РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"15" березня 2016 р. Справа № 906/1651/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючий суддя Грязнов В.В.

суддя Розізнана І.В. ,

суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-10 від 14.01.2015р.);

відповідача - не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Позивача-Публічного акціонер-ного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» на рішення господарсь-кого суду Житомирської області від 18.01.2016р. у справі №906/1651/15

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія

«Нафтогаз України» м.Київ

до Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго»

м.Бердичів Житомирської області

про стягнення 7 577 837 грн. 88 коп. пені, інфляційних втрат та річних,-

Представнику Позивача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.22, 28 ГПК Украї-ни. Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу стороною заявлено не було. За-яви про відвід суддів не надходило.

Позивач-Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз Ук-раїни» (надалі в тексті НАК «Нафтогаз України») 18.11.2015р. звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства «Бердичів-теплоенерго» (надалі в тексті Комунальне підприємство) 201 714 грн. 24 коп. пені, 6 970 810 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 405 313 грн. 02 коп. -3% річних.(арк.справи 3-5).

Порушена за даним позовом справа №906/1651/15 розглянута господарським судом Жито-мирської області. Відповідно до рішення від 18.01.2016р. (суддя Кудряшова Ю.В.) позов задоволено частково, з Комунального підприємства присуджено на користь НАК «Нафтогаз України» 121 028 грн. 55 коп. пені, 6 894 415 грн. 21 коп. втрат від інфляції, 405 313 грн. 02 коп. -3% річних та 112 522 грн. 06 коп. витрат зі сплати судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що причиною невиконання Від-повідачем грошового зобовязання є збитковість господарської діяльності через наявність заборго-ваності населення та бюджетних установ, тому враховуючи ступінь виконання зобовязання суд дійшов висновку про винятковість даного випадку і можливість зменшення розміру пені на 40% з підстав ст.233 ГК України, п.3 ч.1 ст.83 ГПК України до 121 028 грн. 55 коп. Крім того, здійснивши перерахунок господарський суд Житомирської області відмовив у задоволенні стягнення 76 395 грн. 41 коп. інфляційних втрат за безпідставністю.(арк.справи 131).

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Позивач подав скаргу до Рівненського апеляцій-ного господарського суду, в якій просить скасувати зазначене рішення в частині відмови у стяг-ненні 80 685 грн. 70 коп. пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким задоволити позовні вимоги, поклавши судові витрати на Відповідача.(арк.справи 150-158).

Скаржник вважає, що зменшення пені здійснено судом першої інстанції із неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним зясуванням усіх істотних обставин справи. Позивач вважає відсутніми виняткові обставини для зменшення нарахованої пені. Зазначає, що суд прийняв лише сторону Відповідача, не оцінив майнового стану сторін, що призвело до порушення норм законодавства і прав Позивача.(арк.справи 153-154).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду у даній справі від 15.02.2016р. при-йнято апеляційну скаргу Позивача до провадження, справу призначено до слухання на 15.03.2016 року.(арк.справи 148).

Напередодні судового засідання 14.03.2016р. на електронну адресу апеляційного суду надій-шов відзив Відповідача на апеляційну скаргу, в якому він просить скасувати рішення господарсь-кого суду Житомирської області в частині стягнення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким зменшити пеню до 90% до суми 20 171 грн. 42 коп.(арк.справи 166-169).

В судовому засіданні апеляційної інстанції 15.03.2016р. представник Позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідач не забезпечив явку свого представника в призначене на 15.03.2016р. судове засі-дання, проте напередодні надіслав на електронну пошту суду клопотання про відкладення розгля-ду справи у звязку із розглядом на той же час іншої справи у сусідньому залі Рівненського апеля-ційного господарського суду (арк.справи 170-172), яке відхилено апеляційним судом з огляду на те, що неявка Відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами, крім того, явка представників сторін не визнавалась обовязковою.(арк.справи 148).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника, вивчивши ма-теріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстан-ції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, НАК «Нафтогаз України»-продавець та Комунальне під-приємство «Бердичівтеплоенерго»-покупець уклали 28.08.2012р. договір купівлі-продажу природ-ного газу №13/2364-БО-10 (надалі в тексті Договір), згідно п.1.1 якого продавець зобовязується передати у власність покупцеві у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, ви-добутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст.10 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього Договору. Газ, що продається за цим Договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюд-жетними установами та організаціями та іншими споживачами.(п.1.2 Договору, арк.справи 37-42).

