ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 р. Справа № 909/42/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В., секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КарпатСмоли", вул. Промислова, 6, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300

до відповідача: приватного підприємства "Науково-виробниче приватне підприємство "Комбі", вул. Б.Хмельницького, 109 А, м.Калуш, Івано-Франківська область, 77300

про стягнення 21267,47 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №25-01-1/16 від 25.01.16),

від відповідача: представник не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "КарпатСмоли" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до приватного підприємства "Науково-виробниче приватне підприємство "Комбі" про стягнення 21267,47 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов"язку щодо повернення передоплати за асфальтобетонну суміш.

9 березня 2016 року в судовому засіданні оголошено перерву до 14 березня 2016 року на 10:00 год., про що представників сторін повідомлено під розписку.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, письмового відзиву на позов не подав, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин нез"явлення суду не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений, що підтверджується формуляром (протоколом) судового засідання від 09.03.16 та повідомленням про перерву від 09.03.16. В судовому засіданні 09.03.16 проти позову заперечив, проте документальних доказів виконання зобов"язання по поставці товару на суму передоплати не подав.

За таких обставин, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

На час винесення судом рішення, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням вимог Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, всебічно і повно з"ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, вислухавши в судовому засіданні 09.03.16 представників сторін та представника КП "Калушавтодор", суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 листопада 2015 року позивачем здійснено передоплату за асфальтобетонну суміш в розмірі 21250,00 грн. згідно рахунку № КО-0000052 від 3 листопада 2015 року; даний факт підтверджується платіжним дорученням № 3016 від 5 листопада 2015 року. В призначенні платежу зазначено: "передоплата за асфальтобетонну суміш зг. рах. № КО-00052 від 03.11.15 у т.ч. ПДВ 20% 3541,67 грн."

При дослідженні зазначених вище доказів та із врахуванням пояснень представника КП "Калушавтодор", судом встановлений факт існування між товариством з обмеженою відповідальністю "КарпатСмоли" та приватним підприємством "Науково-виробниче приватне підприємство "Комбі" правовідносин з поставки товару.

Відповідач прийняті на себе зобов"язання щодо поставки товару не виконав, отримані кошти не повернув.

В зв"язку з непоставкою товару, 23 листопада 2015 року, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу вих. № 1175/15 про повернення передоплати в сумі 21250,00 грн. перерахованої платіжним дорученням № 3016 від 5 листопада 2015 року; докази направлення та одержання вимоги наявні в матеріалах справи.

З метою досудового врегулювання спору 2 грудня 2015 року, позивачем на адресу відповідача (повторно) направлено претензію вих. № 1194/15 від 30.11.15 про повернення передоплати за асфальтобетонну суміш в розмірі 21250,00 грн.; докази направлення та одержання претензії наявні в матеріалах справи.

Претензія щодо повернення передоплати за асфальтобетонну суміш в розмірі 21250,00 грн. залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно приписів ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статей 202, 204 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами першою та другою статті 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно приписів ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

На час прийняття рішення, передоплата за асфальтобетонну суміш в розмірі 21250,00 грн. позивачу не повернута. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про повернення передоплати чи поставку товару на зазначену суму суду не подано. За наведених обставин та правових норм вимога про стягнення з відповідача 21250,00 обґрунтована та підлягає задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення 3% річних слід зазначити наступне.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, зазначеною вище статтею передбачено можливість стягнення 3% річних за прострочення саме грошового зобов"язання.

За своєю суттю обов"язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов"язання в розумінні статті 625 ЦК України.

Згідно п. 5.2постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.13 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових

зобов'язань, а з інших підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.15 у справі № 3-357гс15.

Згідно вимог ст. 11128 ГПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин та правових норм, суд відмовляє в стягненні з відповідача 3% річних в сумі 17,47 грн.

В контексті викладеного, позов підлягає до задоволення частково.

За змістом ст.49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 175, 179, 181, 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 204, 205, 530, 625, 639, 693, 712 ЦК України, керуючись ст.ст. 43, 33, 43, 49, ст. 82, ст.ст. 83-85, ст.11128 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "КарпатСмоли" до приватного підприємства "Науково-виробниче приватне підприємство "Комбі" про стягнення 21267,47 грн. задовольнити частково.

Стягнути з приватного підприємства "Науково-виробниче приватне підприємство "Комбі", вул. Б.Хмельницького, 109 А, м.Калуш, Івано-Франківська область, 77300 (код 22174539) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "КарпатСмоли", вул. Промислова, 6, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300 (код 33578130) - 21250,00 (двадцять одну тисячу двісті п"ятдесят гривень) заборгованості та 1376,62 ( одну тисячу триста сімдесят шість гривень шістдесят дві копійки) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позову про стягнення 3 % річних в сумі 17,47 (сімнадцять гривень сорок сім копійок) відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16.03.16

Суддя Максимів Т. В.