ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.16р. Справа № 904/5186/14

За позовом Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", м. Дніпропетровськ

до Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

про стягнення 24 490,30 грн.

Суддя Колісник І.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 2007 від 04.11.2014 року, представник;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради про стягнення заборгованості у сумі 24 490,30 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є виробником і постачальником теплової енергії, у тому числі до двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, у якому на першому поверсі знаходиться нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв.м (далі - спірне нежитлове приміщення), що входить до єдиної системи централізованого опалення житлового будинку.

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 52/52 від 02.12.2009 року "Про передачу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю"" та відповідно до акту від 30.12.2011 року приймання - передачі основних засобів зазначене нежитлове приміщення було прийнято відповідачем на баланс від Комунального житлово-експлуатаційного підприємства "Південне" (а.с. 38 - 41 том 1).

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, по яких здійснюється поставка теплоенергії до квартир та інших приміщень, належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід'ємною частиною та є єдиною внутрішньобудинковою системою відповідно до будівельних норм.

Балансоутримувачем житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м.Дніпропетровську є Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційне підприємство №22", з яким позивачем укладено договір № 050699 В від 01.10.2012 року про використання внутрішньобудинкових систем з гарячого водопостачання та централізованого опалення.

Точкою розподілу, у якій здійснюється передача послуг з централізованого опалення кінцевим споживачам, є стояки у межах квартири (пункт 3.2 договору).

Посилаючись на лист Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційне підприємство № 22" від 17.03.2014 року № 53, позивач стверджує, що житловий будинок №34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську має п'ять стояків опалення із врізками під регістри опалення (точки розподілу, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення) (а.с. 17 том 1).

При цьому позивач також зазначає, що відповідач є споживачем теплової енергії для опалення спірного нежитлового приміщення без укладення з ним відповідного договору.

За підрахунком позивача вартість спожитої та несплаченої відповідачем теплової енергії за період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року складає 24 490,30 грн., яка розрахована ним згідно з КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню затрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 82 від 30.03.2001 року та СНіП 2.04.05-91 "Опалення та вентиляція".

Правовою підставою позову позивач зазначає статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України (а.с. 2 - 9 том 1).

У письмовому відзиві на позов відповідач проти позову заперечує з підстав відсутності укладеного з ним договору на постачання теплової енергії. Крім того, звертає увагу на відсутність підключення (приєднання) спірних нежитлових приміщень до теплової мережі, на підтвердження чого посилається на відсутність з боку позивача доказів щодо:

- постачання теплової енергії саме відповідачеві;

- наявності у спірних нежитлових приміщеннях системи теплопостачання, приєднаної до центральної системи теплопостачання;

- технічної можливості здійснення позивачем постачання теплової енергії окремо до спірних нежитлових приміщень, враховуючи, що вони знаходяться у житловому будинку.

При цьому питання стосовно наявності чи відсутності підключення відповідача до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже і можливості одержання житлово-комунальної послуги з опалення спірного нежитлового приміщення, відповідач вважає принциповим.

Підсумовуючи свої заперечення проти позову, відповідач вказує на те, що для обґрунтування та підтвердження надання послуг з теплопостачання позивач повинен довести існування вузлів обліку кількості поставленої енергії у приміщення відповідача, надати зафіксовані належним чином контрольні цифри на підтвердження споживання відповідачем теплової енергії, а також визначити де знаходиться межа продажу теплової енергії. Спірні нежитлові приміщення дійсно обліковувалися на балансі відповідача, однак не використовувалися (були опечатані). Теплова енергія не постачалася з огляду на відсутність підключення відповідача до теплової мережі, відсутність приладів обліку поставленої теплової енергії, невизначеність межі продажу теплової енергії та вузлів розподілу теплової енергії, відсутність укладеного договору про постачання теплової енергії (а.с. 43 - 46 том 1).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року, у задоволенні позову відмовлено (а.с. 136 - 139, 186 - 189 том 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 08.04.2015 рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.10.2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.02.2015 року скасовано, справу № 904/5186/14 направлено на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області (а.с. 221 - 224 том 1).

