ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 916/3621/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Мирошниченка М.А. та суддів: Воронюка О.Л. і ОСОБА_1

(склад колегії суддів сформовано на підставі автоматизованого розподілу справи між суддями)

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участю представників :

ДП „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії ДП „Адміністрація морських портів України ОСОБА_3

ДП „Іллічівський морський торговельний порт ОСОБА_4

ОСОБА_5 інфраструктури України не зявився,

ПП „Контейнерний термінал „ Іллічівськ не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одеса апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України на рішення господарського суду Одеської області від 04.02.2016 р. по справі № 916/3621/15 за позовом Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 інфраструктури України до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_6 підприємства „Контейнерний термінал „Іллічівськ про стягнення 34 614 170 грн. 44 коп.,

ВСТАНОВИВ:

31.08.2015 р.Державне підприємство „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі - ДП «АМПУ» або позивач), звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт (далі відповідач або Порт) про стягнення збитків в розмірі 34 614 170 грн. 44 коп., з яких: 10 628092,19 грн. за період з 13.06.2013 р. по 31.12.2013 р. та 23 986 078, 25 грн. за 2014 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, на виконання Закону України «Про морські порти України», Розпорядженням КМ України від 04.03.2013 р. № 133-р та наказу ОСОБА_5 інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 відбулась реорганізація Порту, в процесі якої відповідно до розподільного балансу від 13.06.2013 р. та акта приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань № 482/19 від 13.06.2013 р. комісія з реорганізації Порту передала з балансу з балансу останнього, а ДП «АМПУ» прийняло на свій баланс стратегічні обєкти портової інфраструктури, інше майно, майнові права та зобовязання (Балансоутримувач Іллічівська філія ДП «АМПУ»)

Як стверджує позивач з моменту проведення реорганізації 13.06.2013 р. і по 04.03.2015 р. він не мав можливості реалізовувати своє право господарського відання на закріплене за ним майно, з огляду на те, що протягом зазначеного періоду майно безперервно використовувалось Портом з метою одержання прибутку у спільній діяльності із ПП «Контейнерний термінал «Іллічівськ» (ПП «КТІ»), яка здійснювалась на підставі договору № 435О про спільну діяльність від 22.06.2005 р. (далі договір СД). За умовами договору СД прибуток розподілявся між учасниками пропорційно вартості внесених вкладів, тобто частину прибутку позивача одержав порт.

У грудні 2014 року Порт звернувся до господарського суду Одеської області із позовом про розірвання Договору СД, підставою якого виступила фактична втрата Портом права господарського відання на майно, що являється істотною частиною його вкладу у спільну діяльність за договором, зокрема причали № 3-4, 5 і 6, у звязку із передачею цього майна ДП «АМПУ».

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2015 у справі 916/4545/14 було залишено в силі рішення господарського суду Одеської області у вказаній справі, яким задоволено позовні вимоги порту до ПП «КТІ» та розірвано договір СД, при цьому передання причалів №3-4, 5, 6 на баланс ДП «АМПУ» та втрату майнових прав порту на це майно було визнано судами як обставину, яка унеможливлює для порту виконання своїх зобовязань за договором СД, а також зменшення вкладу порту призведе до зменшення прибутку від спільної діяльності як учасника договору, розмір якого безпосередньо повязаний із обсягом використаного учасником у спільній діяльності майна.

Таким чином, протягом періоду з 13.06.2013р. - 04.03.2015р. тривало порушення відповідачем майнових прав ДП «АМПУ» стосовно зазначеного майна, яке було позбавлено можливості використовувати майно та одержувати від нього прибуток, в той час як фактично прибуток від майна ДП «АМПУ» одержував порт у вигляді частини прибутку за договором СД, у зв'язку із чим позивач вважає правомірним вимагати у порту відшкодування збитків у розмірі одержаного останнім протягом зазначеного періоду доходу від майна ДП «АМПУ». (т. 1 а.с. 3-9)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.09.2015 р. (суддя Горянчук Н.О.) за вказаним позовом порушено провадження у справі № 916/36221/15, залучено в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5 інфраструктури України, а на стороні відповідача - Приватне підприємство „Контейнерний термінал „Іллічівськ. (т. 1 а.с. 1)

05.10.2015 р. ОСОБА_5 інфраструктури України (далі ОСОБА_5) подало до господарського суду письмові пояснення в яких посилалось на приписи норм чинного законодавства України зазначило, що на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 21.03.2011 р. № 265-р «Питання управління ОСОБА_5 інфраструктури обєктами державної власності» належить до сфери управління ОСОБА_5. Щодо визначення обґрунтованості позовних вимог слід довести наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. (т. 1 а.с. 145-148)

05.10.2015 р. від порту до місцевого господарського суду подано клопотання про припинення провадження в частині стягнення з порту 10 628 092,19 грн.

В обґрунтування заявленої вимоги порт послався на те, що у господарському суді розглядалась справа № 916/2774/14 яка є ідентичною за своїми позовними вимогами, оскільки спір по зазначеній справі вже розглянуто. (т. 1 а.с 151-153)

09.11.2015 р. Порт до місцевого господарського суду подав відзив на позов, а 30.12.2015 р. письмові пояснення в яких просив в суд відмовити позивачу у позові.