Продавець відповідно до п.п.2.1, 3.1 Договору передає покупцеві з 01.01.2013р. по 31.12. 2013р. газ в обсязі до 5 297,8 тис.м3 у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відклю-чаючій арматурі покупця. Право власності на газ переходить від продавця до покупця в пунктах приймання-передачі.

Відповідно до п.5.2 Договору, ціна за 1000 м3 газу разом з ПДВ складає 4 661 грн. 74 коп.

Відповідно до п.6.1 Договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця нас-тупного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2, 7.3 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання до-говірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законо-давством України, а також Договором. У разі невиконання покупцем вимог щодо розрахунку про-давець має право не здійснювати поставку газу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності техніч-ної можливості. Крім того, у разі невиконання Покупцем вимог Договору щодо розрахунків (п.6.1 Договору), він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку, що діяла у період, за який сплачу-ється пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Сторони також погодили, що строк, в межах якого вони можуть звернутися до суду з вимо-гою про стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нараху-вань становить 5 років.(п.9.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали три додаткових угоди до Договору. Так, Додатковою угодою №1 від 16.07.2013р. зменшили ціну за 1000 м3 газу до 4 588 грн. 54 коп. разом з ПДВ. Додатковими угодами №2 від 14.10.2013р. та №3 від 15.10.2014р. сторони виклали у новій редакції п.4.1 Договору, п.6.3 Договору та змінили банківські реквізити.(арк.справи 43-45).

Договір та Додаткові угоди підписано уповноваженими представниками НАК «Нафтогаз України» і Комунального підприємства, скріплено відтисками печаток сторін.(арк.справи 42-45).

Матеріалами справи стверджується, що на виконання умов Договору у січні-квітні та жовт-ні-грудні 2013р. НАК «Нафтогаз України» поставила, а Комунальне підприємство прийняло при-родний газ на загальну суму 14 688 157 грн. 76 коп., що стверджується належним чином завірени-ми копіями актів приймання-передачі природного газу від 26.09.2013р. за січень на суму 3 405 440 грн. 10 коп., від 26.09.2013р. за лютий на суму 2 773 732 грн. 92 коп., від 26.09.2013р. за березень на суму 2 613 406 грн. 49 коп., від 26.09.2013р. за квітень на суму 1 128 121 грн. 47 коп., від 31.10. 2013р. за жовтень на суму 952 859 грн. 98 коп.,від 30.11.2013р. за листопад на суму 1 405 266 грн. 67 коп. та від 31.12.2013р. за грудень на суму 2 409 330 грн. 13 коп.(арк.справи 46-52).

Проте, Комунальне підприємство оплатило вартість отриманого природного газу частково в сумі 5 186 600 грн., що зумовило звернення НАК «Нафтогаз України» за захистом порушеного пра-ва до господарського суду у квітні 2014р.

Зазначені обставини стверджуються також рішенням господарського суду Житомирської об-ласті від 16.04.2014р. у справі №906/482/14, яким з КП «Бердичівтеплоенерго» на користь ПАТ НАК «Нафтогаз України» підлягає стягненню 9 501 557 грн. 76 коп. основного боргу та 704 594 грн. 86 коп. пені за договором №13/2364-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р., а також 90 283 грн. 25 коп. інфляційних втрат, 219 299 грн. 62 коп. 3% річних та 72 815 грн. 15 коп. витрат зі сплати судового збору.(арк.справи 53-56).

Матеріалами справи стверджується, що рішення у справі №906/482/14 Відповідач виконав частково в сумі 4 305 341 грн. 14 коп., що стверджено виписками з банку по рахунку.(арк.справи 95-114). При цьому, факту часткового виконання рішення суду Відповідачем саме на таку суму Пози-вач не заперечує.

З урахуванням зазначених обставин, за період прострочення з 28.03.2014р. по 28.08.2015р. з підстав ст.193 ГК України, ст.ст.525, 526, 599, 611 ЦК України та п.п. 6.1, 7.2 Договору Позивач на-рахував 201 714 грн. 24 коп. пені, а з підстав ст.625 ЦК України 6 970 810 грн. 62 коп. втрат від ін-фляції протягом березня 2014 року липня 2015 року та 405 313 грн. 02 коп. -3% річних.(арк.справи 31-36).