Скасовуючи судові рішення, суд касаційної інстанції вказав на те, що передбачені статтею 1212 Цивільного кодексу України зобов'язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності таких умов: по-перше, щоб мало місце набуття або зберігання майна; по-друге, щоб набуття або зберігання було здійснено за рахунок іншої особи; по-третє, щоб були відсутні правові підстави для набуття або зберігання майна. Проте, суди не встановили належним чином факту наявності чи відсутності наведених умов.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарські суди попередніх інстанцій послались на недоведеність фактів підключення вказаних позивачем приміщень до теплопостачання, постачання позивачем теплової енергії до цих приміщень та споживання її відповідачем, а відтак на недоведеність позивачем набуття відповідачем без належних правових підстав майна за рахунок позивача.

Однак, такі висновки не ґрунтуються на повному з'ясуванні усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у даній справі, оцінці та дослідженні наявних у справі доказів.

Господарські суди не надали оцінку посиланням позивача на те, що приміщення, яким користувався відповідач, опалюється від мереж центрального теплопостачання житлового будинку № 34 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську, який має 5 стояків опалення з врізками під регістри опалення (тобто точки розподілу, в яких здійснюється передача централізованого опалення), яка є технічно нероздільною системою всього будинку.

Факт постачання теплової енергії до будинку протягом 2011 - 2013 років підтверджується актами та паспортами готовності до опалювальних сезонів за вказані періоди.

Матеріали справи містять схему з теплопостачання будинку, акти допуску та прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії у будинку за період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року, однак вказаним документам господарські суди не надали належної правової оцінки.

Аналізуючи статтю 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", статті 1, 19 Закону "Про теплопостачання" тощо та посилаючись на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-59цс13 від 30.10.2013 року, суд касаційної інстанції вказав на те, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати цих послуг. При цьому він послався також і на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 3-38гс11 від 16.05.2011 року, згідно з яким споживання енергії за відсутності договору надає право постачальнику енергії на стягнення зі споживача вартості спожитої ним енергії на підставі статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Під час нового розгляду справи необхідно повно та всебічно з'ясувати всі обставини справи, дати їм належну правову оцінку та постановити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з частиною першою статті 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Відповідно до підпункту 3.1.13 Положення про автоматизовану систему документообігу суду після автоматизованого розподілу справу № 904/5186/14 передано на розгляд судді Коліснику І.І.

Ухвалою господарського суду від 30.04.2015 року справу прийнято до провадження суддею Колісником І.І. з призначенням її до розгляду у судовому засідання 25.05.2015 року.

У поданих до суду письмових поясненнях по суті спору з урахування правової позиції у справі Вищого господарського суду України представники сторін підтримали свої вимоги та заперечення, викладені у раніше поданих позовній заяві та у відзиві на позов (а.с. 1 - 22, 23 - 33 том 2).

У судовому засіданні 25.05.2015 року представник позивача заявив письмове клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 02.06.2015 року у господарській справі призначено судову експертизу, проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз. На розгляд експертам поставлені наступні питання:

1) Чи існувала у період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року технічна можливість постачання теплової енергії для опалення нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташованого на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, що було передане КЖЕП "Південне" на баланс Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради за актом приймання-передачі від 30.12.2011 року?

2) Чи обладнане приладами опалення нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську? З якої дати встановлені прилади опалення (за їх наявності у приміщенні)? Чи піддавалися демонтажу у вказаному приміщенні прилади опалення? Якщо так, то коли саме: до початку спірного періоду (з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року), у спірний період, після спірного періоду?

Цією ж ухвалою провадження у справі було зупинено.

12.01.2016 року до господарського суду Дніпропетровської області надійшла господарська справа від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз разом із листом № 5009-15 від 12.01.2016 року та висновком судової будівельно-технічної експертизи № 5009-15 від 22.12.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 21.01.2016 року провадження у справі було поновлено та призначено розгляд справи у судовому засіданні на 17.02.2016 року після чого розгляд справи відкладався на 17.02.2016 року, 24.02.2016 року та на 14.03.2016 року.

