Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" березня 2016 р. Справа № 906/115/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №09/01 від 09.03.16.)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність від 09.03.16.)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Кемілайн Агро"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соя-М"

про стягнення 307497,62 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 307497,62грн., з яких:197650,70грн. боргу за відпущений товар по договору купівлі-продажу №137 від 04.07.14, 7521,55грн. 3% річних, 102325,37грн. інфляційних.

У судовому засіданні 10.03.16 оголошувалась перерва до 15.03.16.

Представник позивача у судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судових засіданнях позов визнав.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2014 року між Приватним підприємством "Кемілайн Агро" (продавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Хмельове" (покупець/відповідач) укладено договір купівлі-продажу №137, за умовами якого, продавець зобов'язався передати у власність покупця засоби захисту рослин (далі-товар) на загальну суму 297650,70грн., а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його (а.с.7).

Згідно довідки Головного управління статистики у Житомирській області від 02.02.16, Товариство з обмеженою відповідальністю "Хмельове" змінило свою назву на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Соя-М" (а.с.14).

07.07.14 відповідач отримав від позивача зазначений у договорі товар на суму 297650,70грн., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000149 , довіреністю на отримання товару №3 від 04.07.14 (а.с.9,10).

Згідно п.2.2 договору, оплата товару проводиться по факту його поставки у строк до 31.10.14. При цьому 20% вартості поставленого товару сплачується в строк до 25.07.14.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконав частково, тобто сплатив позивачеві 100000,00грн., що підтверджується банківською випискою від 07.11.14 (а.с.24), внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду та на час розгляду справи у суді перед позивачем існує заборгованість в сумі 197650,70грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в частині стягнення основного боргу в сумі 197650,70грн. обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, розмір яких згідно розрахунку позивача становить: 102325,37 грн. інфляційних та 7521,55 грн. 3% річних.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що вимога про стягнення інфляційних підлягає задоволенню в заявленому розмірі, оскільки розрахунок виконано вірно, а щодо нарахування розміру річних, слід зазначити, що їх розмір за вказаний позивачем у розрахунку період (з 01.11.14 по 09.01.16 = 434 дні) становить 7050,44грн. (197650,70х3%:365х434), яка і підлягає стягненню.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач позов визнав, доказів сплати боргу не надав.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 307026,51 грн., з яких: 197650,70грн. боргу, 7050,44грн. річних, 102325,37грн. інфляційних. У стягненні 471,11грн. річних слід відмовити за необгрунтованістю.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог .

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соя-М" (12304, Житомирська область, смт.Черняхів, майдан Рад,5; код 38908919) на користь Приватного підприємства "Кемілайн Агро" (10024, м.Житомир, вул.Бородія,49-Б; код 31052661):

- 197650,70грн. боргу,

- 7050,44грн. річних,

- 102325,37грн. інфляційних,

- 4605,40грн. судового збору.

3.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 471,11грн. річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1 в справу