові авторські та суміжні права (невиключна ліцензія) на використання музичних творів, фонограм, відеограм, їх примірників, зафіксованих у фонограмах виконань, що входять до Каталогу Ліги (далі разом за текстом іменуються як "Фонограми") способом їх публічного виконання в торгівельних приміщеннях, перелік та адреси яких містяться у відповідних Додатках до цього Договору(п.2.1 Договору). За надання Клієнту прав, визначених п. 2.1. Договору на строк дії цього Договору, Компанія зобов'язується сплачувати Лізі узгоджену у відповідних Додатках до цього Договору винагороду (п.п.2.1.1 Договору). Суду не надано доказів укладання договору між відповідачем та ТОВ "Юридичний захист авторів і виконавців" щодо надання третьою особою у даній справі відповідних послуг з використанням вказаних Фонограм відповідачеві. До того ж права, визначені п. 2.1. Договору, стосуються необмеженого кола об"єктів авторського права та суміжних прав, правомірно надати які відповідачеві ТОВ "Юридичний захист авторів і виконавців" не може, оскільки відповідно до Закону право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають лише організації колективного управління.

Відповідно до п. 3 Порядку обліку організацій колективного управління та здійснення нагляду за їх діяльністю затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 311 від 21.05.2003 право займатись діяльністю організації колективного управління виникає з моменту видачі свідоцтва про облік організації колективного управління. В матеріалах справи відсутнє таке свідоцтво видане третій особі, а отже ця особа не мала права передавати відповідачу право на використання у відповідному приміщенні необмеженого кола (переліку) музичних творів. Належних доказів правомірної передачі відповідачеві права на використання невиключних авторських (та/або суміжних) прав на спірний твір, як і належних доказів правомірного використання відповідачем (шляхом публічного виконання у відповідних приміщеннях) спірного твору, чи доказів сплати відповідачем винагороди (роялті) за використання спірного твору належному правовласнику (чи іншій особі, що має право на збір такої винагороди) суду не надано.

Судова колегія дійшла висновку, що порушення в даному випадку полягало у публічному виконанні спірного музичного твору для фонового озвучення відповідного приміщення, що використовується відповідачем, за допомогою наявного в цьому приміщенні музичного обладнання. Підставою для такого висновку стали акти фіксації використання музичних творів від 17.06.2015 та від 14.07.2015, складені представником приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" Роговим А.М. та диски з фіксацією від 17.06.2015 та від 14.07.2015, а також чекі (касир № 913 каса 11, касир 936 каса 02). І хоча вказані акти фіксаціїї складені представником приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" одноособово із зазначенням, що представник відповідача від підпису відмовився, судова колегія оцінює ці докази як належні докази у справі у сукупності з іншими доказами, наданими до суду на підтвердження порушення відповідачем відповідних прав правовласника, на захист яких подано позов у даній справі, та у сукупності із поясненнями, наданими представниками сторін, у тому числі у судових засіданнях по даній справі.

Так, самого факту публічного виконання у приміщенні ТЦ "Метро Кеш Енд Кері Україна" (м. Києв, просп. Григоренка, 43) спірного музичного твору та наявності у вказаному приміщенні відповідного джерела (пристрою), за допомогою якого відбувається музикально-інформаційне обслуговування відповідного торгового центру, відповідач у суді апеляційної інстанції не заперечував, лише доводив правомірність такого використання (публічного виконання) спірного твору. Але не довів вказаного належними доказами у справі. Суду не надано належних доказів правомірної передачі третьою особою (чи іншою особою) відповідачеві прав на використання у вказаному приміщенні останнього спірного музичного твору чи доказів сплати відповідачем винагороди (роялті) за використання спірного твору належному правовласнику (чи іншій особі, що має право на збір такої винагороди), як вже зазначалось вище.

На запитання судової колегії в суді апеляційної інстанції представники третьої особи та відповідача відповіли, що вважають правомірним використання відповідачем спірного музичного твору шляхом публічного виконання у приміщенні ТЦ "Метро Кеш Енд Кері Україна" в м. Києві на просп. Григоренка, 43, у тому числі на підставі Договору про передачу авторських та суміжних прав від 30.12.2012 № 164-mar-13, укладеного між ТОВ "Юридичний захист авторів і виконавців" та відповідачем. При цьому доказів пролангації строку дії цього договору та доказів того, що Додаток № 1 до цього Договору містить спірний твір до суду не надано. Навпаки, представник третьої особи у справі зазначив, що цей додаток не містить спірного твору, як вже зазначалось вище.

Дослідивши зібрані у матеріалах справи докази та, оцінивши їх в сукупності, враховуючи пояснення представників сторін та третьої особи, надані в суді, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно зазначив про те, що відповідач, використовуючи при здійсненні власної господарської діяльності музичний твір "Blame it on me" (виконавець George Ezra) шляхом публічного виконання, не дотримався вимог Цивільного кодексу України та Закону.

ПО "ОКУАСП" у позовній заяві просив суд першої інстанції стягнути з відповідача 36 540,00 грн. компенсації.

Пунктом "г" частини першої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) передбачено право суб'єкта авторського права подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Таким чином, стягнення компенсації є альтернативним видом відповідальності.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

При цьому, чинне законодавство не містить приписів щодо безпосереднього причинного зв'язку між фактом завдання збитків та їх розміром і розміром можливої компенсації.

Так, приписи Цивільного кодексу України та Закону не ставлять розмір компенсації у залежність від кількості використаних об'єктів або їх складових частин (не містять приписів стосовно залежності розміру компенсації), а лише встановлюють право стягнення компенсації, виходячи з самого факту вчинення порушення авторського права. Інші обставини (стосовно систематичності вчинення порушень, їх (його) обсягу, кількості неправомірно використаних об'єктів тощо), в свою чергу, повинні враховуватися судом у визначенні суми компенсації в кожному конкретному випадку, виходячи з меж, встановлених згаданою статтею 52 Закону (від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат).

Аналогічна позиція Вищого господарського суду України викладена, зокрема, в оглядовому листі № 01-06/417/2012 від 04.04.2012.

Таким чином, беручи до уваги зазначену позицію Вищого господарського суду України та обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивача, з огляду на спрямованість застосовуваних судом компенсаційних заходів на захист порушеного права, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обґрунтованим буде стягнення з відповідача заявленої позивачем компенсації у розмірі 13 780,00 грн., тобто у розмірі 10 мінімальних заробітних плат за допущене порушення.

В силу ст. 43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складається з фактів - підстав позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу.

З урахуванням вищевикладених обставин, судова колегія вважає позовні вимоги доведеними, обґрунтованими, такими, що відповідають фактичним обставинам справи і не спростовані належним чином і у встановленому законодавством порядку відповідачем та третьою особою у даній справі, а відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, зазначивши, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі відхиляються судовою колегією за необґрунтованістю, оскільки не спростовують обставин, які на підставі належних та допустимих доказів у справі встановлені судом першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування рішення господарського суду м. Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26062/15. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення у даній справі, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 33, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Естрагон" залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 03.12.2015 у справі № 910/26062/15 - без змін.

2. Справу № 910/26062/15 повернути до господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Повний текст постанови підписаний: 21.03.2016

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді В.О. Пантелієнко

А.А. Верховець