РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/2988/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «ДКЛ»
простягнення 148 420,54 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Шепотін В.С., Каряка Р.В. - представники за довіреностями;

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКЛ» про стягнення 148 420,54 грн, з яких: 96 000,00 грн - основного боргу (попередньої оплати за договором), 9 600,00 грн - пені, 9 600,00 грн - штрафу, 30 727,17 грн - інфляційних втрат, 2 493,37 грн - 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором №20140275/ТМ111814 від 18.11.2014 та не повернув перераховану позивачем попередню оплату за договором в розмірі 96 000,00 грн.

Ухвалою суду від 24.02.2016 було порушено провадження у справі №910/2988/16 та призначено її розгляд на 11.03.2016.

В судовому засіданні 11.03.2016 представники позивача надали суду усні пояснення відповідно до яких позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити.

Відповідно до п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.03.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

18.11.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (замовник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДКЛ» (виконавець, відповідач) був укладений договір №20140275/ТМ111814, відповідно до п.1.1 якого виконавець зобов'язується виконати по завданню замовника, згідно умов цього договору роботу, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п. 3.1 договору загальна вартість даного договору складає 960 000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 3.2.2 договору замовник протягом 20 банківських днів після підписання даного договору та виставлення рахунку виконавцем здійснює передоплату в розмірі 10% від вартості даного договору, що складає 96 000,00 грн.

Згідно п. 2.1 договору загальний строк поставки та виконання робіт з розробки робочого проекту та документації, монтажу обладнання, пуско-налагоджувальних робіт та вводу в експлуатацію складає 75 календарних днів з моменту передоплати згідно п.п. 3.2.1 даного договору. У випадку порушення замовником строків попередньої оплати згідно п. 3.2 даного договору, строки поставки обладнання, додаткових матеріалів, будівельно-монтажних робіт та, відповідно, загальний строк поставки та виконання робіт по монтажу обладнання, пуско-налагоджувальних робіт та вводу в експлуатацію збільшується на кількість днів прострочення.

Договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками до 31.03.2015 (п.12.1).

На виконання умов договору №20140275/ТМ111814 від 18.11.2014 позивачем було здійснено попередню оплату робіт на суму 96 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2236 від 19.02.2015.

Проте, відповідач не виконав роботи за договором №20140275/ТМ111814 від 18.11.2014.

Надіслана позивачем претензія №2096 від 18.11.2015 про розірвання договору та повернення суми попередньої оплати залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частиною другою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Під час розгляду справи в суді відповідач не надав доказів виконання робіт за договором №20140275/ТМ111814 від 18.11.2014 та повернення перерахованих позивачем в якості попередньої оплати грошових коштів в розмірі 96 000,00 грн, жодних заперечень та доказів на спростування обставин, викладених позивачем не надав.

Оскільки позивач здійснив попередню оплату робіт на суму 96 000,00 грн, а відповідач не виконав роботи за договором №20140275/ТМ111814 від 18.11.2014, повернення попередньої оплати не здійснив, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позивачу 96 000,00 грн суму попередньої оплати, а тому позовні вимоги в частині стягнення передоплати підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 600,00 грн та штраф у сумі 9 600,00 грн.

Відповідно до п. 7.2 договору виконавець за порушення договірних зобов'язань сплачує замовнику: за кожний випадок порушення строків виконання зобов'язань, встановлених договором - пеню в розмірі 0,1% від вартості прострочених робіт за кожний день прострочення, максимальний загальний розмір пені не може складати більше 10% від суми невиконаного зобов'язання; за перевищення встановленої договором тривалості виконання робіт більше, ніж на 45 календарних днів виконавець сплачує на користь замовника штраф в розмірі 10% від суми невиконаних робіт після надсилання замовником відповідної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно статті 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За таких обставин, сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов'язань за договором.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, який відповідає вимогам законодавства, а тому суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю вимоги позивача про стягнення пені у розмірі 9 600,00 грн та штрафу у сумі 9 600,00 грн.

Позивач на підставі статті 625 ЦК України нарахував та просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2 493,37 грн за період прострочення з 20.02.2015 по 01.01.2016 та інфляційних втрат в сумі 30 727,17 грн за період прострочення з 01.03.2015 по 01.01.2016.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню, оскільки ці санкції застосовується виключно до грошових зобов'язань, в той час, як стягнення з постачальника суми передоплати за товар, не вважається грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15.10.2013 року у справі №3-30гс13).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись, ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДКЛ» (місцезнаходження: 02022, м. Київ, вул. Луначарського, буд. 24, оф. 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерпайп Ніко Тьюб» (місцезнаходження: 53201, м. Нікополь, пр. Трубників, буд. 56, ) 96 000 (дев'яносто шість тисяч) - попередньої оплати, 9 600 (дев'ять тисяч шістсот) грн 00 коп. - пені, 9 600 (дев'ять тисяч шістсот) грн 00 коп. - штрафу, 1 728 (одну тисячу сімсот двадцять вісім) грн 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

16.03.2016

Суддя Спичак О.М.