Правом на участь у судовому засіданні 14.03.2016 року представник відповідача не скористався, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням.

За таких обставин неявка представника відповідача не є перешкодою для закінчення розгляду справи за його вісутності.

У судовому засіданні 14.03.2016 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази у їх сукупності, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/3 від 07.08.2002 року "Про створення міських комунальних підприємств "Дніпротеплосервіс" та "Дніпропетровські міські теплові мережі" для підвищення ефективності роботи всіх постачальників та зменшення собівартості виробництва було вирішено створити Міське комунальне підприємство "Дніпропетровські міські теплові мережі" (а.с. 30 том 1).

Пунктом 2.1 статуту Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі", затвердженого наказом Комітету комунальної власності міської ради № 140-КВ від 14.08.2002 року та зареєстрованого виконкомом Дніпропетровської міської ради 19.08.2002 року, метою діяльності підприємства є забезпечення безперебійного постачання споживачів тепловою енергією для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а також отримання прибутку.

Предметом діяльності підприємства є виробництво і реалізація споживачам теплової енергії для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання (підпункт 2.2.1 статуту).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 26/15 від 14.09.2011 року "Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська" виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Дніпропетровська з централізованого опалення та гарячого водопостачання визначено МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі".

На виконання вказаного рішення між позивачем та Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційне підприємство № 22" Дніпропетровської міської ради укладено договір № 050699 від 01.10.2012 року про використання внутрішньобудинкових систем з гарячого водопостачання та централізованого опалення (а.с. 13 - 16 том 1).

Відповідно до листа КП "ЖЕП № 22" ДМР від 17.03.2014 року № 53 приміщення площею 78,7 кв.м в житловому будинку № 34 по вул. Будьонного має 5 стояків опалення з врізками під регістри опалення (точки розподілу, в яких здійснюється передача послуги централізованого опалення).

08.04.2009 року між Міським комунальним підприємством "Дніпропетровські міські теплові мережі" та Комунальним житлово-експлуатаційним підприємством "Південне" був укладений договір про постачання теплової енергії № 050836 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору енергопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Цей договір набув чинності з дня його підписання та діяв до 08.04.2012 року (пункт 11.1 договору).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 02.12.2009 року № 52/52 "Про передачу на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" було вирішено передати з балансу підприємств, закладів, установ на баланс КП "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" деякі об'єкти нерухомого майна.

30.12.2011 року згідно з актом приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство "Південне" передало на баланс відповідача нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв.м, що розташоване на 1-му поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську (а.с. 38 том 1).

25.12.2013 року відповідно до акту приймання-передачі (внутрішнього переміщення) основних засобів відповідач у свою чергу передав зазначене приміщення на баланс Комунального підприємства "Благоустрій" Дніпропетровської міської ради (а.с. 39-40 том 1).

Таким чином, зазначене нежитлове приміщення перебувало на балансі відповідача з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року.

Починаючи з березня 2012 року позивач звертався до відповідача з повідомленнями про необхідність укласти договір про постачання теплової енергії, відповіді на які не отримував.

У лютому 2013 року позивач направив відповідачеві проект договору на поставку теплової енергії, який відповідачем у встановленому порядку розглянутий не був. Це стало причиною звернення позивача до відповідача з позовом про зобовязання укласти договір на постачання теплової енергії.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.2013 року у справі №904/8443/13 (суддя Юзіков С.Г.), яке залишене без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.02.2014 року, у позові Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" до Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради про зобовязання укласти договір про постачання теплової енергії, у тому числі щодо нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м, що розташоване на 1-му поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного, відмовлено.

Відтак, договір про постачання теплової енергії безпосередньо між позивачем та відповідачем під час користування останнім спірним нежитловим приміщенням укладений не був.

