ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.03.2016 Справа №905/175/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк, ,

про стягнення 712 215,92 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

ОСОБА_2 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,-

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, звернулась до господарського суду Донецької області з позовною заявою №31/13-4925 від 30.12.2015р. до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк, про стягнення 712215,92 грн., у тому числі: боргу у розмірі 493560,21 грн., пені у розмірі 101780,99 грн., штрафу у розмірі 34549,24 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 74392,98 грн., 3% річних від основного боргу у розмірі 7932,50 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/175/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 12.01.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/175/16.

В подальшому розгляд справи відкладався відповідно до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-157 від 28.05.2012р. із відповідачем, неналежне виконання останнім своїх зобов'язань за ним щодо внесення оплати вартості поставленого природного газу згідно затвердженого сторонами графіку погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість та виникли підстави для нарахування пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано: розрахунок боргу, у копіях: договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-157 від 28.05.2012р., акт звіряння розрахунків щодо заборгованості за природний газ, яка утворилась станом на 01.01.2011р. і не сплачена станом на 04.06.2011р. з урахуванням зміни заборгованості станом на 31.03.2012р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.11-16, 525, 526, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 216-217, 264-265 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 35, 54-57, 61, 64, 66, 67, 82-85 Господарського процесуального кодексу України.

29.02.2016р. позивачем через канцелярію господарського суду Донецької області надано заяву про долучення до матеріалів справи №б/н б/д, до якої додано: акт звірки розрахунків від 17.02.2016р., витяги з системи «Клієнт-Банк» платіжних доручень №3233 від 31.05.2012р., №3791 від 22.06.2012р., №4512 від 24.07.2012р., №5282 від 23.08.2012р., №18346 від 21.01.2014р., №19473 від 28.02.2014р., №20506 від 27.03.2014р., №21325 від 17.04.2014р., №22242 від 20.05.2014р., №23447 від 27.06.2014р., №24151 від 23.07.2014р., №451 від 14.10.2014р., №452 від 14.10.2014р., №802 від 20.11.2014р., №1078 від 23.12.2014р., №117 від 27.01.2015р., у копіях: банківські виписки за 25.09.2013р., за 23.10.2013р., за 22.11.2013р., за 12.12.2013р., довіреність на представника.

Представники позивача у судовому засіданні 10.03.2016р. позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача у судові засідання не зявився, причини неявки не повідомив, витребувані документи не надав.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, враховуючи обєктивні обставини складної ситуації у державі, суть спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом звязку) відповідних доказів до суду, з огляду на таке суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні, відповідно до ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідив матеріали справи та оцінив подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

28.05.2012р. між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Кредитор) та ПАТ «Донецькміськгаз» (Боржник) укладено договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-157, згідно з яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, Кредитор та Боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виникла у Боржника перед Кредитором за договором поставки природного газу від 31.12.2009р. №06/09-2235.

Відповідно до п.2.1 договору №14/12-157 від 28.05.2012р. загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п.1.1, складає 8 076 440,03 грн. станом на 31.03.2012р., що підтверджується актом звірки розрахунків.

За визначеннями п.2.2 договору Боржник зобовязується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначеного у цьому пункті. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме (зазначається в частині спірного періоду):

Рік погашенняМісяць погашенняСума, яка підлягає сплаті, грн.Строк, до якого повинен бути здійснений платіж
2013вересень44869,1127.09.2013
2013жовтень44869,1131.10.2013
2013листопад44869,1129.11.2013
2013грудень44869,1131.12.2013
2014січень44869,1131.01.2014
2014лютий44869,1128.02.2014
2014березень44869,1131.03.2014
2014квітень44869,1130.04.2014
2014травень44869,1130.05.2014
2014червень44869,1127.06.2014
2014липень44869,1131.07.2014
2014серпень44869,1129.08.2014
2014вересень44869,1130.09.2014
2014жовтень44869,1131.10.2014
2014листопад44869,1128.11.2014
2014грудень44869,1131.12.2014
2015січень44869,1130.01.2015
2015лютий44869,1127.02.2015
2015березень44869,1131.03.2015
2015квітень44869,1130.04.2015
2015травень44869,1129.05.2015
2015червень44869,1130.06.2015
2015липень44869,1131.07.2015
2015серпень44869,1128.08.2015
2015вересень44869,1130.09.2015
2015жовтень44869,1130.10.2015
2015листопад44869,1130.11.2015

Згідно п.2.3 договору зобовязання Боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок Кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п.2.2 цього договору на відповідний місяць.

За відсутності заборгованості (прострочення сплати) по платежах поточного місяця та попередніх місяців згідно графіку, передбаченого п.2.2 договору, Боржник має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав (п.2.4 договору).

У випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п.2.5 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2027р., а в частині виконання зобовязань за договором до їх повного здійснення.

Означений договір містить підписи з боку обох сторін, що скріплені печатками підприємств.

Зауважень щодо укладання договору №14/12-157 від 28.05.2012р. або доказів, що спростовують факт вчинення такого правочину суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Відтак, договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-157 від 28.05.2012р. є укладеним між позивачем і відповідачем, та таким, що породжує встановлені ним права та обовязки для сторін.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, п.2.2 договору визначено, що грошові кошти по платежах поточного місяця згідно графіка повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, у якому платіж підлягає виконанню.