Перевіривши дотримання місцевим судом вимог чинного законодавства при ухваленні ос-каржуваного рішення, апеляційний суд вважає, що скарга Позивача безпідставна і не підлягає за-доволенню, з огляду на наступне:

Предметом даного спору є стягнення пені за договором поставки, а також інфляційних втрат і річних.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) гос-подарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобовязань і є обовязковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобовязання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобовязанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Матеріалами справи стверджено, що з моменту укладення Договору 28.08.2012р. між сторо-нами виникли відносини постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мере-жу, оскільки момент передачі товару не співпадає з моментом оплати його вартості і взаємовідно-сини сторін підпадають під визначення, які містять статті 265 ЦК України та 712, 714 ЦК України: коли одна сторона (постачальник) зобовязується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобовязується оплачу-вати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її викорис-тання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу зас-тосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Тому, в силу ст.ст. 655, 692 ЦК України, факт отримання Відповідачем природного газу зу-мовлює виникнення у нього зобовязання оплатити його вартість.

Обовязок доказування і подання доказів встановлено статтею 33 ГПК України. Докази по-даються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Як правомірно встановлено місцевим судом і стверджується матеріалами справи, виписками з банку по рахунку, довідкою.(арк.справи 95-104, 106-114) рішення у справі №906/482/14 Відпові-дач виконав частково в сумі 4 305 341 грн. 14 коп. При цьому, колегія суддів зауважує, що Позивач не заперечує часткового виконання Відповідачем рішення суду саме на таку суму.

Перевіривши на підставі ст.625 ЦК України суми нарахованих 3% річних та втрат від інфля-ції, колегія суддів дійшла висновку, що до задоволення підлягає 405 313 грн. 02 коп. заявлених до стягнення -3% річних за період 28.03.2014р. 28.08.2015р., а з підстав ст.33 ГПК України, суд пер-шої інстанції правомірно відмовив в стягненні 76 395 грн. 41 коп. втрат від інфляції за безпідстав-ністю.

Разом з тим, обґрунтовуючи часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції ви-ходив з того, що обчислення сум інфляційних втрат здійснено Позивачем без урахування приписів чинного законодавства.

В частині вимоги про стягнення втрат від інфляції, суд першої інстанції врахував рекомен-дації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, відображені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997р. №62-97р. Крім того, суд встановив, що розраху-нок заявлених до стягнення інфляційних втрат містить арифметичні помилки.

Так, при нарахуванні даних компенсаційних виплат за лютий 2013р. на суму 992 573 грн. 02 коп. основного боргу Позивачем було нараховано 726 286 грн. 37 коп. Водночас, вказана сума всу-нереч приписам діючого законодавства України була визначена Позивачем шляхом нарахування інфляції на інфляцію. Тому, згідно розрахунку суду за лютий 2013р. з Відповідача підлягають до стягнення інфляційні втрати в сумі 720 219 грн. 85 коп.

Аналогічні порушення виявлено судом при обчисленні суми інфляційних втрат за березень, квітень, жовтень, листопад та грудень 2013 року, сума яких за перерахунком суду становить, від-повідно, за зобовязаннями березня 2013р. 1 896 311 грн. 10 коп., за зобовязаннями квітня 2013р. 818 575 грн. 02 коп., за зобовязаннями жовтня 2013р. 691 403 грн. 72 коп., за зобовязаннями листопада 2013р. 1 019 674 грн. 05 коп.; за зобовязаннями грудня 2013р. 1 748 231 грн. 47 коп.

Із зазначених мотивів апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за період з березня 2014р. по липень 2015р. до стягнення з Відповідача підлягає 6 894 415 грн. 21 коп. інфляційних втрат.

Колегія суддів звертає увагу, що зазначений висновок суду про невірне нарахування інфля-ційних втрат та річних апелянт не заперечує і не оспорює.

Вирішуючи даний спір, колегія суддів приймає до уваги, що передбачене законом право кре-дитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом за-хисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кре-дитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобовязання.

Тому, втрати внаслідок інфляційних процесів апеляційний суд розцінює як суму знецінення грошових коштів за прострочення грошового зобовязання за певний період і ці втрати є невідєм-ною складовою суми основного боргу.

Разом з тим, в апеляційній скарзі Позивач посилається на неправомірне зменшення місцевим судом на 40% суми нарахованої пені до 121 028 грн. 55 коп., вважаючи, що даний випадок не є ви-нятковим.

Як зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.546, ч.1 ст.549 ЦК України та ст.232 ГК України, згідно пункту 7.2 Договору за несвоєчасну оплату отриманого газу протягом 28.03.2014р. 13.07. 2014р. НАК «Нафтогаз України» нарахувало Комунальному підприємству пеню в сумі 201 714 грн. 24 коп. і колегія суддів виходить з того, що дана сума є обґрунтованою.

