ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.03.16р. Справа № 904/4027/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС", м.Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛІЗІНВЕСТ", м. Підгороднє

про стягнення 32 524,01 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Найдьонова Я.О.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 13644 від 09.07.14р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "МЕТАЛУРГТРАНС" (далі-позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕРЛІЗІНВЕСТ" (далі-відповідач) про стягнення 32 524,01 грн.

Ухвалою господарського суду від 12.05.15р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 18.06.15р.

Ухвалою господарського суду від 18.06.15р. відкладено розгляд справи на 08.07.15р.

08.07.15р. у судовому засіданні оголошено перерву до 16.07.15р. та ухвалою суду від 08.07.15р. продовжено строк розгляду спору по суті до 23.07.15р. включно.

Ухвалами господарського суду від 16.07.15р. призначено у справі № 904/4027/15 судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено до вирішення експертом поставлених перед ним питань.

16.02.16р. до суду від Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертизи з матеріалами справи № 904/4027/15.

Ухвалою господарського суду від 17.02.16р., починаючи з 22.03.16р., поновлено провадження у справі та справу призначено до розгляду в засіданні на 22.03.16р.

22.03.16р. у судовому засіданні повноважний представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Повноважний представник позивача витребувані обґрунтовані письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням висновку експерта, суду не надав.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився, обґрунтовані письмові пояснення по суті заявлених позовних вимог, з урахуванням висновку експерта, суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення.

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник відповідача у судове засідання не з'явився та не подав відзив на позов та інші витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 22.03.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, подані документи, заслухавши пояснення повноважного представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

17.12.13р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди вагонів № 143А (далі-Договір), відповідно до умов якого, з урахуванням протоколу розбіжностей від 18.12.13р., відповідач зобов'язується передати вагони:

- напіввагони чотиривісні моделі 12-9790 ТУ У 35.2-2:2008;

- напіввагони чотиривісні моделі 12-9745 ТУ У 35.2-2-2004;

- напіввагони чотиривісні моделі 12-783 ТУ У 3.06-3-96;

- напіввагони чотиривісні моделі 12-9046 ТУ У 35.2-6:2009,

(надалі - об'єкт оренди або вагони), що є власністю відповідача, а позивач зобов'язується прийняти в тимчасове платне користування (оренду) зазначені в цьому пункті Договору вагони та своєчасно й у повному обсязі проводити розрахунки, передбачені цим Договором (п. 2.1. Договору).

Як зазначено у п. 2.7. Договору, на дату укладення Договору об'єкт оренди передається в санітарному, комерційному та технічному стані, який відповідає всім умовам використання за цільовим призначенням.

За приписами п. 3.2. Договору передача об'єкта оренди оформляється ОСОБА_2 приймання - передачі вагонів на кожну партію вагонів, який складається в двох примірниках, підписується представниками сторін та скріплюється печатками сторін. ОСОБА_2 приймання-передачі має відповідати даті прибуття вагонів на станцію Укрзалізниці, вказану позивачем. Підтвердженням дати прибуття вагону (партії вагонів) на станцію Укрзалізниці, вказану позивачем, є дата календарного штемпелю в перевізному документі, яка у разі відсутності перевізного документа, визначається відповідно до даних довідки з електронної бази даних ГІОЦ Укрзалізниці.

Пунктом 3.3. Договору передбачено, що передача об'єкта оренди в користування позивача не тягне за собою перехід до позивача права власності на об'єкт оренди.

Відповідно до п. 6.13. Договору позивач зобов'язаний:

- за свій рахунок проводити поточний (за виключенням гарантійних) ремонт об'єкту оренди, в тому числі задля усунення наслідків аварій та ушкоджень, які виникли не з вини відповідача, спрямовані на приведення об'єкту оренди у стан, який дозволить позивачу використовувати його за прямим призначенням;

- оплачувати залізничний тариф до/з місця проведення поточного ремонту (за виключення гарантійного).

При цьому сторони домовились про те, що право власності на відремонтовані вагони у позивача не виникає ні в якому разі, а дії та наміри позивача спрямовані виключно на ремонт об'єкту оренди та приведення його в належний стан, що ніяким чином не призводить до створення нової речі.

Згідно з п. 8.3. Договору відповідач зобов'язаний забезпечувати проведення на полігоні експлуатації вагонів капітального, деповського та гарантійних ремонтів. У разі організації проведення вказаних ремонтів позивачем, відповідач зобов'язаний відшкодовувати позивачу понесені витрати, пов'язані з такими ремонтами, протягом 7 банківських днів з дати отримання ОСОБА_3 позивача та завірених належних чином копій документів, що підтверджують такі витрати.

Як зазначено у п. 8.4. Договору, відповідач зобов'язаний за свій рахунок відправляти вагони для проведення планового капітального, деповського та гарантійного ремонтів в місце ремонту.