Причиною виникнення спору є відмова відповідача від оплати вартості бездоговірно поставленої позивачем теплової енергії у сумі 24 490,30 грн. за період часу, коли відповідач утримував на своєму балансі зазначене приміщення, а саме з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

За частинами четвертою, шостою статті 19 вказаного Закону теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу. У разі якщо така організація не є теплотранспортуючою, то теплотранспортуюча організація не має права відмовити теплогенеруючій організації у транспортуванні теплової енергії, якщо це дозволяють технічні можливості системи.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення" (далі - Правила № 630 від 21.07.2005 року) централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

За статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внутрішньобудинкові системи - це мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Отже, внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання, по яких здійснюється поставка теплоенергії до квартир та інших приміщень, належать до інженерного обладнання житлового будинку і є його невід'ємною частиною, та є єдиною внутрішньобудинковою системою.

Факт постачання теплової енергії у період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року до будинку № 34 по вул. Будьонного в м. Дніпропетровську, у тому числі до спірних нежитлових приміщень площею 78.7 кв.м за допомогою внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, підтверджується: схемою теплопостачання, наданою балансоутримувачем будинку - КП "ЖЕП № 22" ДМР; актами готовності об'єкта до опалювального періоду (сезону) № 179 від 27.07.2012 року, № 145 від 16.07.2013 року; паспортом готовності будинку до роботи в опалювальний період 2013/2014 р.р. (а.с.18 - 22 том 1).

Крім того, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5009-15 від 22.12.2016 року за результатами дослідження за поставленими питаннями експерт надав наступні відповіді.

Технічна можливість постачання теплової енергії для опалення нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташованого на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, існує з моменту введення в експлуатацію, точну дату з розбивкою за часовими періодами встановити на момент дослідження неможливо.

Нежитлове приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташоване на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, на момент дослідження обладнане приладами центрального опалення в наступному складі:

- чотири стояки подачі та зворотного відводу теплоносія (точки розподілу) теплоносія діаметром трубопроводів 15 мм;

- 8 радіаторів чавунних типу близькому до МО-140 з регулюючими кранами на штуцерах діаметром 15 мм;

- магістраль (лежак) теплопостачання в каналі під дощатою підлогою діаметром 25-32 мм;

- 1 врізка подачі та обернення діаметром 15 мм - на з'єднанні із загальною мережею опалення житлового будинку № 34.

Прилади опалення нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташованого на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, є частиною загальної мережі центрального опалення житлового будинку № 34 та повністю функціонують на момент дослідження.

Дата встановлення приладів опалення нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м, розташованого на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську співпадає з датою введення приміщення в експлуатацію, точну дату встановити на момент дослідження неможливо.

Ознак попереднього демонтажу приладів опалення в нежитловому приміщенні загальною площею 78,7 кв.м, розташованому на першому поверсі двоповерхового житлового будинку № 34 по вул. Будьонного у м. Дніпропетровську, немає.

При цьому експертний висновок стосовно того, що прилади опалення спірного нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м є частиною загальної мережі центрального опалення житлового будинку № 34, обгрунтований проведеним дослідженням, згідно з яким має місце врізка в загальну систему опалення житлового будинку в приміщенні 8'-5 (див. Схему в Додатку 2 до даного Висновку) та випуск діаметром 15 мм подачі та обернення теплоносія на зовні нежитлового приміщення для опалення парадного під'їзду житлового будинку, а також верхня система розведення трубопроводів теплопостачання, що виконана в даховому просторі житлового будинку.

Теплопостачання здійснюється від котельні за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фосфорна, 11т Ленінським тепловим районним філіалом МКП "Дніпропетровські міські теплові мережі", ввод виконано через колодязь ТК-69 № 1105053.

Прилади опалення нежитлового приміщення загальною площею 78,7 кв.м на момент дослідження запитані теплоносієм, повністю функціонують та відповідають в цілому вимогам ДСТУ Б В.2.5-2-95. (ГОСТ 8690-94). Інженерне обладнання будинків і споруд. Радіатори опалювальні чавунні. Технічні умови, ДСТУ Б В,2.5-5-96. Інженерне обладнання будинків і споруд. Прилади опалювальні. Номенклатура показників якості.