Колегія суддів при цьому приймає до уваги, що згідно ст.233 ГК України, у разі, якщо на-лежні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків ін-шим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір до сплати штрафних санкцій.

Крім того, частина 3 ст.551 ЦК України встановлює, що розмір неустойки може бути змен-шений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обста-вин, які мають істотне значення.

Колегія суддів зауважує, що зі змісту наведених норм випливає, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, суд по-винен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслу-говують на увагу, ступеня виконання зобовязань, причини неналежного виконання або невиконан-ня зобовязання, незначності прострочення у виконанні зобовязання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Матеріалами справи стверджується, що звертаючись з даним позовом, Позивач використав всі передбачені законодавством і Договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечен-ня виконання зобовязання боржником Комунальним підприємством, основним видом діяльності якого є виробництво, розподіл та постачання теплової енергії для потреб соціально значимих обєк-тів міста. Вбачається, що суд першої інстанції дійшов висновку, що виключність обставин, які зу-мовлюють зменшення пені стверджено фактом збитковості Комунального підприємства за 2015р., сума якої складає 4 297 000 грн. Поряд з тим, місцевий суд прийняв до уваги ступінь виконання зо-бовязання останнім в сумі 4 305 341 грн. 14 коп. за договором №13/2364-БО-10 купівлі-продажу природного газу від 28.12.2012р. згідно рішення господарського суду Житомирської області від 16.04.2014р. у справі №906/482/14, яка повязана з даною справою.

Зважаючи на викладене, дослідивши обставини справи і встановивши підстави порушення Відповідачем грошового зобовязання суд першої інстанції правомірно визнав даний випадок ви-нятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу і покликаючись на положення ст. 233 ГК України та п.3 ст.83 ГПК України та ступінь виконання ним грошового зобовязання, право-мірно зменшив розмір пені на 40% до суми 121 028 грн. 55 коп.

Колегія суддів також вважає даний випадок виключним і не вбачає підстав для переоцінки фактів у даній справі.

Крім того, заперечуючи підстави для зменшення розміру нарахованої пені Скаржник зазна-чив, що суд прийняв лише сторону Відповідача, не оцінив майнового стану сторін, що призвело до порушення норм законодавства і прав Позивача, при цьому, послався на важке фінансове станови-ще НАК «Нафтогаз України», проте жодних доказів, які б підтверджували вказане суду не подав.

Відтак, в частині стягнення 80 685 грн. 70 коп. пені, з підстав ст.33 ГПК України, в задово-ленні позову відмовлено обґрунтовано.

Аналогічна правова позиція вбачається з постанов Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. у справі №2/20/2012/5003, від 12.01.2016р. у справі №904/6410/15, від 18.01.2016р. у справі №904/6408/15, від 18.01.2016р. у справі №916/2687/15, від 01.02.2016р. у справі №925/1673/ 15, від 01.03.2016р. у справі №904/7883/15, від 09.03.2016р. у справі №904/9311/15.

При цьому, колегія суддів вважає помилковим посилання Скаржника на правові позиції, ви-кладені в постановах Вищого господарського суду України від 15.08.2013р. у справі №921/186/13-г, від 25.07.2013р. у справі №904/1610/13-г, від 06.06.2013р. у справі №5023/4891/12, від 25.04. 2013р. у справі №5023/5210/12, від 11.04.2013р. у справі №5023/5038/12, від 14.03.2013р. у справі №5010/1076/2012-2/56, від 13.12.2012р. у справі №10/5026/1270/2012, оскільки зазначеними поста-новами зазначені справи в частині відмови у стягненні пені або зменшення її розміру були направ-лені на новий розгляд до судів першої інстанції. При цьому, Скаржником помилково не враховано, що ухвалення різних за змістом судових рішень матиме місце в разі, коли суд касаційної інстанції у розгляді двох чи більше справ за подібних предмета та підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Відтак, прийняття касаційною інстанцією постанови про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з передачею справи на новий розгляд не означає остаточного вирішення спо-ру у справі, а тому вищезазначені постанови не можуть бути прийняті колегією суддів до уваги при розгляді даної справи.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту і обсягу зобовязань Відповідача, рівно як і невмотивованості висновку про часткову обґрунтованість заявленого позо-ву.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім пе-реконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановле-но, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прий-нятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Керуючись, ст.ст. 33, 34, 43, 83, 89, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компа-нія «Нафтогаз України» на рішення господарського суду Житомирської області від 05.02.2015р. у справі №906/1696/14 залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 Господарського процесуального кодексу України.

3. Справу №906/1696/14 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.