ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р.Справа № 922/5557/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", м. Харків
до MMC Poland Spolka z.o.o., м. Катовіце
про про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. № 11 від 05.01.16 р.;

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - MMC Poland Spolka z.o.o. заборгованість в сумі 15654,00 Євро та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за контрактом № 49/16 від 31.07.14 р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

В п.11.2. Контракту № 49/16 від 31.07.14 р. в редакції додаткової угоди від 01.11.2015 р. сторони передбачили, що при не врегулюванні спору сторонами даний спір передається на розгляд до господарського суду Харківської області, Україна. Сторони домовились, що в процесі розгляду та вирішення спору буде застосовуватися матеріальне і процесуальне право України. Склад суду - у відповідності з нормами процесуального права України.

Враховуючи викладене, спір між сторонами підлягає розгляду в господарському суді Харківської області у відповідності з матеріальним та процесуальним правом України.

Беручи до уваги приписи Конвенції "Про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних і комерційних справах" від 15.11.1965 року (стаття 15), суд визнав 21 березня 2016 року як термін, достатній для розгляду даної справи.

Представник позивача в судовому засіданні 21.03.15 р. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та надав додаткові документи, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги суду не виконав, письмовий відзив не надав, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідне підтвердження, складене іноземним судом (а.с. 76) та повідомлення про вручення іноземного поштового відправлення (а.с. 71).

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

31 липня 2014 року між позивачем (продавцем) та відповідачем (покупцем) було укладено контракт №49/16 (далі - контракт, а.с. 13), відповідно до умов якого, продавець зобовязується передати у визначені даним контрактом строки покупцю у власність гірничо-шахтне обладнання, частини цього обладнання та продукцію іншого призначення (далі продукція), в номенклатурі, асортименті, кількості, по цінам та в строки, визначені специфікаціями до даного контракту, а покупець зобовязується прийняти та оплатити продукцію в порядку та на умовах, визначених даним контрактом.

У пункті 4.1 контракту сторони домовились, що загальна вартість продукції, що постачається по даному контракту складає 375700,00 євро та визначається відповідно до специфікацій до даного контракту.

Специфікацією №1 від 31.07.2014 р. (а.с. 21) сторони погодили номенклатуру, асортимент, кількість, ціни та строки поставки обумовленої контрактом продукції на загальну суму 375700,00 євро.

01 вересня 2014 року позивач поставив відповідачу обумовлену контрактом продукцію на суму 375700,00 євро, що підтверджується митною декларацією №807100000/2014/035036 від 01.09.2014 р. та міжнародними товарно-транспортними накладними №№ 0576561, 0637160, 0681818 (а.с. 29-39).

На оплату вказаного товару позивачем відповідачу було виставлено рахунок-фактуру №567 від 13.08.2014 р. (а.с. 40).

Відповідно до п. 3.3 контракту, датою поставки продукції вважається дата виконання продавцем взятих на себе зобовязань відносно передачі продукції покупцю. Поставка підтверджується актом приймання-передачі продукції від продавця до покупця, який складається після фактичного приймання продукції по кількості та якості в порядку, визначеному даним контрактом не пізніше, ніж через 10 календарних днів після дати поставки.

01 вересня 2014 року між сторонами було підписано акт приймання-передачі продукції (а.с. 44).

Факт отримання обумовленої контрактом продукції відповідач засвідчив також листом №200/10/2014 від 15.10.2014 р. (а.с. 43).

Зі змісту п. 3.5 контракту вбачається, що сторони дійшли згоди, що не пізніше, ніж через 1 місяць після приймання продукції та підписання акту приймання-передачі, покупець здійснює попередню зборку та випробування продукції на поверхні, за результатами якої сторонами підписується акт про успішне проходження попередньої зборки та випробувань продукції.

01 жовтня 2014 року між сторонами було підписано акт про успішне проходження попередньої зборки та випробувань продукції (а.с. 45).

Згідно з п. 5.1 контракту, оплата по даному контракту здійснюється покупцем частинами протягом 24 місяців після початку експлуатації продукції.

Позивачем був наданий акт від 23.12.2014 р. про початок експлуатації продукції за контрактом.

Відповідно до п.п. 5.1.1, 5.1.2 контракту (з урахуванням додаткової угоди від 07.11.2014 р.), сторони передбачили наступний графік виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за контрактом: 15654,00 євро з 21.11.2014 р. по 05.06.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.07.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.08.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 30.09.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.10.2015 р.; 15654,00 євро з 21.11.2014 р. до 30.11.2015 р.; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.12.2015 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31,01.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 29.02.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.03,2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 30.04.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.05.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 рок до 30.06.201 б року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.07,2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.08.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.09.2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31,10.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.11.2016 року; 15654.00 євро з 21.11.2014 року до 31.12.2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31.01.2017 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 28.02.2017 року; 15654.00 євро з 21.11.2014 року до 31.03.2017 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.04.2017 року; 15658,00 євро з 21.11.2014 року до 31.05.2017 року.

