РІШЕННЯ

15 березня 2016 року Справа № 913/341/16

Провадження №15/913/341/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ, м.Київ

до Публічного акціонерного товариства Старобільський молокозавод, м.Луганськ

про стягнення 109436 грн 59 коп.

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача ОСОБА_1 представник за довіреністю, довіреність №1 від 05.03.2016.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Публічного акціонерного товариства Старобільський молокозавод про стягнення заборгованості за договором №30/05 від 30.05.2015 в сумі 94500 грн 00 коп., інфляційних втрат в сумі 3596 грн 59 коп., процентів в сумі 11340 грн 00 коп.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 24.02.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 15.03.2016.

Позивач поясненнями б/н від 07.03.2016 вказав розмір заборгованості, навів розрахунок 24% річних та зазначив про розбіжності між заявленим до стягнення розміром 24% річних та наведеним розрахунок; що не змінюватиме розмір заявлених до стягнення 24% річних.

Відповідач відзивом б/н від 15.03.2016 позовні вимоги визнав повністю та погодився з розрахунками позивача в частині стягнення боргу, 24% річних та інфляційних нарахувань.

Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судовому засіданні, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ (сторона 1, позивач) та Публічним акціонерним товариством Старобільський молокозавод (сторона 2, відповідач) 30.05.2015 був укладений договір поставки №30/05, за умовами якого сторона 1 продає, а сторона 2 придбає та сплачує стороні 1 товар, найменування (номенклатура) якого, кількість, ціна, умови поставки і оплати, інші умови договору, за якими сторони дійшли згоди, визначені в цьому договорі (п.1 договору).

Відповідно до п.2 договору номенклатура: дрова в кількості 350 м3 (п.3 договору) за ціною 225 грн 00 коп./ м3, крім того ПДВ 45 грн 00 коп./ м3.

Згідно з п.6 договору строк поставки липень 2015 року.

Строк оплати: робочий день, наступний за днем, протягом якого товар фактично наданий стороні 2 (п.8 договору).

В п.9 сторони передбачили, що розмір процентів, що застосовується для цілей виконання норм ст.625 Цивільного кодексу України, складає 24.

Сума договору складає 94500 грн 00 коп.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачеві товар дрова на загальну суму 94500 грн 00 коп.

Відповідач в обумовлений договором строк поставлений товар не оплатив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі договір №30/05 від 30.05.2015 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В п.8 договору сторони передбачили, що оплата здійснюється в робочий день, наступний за днем, протягом якого товар фактично переданий стороні 2.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Факт поставки підтверджений матеріалами справи, в т.ч. видатковими накладними №324 від 24.07.2015, №325 від 20.07.2015, №328 від 30.07.2015, №329 від 30.07.2015, довіреністю №1123/1 від 20.07.2015, податковими накладними та визнаний відповідачем у відзиві.

Відповідно до ч.5 ст.78 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №30/05 від 30.05.2015 в сумі 94500 грн 00 коп.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

В п.9 договору сторони визначили інший розмір процентів, які слід застосовувати 24%.

Вимога позивача про стягнення з відповідача 24% річних за період з 21.07.2015 по 31.01.2016 в сумі 11340 грн 00 коп. підлягає задоволенню повністю в межах заявлених позовних вимог, але суд вважає розрахунок позивача необґрунтованим, оскільки ним невірно визначений період прострочення. Водночас господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 24% річних:

№ і дата видаткової накладноїСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Кількість днів простроченняРозмір відсотків, %Сума відсотків
325 від 20.07.2015до 22.07.2.07.2015-31.01.442,66
324 від 24.07.2015до 28.07.8.07.2015-31.01.336,14
328 від 30.07.2015до 01.08.1.08.2015-31.01.632,56
329 від 30.07.2015до 01.08.1.08.2015-31.01.265,13
Разом:11676,49

Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з серпня 2015 року по січень 2016 року (включно) в сумі 3596 грн 59 коп. господарський суд зазначає наступне.

Підпунктом 3.2 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що згідно з Законом України Про індексацію грошових доходів населення індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті Урядовий курєр. Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України Про інформацію є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, наведений в позовній заяві (а.с.4) господарський суд зазначає про те, що ці нарахування повинні здійснюватись з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж.

Водночас, господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат:

№ і дата видаткової накладноїСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції
325 від 20.07.2015до 22.07.201527000серпень 2015-січень 2016 1,1027,80
324 від 24.07.2015до 28.07.201527000серпень 2015-січень 20161,1027,80
328 від 30.07.2015до 01.08.201513500серпень 2015-січень 20161,513,90
329 від 30.07.2015до 01.08.201527000серпень 2015-січень 20161,1027,80
Разом:3597,59
Виходячи з принципу диспозитивності судового процесу та розміру заявлених позивачем до стягнення інфляційних втрат, суд вважає такими що підлягають задоволенню інфляційні втрати за період з серпня 2015 року по січень 2016 року (включно) в сумі 3596 грн 59 коп.

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При зверненні позивача з даним позовом до суду було сплачено за квитанцією №2782 від 22.02.2016 судовий збір у сумі 1642 грн 00 коп., в той час як, виходячи із заявленої до стягнення суми (109436 грн 59 коп.) повинно було бути сплачено судовий збір у сумі 1641 грн 55 коп.

Таким чином, наразі існує необхідність повернення Товариству з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ судового збору в сумі 00 грн 45 коп., який у відповідності до приписів Закону України Про судовий збір може бути повернутий ухвалою господарського суду за клопотанням особи, яка його сплатила.

Судовий збір у сумі 1641 грн 55 коп. згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.44, 49, 78, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ до Публічного акціонерного товариства Старобільський молокозавод задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства Старобільський молокозавод, вул.Совєтская, б.73, м.Луганськ, ідентифікаційний код 00444837, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Флагман-РМ, проспект Визволителів, б.5, м.Київ, ідентифікаційний код 37120663, заборгованість за поставлений товар у сумі 94500 грн 00 коп., 24% річних у сумі 11340 грн 00 коп., інфляційні втрати в сумі 3596 грн 59 коп., судовий збір у сумі 1641 грн 55 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016.

Суддя С.В. Смола