У п. 10.3. Договору зазначено про те, що позивач зобов'язаний повернути відповідачу вагони в тому стані, в якому позивач їх отримав, з урахуванням нормального зносу. При поверненні об'єкту оренди позивач передає відповідачу безоплатно всі поліпшення, перебудови і переробки, а також поліпшення, які складають приналежність об'єкту оренди і невідокремлювані від нього без будь-якої шкоди для нього. Якщо об'єкт оренди повернений з недоліками, які виникли внаслідок документально затвердженого порушення позивачем порядку користування, позивач зобов'язаний компенсувати відповідачу документально підтверджену вартість ремонту по відновленню об'єкту оренди.

Будь-які поліпшення, що можуть бути відокремлені, які виконані позивачем та не видалені ним протягом 5 (п'яти) календарних днів з моменту припинення Договору, переходять до відповідача (п.10.4. Договору).

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 18.12.14р. (п. 16.1. Договору).

31.12.13р. відповідач передав позивачу визначені вищезазначеним Договором вагони, що підтверджує ОСОБА_2 № 5 приймання-передавання вагонів в оренду.

Як зазначає позивач, 23.09.14р. вагонним ремонтним депо ст. Пенза 3, Куйбишевської залізниці було складено ОСОБА_2 бракування колісної пари вагона № 55118236.

12.09.14р. було складено повідомлення ВУ-23М 0358823 станцією Пенза 3, Куйбишевської залізниці на ремонт вагона № 55118236.

Позивач зауважує, що листом з вих. № 20070 від 03.10.14р. останній повідомив відповідача про зазначені обставини та запропонував погодити заміну позивачем колісних пар вагону № 55118236. Листом з вих. № 441/10-2 від 06.11.14р. відповідач надав таку згоду.

Начальником депо Пенза 11.10.14р. було складено ОСОБА_2 бракування запасних частин вагону про те, що при огляді вантажного вагона № 55118236 було виявлено несправні вузли з дефектами тонкого та загостреного накату гребеня деталі: Колісна пара (ЦКК ГОСТ 2004) товщина 34-30 мм.

Згідно дефектної відомості (форма ВУ-22 358821) 11.10.14р. з 10.00 до 13.00 було проведено ремонт вагону № 55118236 та виставлено розрахунково-дефектну відомість у сумі 68 428,56 руб.

Після ремонту 11.10.14р. було складено форму ВУ-36 0358877 про прийняття вантажних вагонів з ремонту у тому числі вагона № 55118236.

Зазначені ремонтні роботи та послуги були організовані та оплачені з залученням ТОВ "Ай Єм Ти Єкспрес" (РФ), якого позивачем було залучено у якості Агента за договором № 69 від 01.08.13р.

Позивач зазначає про те, що за результатами організації ремонтних робіт та послуг ТОВ "Ай Єм Ти Єкспрес" надало позивачу ОСОБА_3 № 11 від 30.11.14р. у якому вказало суму понесених витрат з урахуванням агентської винагороди на загальну суму 84 782,99 руб. РФ. Цей ОСОБА_3 було затверджено позивачем та оплачено відповідно до умов договору № 69 від 01.08.13 р. (п/д № 285 від 06.03.15р.).

Таким чином, як вважає позивач, витрати останнього щодо ремонту вагону № 55118236 складають 84 782,99 руб. РФ, що за курсом НБУ рубля РФ до гривні на 03.10.14р. (02.10.14р.) становить 27 683,35 грн.

Як вказує позивач, керуючись п.п. 7.5., 8.3. Договору останній супровідним листом № 416 від 06.01.15р. направив відповідачу ОСОБА_3 № 01/270 від 31.12.14р., Рахунок на оплату № 3388 від 31.12.14р. та інші документи. Зазначені документи були отримані відповідачем 13.01.15р., тобто термін для проведення розрахунків сплинув 22.01.15р. В порушення умов Договору, незважаючи на письмові вимоги позивача відповідач не провів розрахунки, у зв'язку з чим позивач був змушений звернутися з позовом до суду.

За неналежне виконання відповідачем своїх обов'язків по Договору, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 4 615,42 грн. та 3% річних у розмірі 225,24 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 27 683,35 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 615,42 грн., 3% річних у розмірі 225,24 грн., а всього 32 524,01 грн.

Відповідач заявлені позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

Як зауважує відповідач, укладеним між сторонами Договором сторони домовились про те, що право власності на відремонтовані вагони у позивача не виникає ні в якому разі, а дії та наміри позивача спрямовані виключно на ремонт об'єкту оренди та приведення його в належний стан, що ніяким чином не призводить до створення нової речі.

Так, згідно Форми ВУ-23М 0358823 від 12.09.14р., ВУ-22 № 358821 від 11.10.14р., Форми ВУ36 № 0358877 зазначений вид ремонту відноситься до поточного ремонту. Таким чином, як вважає відповідач, зазначений вид ремонту повинен робитись за рахунок позивача (п. 6.13. в редакції Протоколу розбіжностей від 18.12.13р. до Договору).