Щодо визначення сторонами вказаних термінів виконання контракту Мінекономрозвитку України надано Висновок №1217 щодо подовження строків розрахунків за експортною зовнішньою операцією (арк.с. 54).

Позивач стверджує, що відповідач частково розрахувався за отриману продукцію на суму 31484,00 євро (по першому платежу в сумі 15654 євро, по другому платежу в сумі 15654 євро, що підтверджується відповідними банківськими виписками (арк.с. 56-57).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань щодо сплати четвертого платежу в сумі 15654 євро (строк сплати якого - до 30.09.15 р.), позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом у даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 174 Господарського кодексу України господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, дослідивши умови контракту, суд вважає, що контракт №49/16 від 31.07.2014р. за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, до якого повинні застосовуватись положення Цивільного кодексу України, що регулюють загальні умови виконання зобов'язання, а також положення параграфу 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України.

Матеріали справи свідчать, що відповідач обумовлену контрактом продукцію в сумі 375700,00 євро отримав, що підтверджується митною декларацією №807100000/2014/035036 від 01.09.2014 р., міжнародними товарно-транспортними накладними №№ 0576561; 0637160; 0681818; листом відповідача вих.№200/10/2014 від 15.10.2014 р.; актом приймання-передачі продукції. Відповідні обставини не заперечуються та не спростовуються відповідачем.

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Як вже було зазначено, згідно з п. 5.1 контракту, оплата по даному контракту здійснюється покупцем частинами протягом 24 місяців після початку експлуатації продукції.

Позивачем був наданий акт від 23.12.2014 р. про початок експлуатації продукції за спірним контрактом.

Відповідно до п.п. 5.1.1, 5.1.2 контракту (з урахуванням додаткової угоди від 07.11.2014 р.), сторони передбачили наступний графік виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за контрактом: 15654,00 євро з 21.11.2014 р. по 05.06.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.07.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.08.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 30.09.2015 р.; 15654.00 євро з 21.11.2014 р. до 31.10.2015 р.; 15654,00 євро з 21.11.2014 р. до 30.11.2015 р.; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.12.2015 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31,01.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 29.02.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.03,2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 30.04.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.05.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 рок до 30.06.201 б року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.07,2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 31.08.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.09.2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31,10.2016 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.11.2016 року; 15654.00 євро з 21.11.2014 року до 31.12.2016 року; 15654,00 євро з 21,11.2014 року до 31.01.2017 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 28.02.2017 року; 15654.00 євро з 21.11.2014 року до 31.03.2017 року; 15654,00 євро з 21.11.2014 року до 30.04.2017 року; 15658,00 євро з 21.11.2014 року до 31.05.2017 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обставини справи свідчать, що предмет спору у даній справі становить заборгованість відповідача з оплати четвертого платежу, згідно наведеного вище графіку, строк оплати якого був встановлений з 21.11.2014 р. до 30.09.2015 р. Так, за відповідним платежем відповідач не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 15654,00 євро.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів оплати вказаної заборгованості частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідач є таким, що з 30.09.2015 р. прострочив виконання грошового зобовязання щодо оплати четвертого платежу за контрактом на суму 15654,00 євро, згідно наведеного вище графіку, а отже, позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд зазначає, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Частина третя статті 533 ЦК України визначає, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 198 ГК України, грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі ст. 524 ЦК, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

В листі Верховного суду України від 01.07.14 р. "Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" роз'яснено, що незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 15654,00 Євро, що еквівалентно 373465,23 грн., належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, у зв'язку з задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ММС Poland Spolka z.o.o. (вул. Грабова 2, 40-172 м. Катовіце, Польща, NIP: | Regon: 243410110, Numer KRS: НОМЕР_1, Bank PEKAO SA, nr konta: EUR 66 1240 4650 1978 0010 5354 9063) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківський машинобудівний завод "Світло Шахтаря" (Україна, 61001, м. Харків, вул. Світло шахтаря, 4/6, поточний рахунок: 4478.EUR в PUBLIC JOINT STOCK COMPANY "FIRST UKRAINIAN INTERNATIONAL BANK" 2a, Universitetskaya Str., 83001, Donetsk, Ukraine S.W.I.F.T code: FUIBUA2X Банк кореспондент: Commerzbank AG, Kaiserplatz, 60261, Frankfurt am Main, Germany S.W.I.F.T code: СОВА DEFF) заборгованість в сумі 15654,00 Євро, що еквівалентно 373465,23 грн., та судовий збір в сумі 6000,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_2