Технічний стан приладів опалення на момент дослідження задовільний, можливість проведення заходів поточного ремонту, при потребі, існує (а.с. 61 - 72 том 2).

Надані позивачем послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді у період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року були отримані відповідачем без укладеного між сторонами договору, тобто без правової підстави, якою відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України міг би бути чинний господарський договір.

Разом з тим згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини поняття "майно" включає в себе як "фактичне майно", так і майнові цінності, в тому числі майнові інтереси в цілому та боргові вимоги.

За таких обставин обґрунтування позивачем позовних вимог з посиланням на статті 1212, 1213 Цивільного кодексу України є правомірним.

За частиною першою статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина друга статті 1212 Цивільного кодексу України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (частина третя статті 1212 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Згідно з пунктом 21 Правил № 630 від 21.07.05 року у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством.

У випадках коли будівля не обладнана приладом обліку теплової енергії, розрахунок теплового навантаження виконується з урахуванням норм споживання теплової енергії на опалення житлових та громадських будівель згідно КТМ 204 України 244-94 "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні", затверджені наказом Державного у будівництва, архітектури та житлової політики України № 82 від 30.03.2001 року та СНіП 2.04.05-91 "Опалення та вентиляція". Розрахунок навантаження проводиться по окремим формулам з розрахунку на 1 кв. м. загальної опалювальної площі, з урахуванням тривалості опалювального періоду тощо.

За вказаними правилами позивачем розраховано відповідачеві до сплати у період з 30.12.2011 року по 25.12.2013 року 24 490,30 грн.

За статтею 129 Конституції України серед основних засад судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У контексті вказаного правове значення має та обставина, що відповідач не надав доказів звернення до позивача стосовно відключення спірного приміщення від мереж централізованого теплопостачання, наданий позивачем розрахунок не спростував, хоча з огляду на свої процесуальні права та обов'язки, передбачені статтями 22, 33 Господарського процесуального кодексу України, таку можливість мав.

Інші заперечення відповідача проти позову спростовуються викладеним.

За вказаних обставин позовні вимоги підлягають задоволенню повністю у сумі 24490,30 грн.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 44 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

За змістом статті 49 цього ж Кодексу та згідно з абзацом першим пункту 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; при задоволенні позову в повному обсязі відшкодування витрат позивача, що пов'язані зі сплатою судового збору, покладається на відповідача; в разі відмови у позові повністю ці витрати покладаються на позивача.

Крім того, відповідно до абзацу першого пункту 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України" у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Таким чином, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати повністю покладаються на відповідача, а саме: 1827,00 грн. судового збору за подання позову до господарського суду Дніпропетровської області, що підтверджується платіжним дорученням № 2898 від 13.06.2014 року; 913,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що підтверджується платіжними дорученнями № 5398 від 29.10.2014 року; 913,50 грн. судового збору за подання касаційної скарги, що підтверджується платіжним дорученням № 240 від 27.02.2015 року (а.с. 204 том 1) та 2949,12 грн. витрат за проведення судової експертизи, що підтверджується платіжним дорученням №100 від 30.07.2015 року (а.с. 12, 147, 204; а.с. 46 том 2).

Керуючись статтями 4, 32-34, 36, 43-44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю" Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Мечникова, буд. 6, ідентифікаційний код 03341763) на користь Міського комунального підприємства "Дніпропетровські міські теплові мережі" (49000, м. Дніпропетровськ, проспект Карла Маркса, буд. 37, ідентифікаційний код 32082770) заборгованість у сумі 24 490,30 грн., судовий збір у сумі 1 827,00 грн., судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 913,50 грн., судовий збір за подання касаційної скарги у сумі 913,50 грн., витрати за проведення судової експертизи у сумі 2 949,12 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 року

Суддя ОСОБА_2