Доказів зміни строку сплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Разом з тим, зважаючи на дані, які містить розрахунок боргу, що вбачається також з платіжних доручень №3233 від 31.05.2012р., №3791 від 22.06.2012р., №4512 від 24.07.2012р., №5282 від 23.08.2012р., №18346 від 21.01.2014р., №19473 від 28.02.2014р., №20506 від 27.03.2014р., №21325 від 17.04.2014р., №22242 від 20.05.2014р., №23447 від 27.06.2014р., №24151 від 23.07.2014р., №451 від 14.10.2014р., №452 від 14.10.2014р., №802 від 20.11.2014р., №1078 від 23.12.2014р., №117 від 27.01.2015р. та копій банківських виписок за 25.09.2013р., за 23.10.2013р., за 22.11.2013р., за 12.12.2013р. відповідачем внесено платежі за зобовязаннями травня 2012р. - грудня 2014р. у загальній сумі 1 435 811,52 грн.

Отже, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, за станом на 01.12.2015р. грошове зобовязання Боржника перед Кредитором з внесення планових платежів січня-листопада 2015р. у загальній сумі 493 560,21 грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи, не виконано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення основного боргу за платежами січня-листопада 2015р. відповідно до договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-157 від 28.05.2012р. підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме у сумі, що становить 493560,21 грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на несвоєчасність внесення платежів за договором №14/12-157 від 28.05.2012р. позивачем нараховано інфляційні витрати за прострочення виконання основного зобовязання жовтня 2013р. - листопада 2015р. у загальній сумі 74392,98грн. (нарахування здійснено згідно розрахунку).

За приписами ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з викладеного слідує, базою для нарахування є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями та яка є існуючою на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні є прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція, дефляція.

Відтак, застосований позивачем розрахунок інфляційних витрат суперечить вищевикладеним приписам постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), адже проведений не за кожним зобовязанням окремо, і тому є не вірним та не може бути прийнятий для нарахування цих вимог.

Здійснив перерахунок інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначеного позивачем періоду, суд дійшов висновку про задоволення інфляційних витрат частково у сумі 46 952,68 грн.

Одночасно, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у сумі 7932,50 грн. (нарахування здійснено за зобовязаннями серпня 2014р. листопада 2015р. згідно розрахунку).

Пунктом 3.1 наведеного договору про реструктуризацію заборгованості сторони обумовили, що за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до цього договору та чинного законодавства України.

За прострочення виконання зобовязань, вказаних у п.2.2 договору, Боржник зобовязується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 101780,99 грн. (нарахування здійснено за зобовязанням грудня 2014р. - листопада 2015р. згідно розрахунку).

Разом з тим, позивачем до стягнення заявлено штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу у загальній сумі 34549,24 грн. (розрахований за прострочення виконання грошових зобовязань понад тридцять днів від суми простроченого платежу: у грудні 2014р. жовтні 2015р.).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування.

Дослідив проведений позивачем розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних за прострочення виконання грошових зобовязань серпня 2014р. - листопада 2015р. встановлено сумарне визначення бази для їх нарахування, по мірі виникнення прострочення за кожним із визначених зобовязань, що суперечить приписам ст.625 Цивільного кодексу України, відповідно до яких обовязок сплати 3% річних віднесено за прострочення виконання кожного грошового зобовязання із визначенням щодо нього окремого періоду прострочення.

З огляду на таке, здійснив перерахунок даних позовних вимог, суд дійшов висновку про часткове задоволення 3% річних у межах визначених судом у сумі 7895,74 грн.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування штрафу та пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про встановлення дійсного розміру штрафу у сумі 31408,40грн. за зобовязаннями січня 2015р. жовтня 2015р. та пені у загальній сумі 101701,69грн. за зобовязаннями грудня 2014р. листопада 2015р. У іншій частині даних вимог останні є безпідставними.

Відтак, позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» інфляційних витрат, 3% річних, штрафу та пені підлягають задоволенню частково, у сумах встановлених судом.

Судові витрати згідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають віднесенню на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м.Київ, до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз», м.Донецьк, про стягнення 712215,92 грн., у тому числі: боргу у розмірі 493560,21 грн., пені у розмірі 101780,99 грн., штрафу у розмірі 34549,24 грн., суми, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів у розмірі 74392,98 грн., 3% річних від основного боргу у розмірі 7932,50 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькміськгаз» (83001, м.Донецьк, Ворошиловський район, проспект Театральний, буд.1, , банківські реквізити не вказано) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (04116, м.Київ, Шевченківський район, вул.Шолуденка, буд.1, , р. №0 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 681518,72 грн., у тому числі 493560,21 грн. суми основного боргу, 101701,69грн. пені, 31408,40грн. штрафу, 46952,68 грн. інфляційних витрат та 7895,74грн. 3% річних, а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 10222,78грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 10.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 15.03.2016р.

Суддя О.В. Кротінова