Згідно карточних даних ГІОЦ по вагону № 55118236 деповський ремонт проводився відповідачем 23.08.13р., наступний деповський ремонт повинен проводитись - 23.08.16р. або при пробігу - 160 тис. км., (в нашому випадку пробіг 67 478 км.). Крім того, в додаткових відомостях зазначається, що останній поточний ремонт проводився 11.10.14р. на станції Пенза, недолік - тонкий гребень. Таким чином, як вважає відповідач, данні ГІОЦ також підтверджують вид ремонту, як поточний та повинен робитись за рахунок позивача.

Відповідач також зауважує, що така несправність, як тонкий гребень є спрацюванням колісної пари в процесі експлуатації. Згідно з п. 2.7. Положення про систему технічного обслуговування і ремонту вантажних вагонів, допущених в обіг на залізничні колії загального користування у міжнародному сполученні, поточний відчіпний ремонт (ТР-1 і ТР-2) є неплановими видами ремонту... Відповідно до п. 2.8. вищезазначеного положення Деповський (ДР) та капітальний ремонт (КР) є плановими, постановка на який здійснюється відповідно до вимог нормативно-технічної документації.

Враховуючи вищезазначене та керуючись п. 6.13. Договору в редакції протоколу розбіжностей від 18.12.13р. зазначений ремонт є поточним ремонтом та згідно обов'язків позивача, робиться за власний кошт останнього.

Крім того, відповідач звертає увагу суду, що лист з вих. № 441/10-2 від 06.11.14р., на який посилається позивач, відповідачем на адресу позивача не направлявся, згоду на заміну колісних пар вагону №55118236 не надавав.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При цьому стаття 627 Цивільного кодексу України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови укладеного між сторонами Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки:

По-перше, 31.12.13р. відповідач передав позивачу визначені вищезазначеним Договором вагони, що підтверджує ОСОБА_2 № 5 приймання-передавання вагонів в оренду, який був підписаний сторонами та скріплений печатками без будь-яких зауважень. Таким чином, позивач прийняв зазначені у Договорі вагони в санітарному, комерційному та технічному стані, який відповідає всім умовам використання за цільовим призначенням.

По-друге, Положеннями про систему технічного обслуговування і ремонту вантажних вагонів, допущених в обіг на залізничні колії загального користування у міжнародному сполученні передбачено, що:

- поточний відчіпний ремонт (ТР-1 і ТР-2) є неплановими видами ремонту, постановка на який здійснюється без попереднього призначення;

- деповський (ДР) та капітальний ремонт (КР) є плановими, постановка на який здійснюється відповідно до вимог нормативно-технічної документації.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає, що проведений ремонт вагону №55118236 є поточним ремонтом.

По-третє, за приписами п. 6.13. Договору позивач зобов'язаний:

- за свій рахунок проводити поточний (за виключенням гарантійних) ремонт об'єкту оренди, в тому числі задля усунення наслідків аварій та ушкоджень, які виникли не з вини відповідача, спрямовані на приведення об'єкту оренди у стан, який дозволить позивачу використовувати його за прямим призначенням;

- оплачувати залізничний тариф до/з місця проведення поточного ремонту (за виключення гарантійного).

При цьому сторони домовились про те, що право власності на відремонтовані вагони у позивача не виникає ні в якому разі, а дії та наміри позивача спрямовані виключно на ремонт об'єкту оренди та приведення його в належний стан, що ніяким чином не призводить до створення нової речі.

Таким чином, враховуючи умови п. 6.13. Договору, господарський суд вважає, що ремонт проведений вагону №55118236 є поточним ремонтом, який здійснюється за власний кошт позивача.

По-четверте, господарський суд звертає увагу на той факт, що в листі № 20070 від 03.10.14р. йдеться мова про виконання поточного ремонту. Позивач не надав жодного належного та допустимого доказу того, що вказаний лист був направлений на адресу відповідача.

Крім того, лист з вих. № 441/10-2 від 06.11.14р. не є належним доказом надання згоди на проведення саме капітального ремонту. Крім того, в листі не йдеться мова, що відповідач зобов'язується оплатити здійснений ремонт .

По-п'яте, відповідно до розділу 5 Порядку введення рекламаційної роботи у вагонному господарстві Укрзалізниці, затвердженого Наказом Укрзалізниці від 18.06.2009р. № 063-Ц, у випадку розслідування дефекту в односторонньому порідку повинні складатися наступні документи.

- Акт-рекламація форми ВУ-41М;

- ОСОБА_2 комісійного огляду дефекту;

- Фотознімок виявленого дефекту;

- інші документи, які більш повно розкривають причини виявлення дефекту.

На підставі складених документів оформляється претензія.

Весь перелік вищезазначених документів, позивач ані відповідачу, ані суду не надав.

По-шосте, відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 236-15 від 16.11.15р. було проведено саме поточний ремонт.

Господарський суд зауважує, що судова експертиза була призначена для винесення повного та обґрунтованого рішення по даній справі, виходячи з необхідності спеціальних знань для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування. Таким чином, суд вважає, що висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст.ст. 6, 509, 525, 526, 530, 599, 627, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Судові витрати віднести на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 24.03.16р.

Суддя ОСОБА_4