В обґрунтування своєї позиції Порт зазначив, що Вищий господарський суд України встановив, що зміни в договір про спільну діяльність від 22.06.2005 р. з дотриманням встановленої процедури внесені не були, розподіл прибутку відбувається лише між учасниками спільної діяльності. Державна реєстрація є обов'язковою і виникає з моменту здійснення останньої. Щодо доводів позивача стосовно того, що портом не вживались заходи задля припинення порушення прав позивача, то порт зазначив, що позивач мав подати віндикаційний чи негаторний позов. Щодо посилання позивача на справу № 916/4545/15 то, порт зазначив, що позивач - ДП «АМПУ» жодних прав та обов'язків за договором СД на себе не приймало та, більш того, зазначені рішення лише підтверджують, що ДП «АМПУ» не скористалось жодним способом захисту нібито порушеного права, оскільки лише очікувало будь - яких дій з боку порту. ДП «АМПУ» не стороною договору СД та не приймало участі в результатах спільної діяльності, а за приписами ст. 1139 ЦК України передбачено розподіл прибутку виключно між учасниками простого товариства та в результаті їх спільної діяльності. Порт також у своєму відзиві зазначив, що у позивача у період з 13.06.2013 р. по 24.04.2014 р. не було зареєстровано право господарського відання. В цей період всі причали знаходились в повному господарському віданні порту, що підтверджується витягом з ЄДРРП на нерухоме майно та їх обтяжень. (т. 1 а.с. 179-191, т. 2 а.с. 154-157)

13.11.2015 р. та 04.01.2016 р. позивач до місцевого господарського суду подав письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що відсутні підстави для припинення провадження у справі, оскільки у справі № 916/2774/14 був інший предмет позову (стягнення доходу від майна, одержаного без достатньої правової підстави в порядку ст. 1212, 1214 ЦК України).

Крім того, позивач зазначив, що він неодноразово направляв на адресу порту листи і претензії з вимогами про забезпечення його прав (т. 2 а.с. 6-12, 167-171)

Ухвалою господарського суду Одеської області від 13.11.2015 р. справу № 916/3621/15 прийнято до свого провадження суддею Рогою Н.В. (т. 2 а.с. 96-97)

Рішенням господарського суду Одеської області від 04.01.2016 р. (повний текст якого складено та підписано суддею Рогою Н.В. 11.01.2016 р.) у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право господарського відання на обєкти нерухомого майна, які були передані Портом як вклад за Договором № 435-О від 22.06.2005 р., а саме: причали № 3, 4, № 5 та № 6, зареєстроване за ДП „АМПУ лише 25.03.2014 р. Згідно ж ч. 3 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 144 Господарського кодексу України, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої державної реєстрації.

При цьому, згідно положень п. 4.8 Статуту ДП „АМПУ підприємство у встановленому законодавством України порядку забезпечує оформлення та державну реєстрацію речових прав на обєкти, права на які підлягають державній реєстрації.

Суд також дійшов до висновку про те, що позивачем у справі не надано належних та допустимих доказів наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, що є підставою для відмови у позові. Так суд зауважив, що предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі правомірної поведінки відповідача та не вчинення ним певних дій або бездіяльності. Позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Отже, покладення на особу обовязку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди (т. 2 а.с. 182-192)

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням позивач звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати та прийняти нове яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог викладених в апеляційній скарзі, скаржник фактично зазначив, ті ж самі доводи, що у позовній заяві та письмових пояснення наданих суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2016 р. зазначену скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 01.03.2016 р. о 10:00 год., про що всі учасники судового процесу повідомлені належним чином.

22.02.2016 р. від Порту до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Порт просить суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 01.03.2016р., у звязку з незявленням у судове засідання представників позивача, ОСОБА_5 інфраструктури України та ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ, розгляд справи відкладено на 22.03.2016 р. о 12.30, про що всі учасники судового процесу згідно приписів ст.98 ГПК України були повідомлені належним чином.

09.03.2016р. від ОСОБА_5 інфраструктури України до суду надішли письмові пояснення на скаргу у яких міністерство виклало свою позицію щодо позовних вимог позивача про стягнення збитків та просило розглянути скаргу без участі його представника.

Оскільки представники сторін не заявили клопотань про фіксацію судового процесу здійснювалась за допомогою технічних засобів така фіксація не здійснювалась, але вівся протокол судового засідання.

Представники ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ та ОСОБА_5 інфраструктури України в судове засідання не зявились, хоча були належним чином повідомлені про розгляд справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не заявили.

Приймаючи до уваги вищезазначені обставини, думку інших учасників процесу та враховуючи заявлене ОСОБА_5 клопотання, суд прийняв рішення про розгляд справи за їх відсутністю.

Представник скаржника (позивача) в усних поясненнях наданих суду просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким задовольнити позов в повному обсягу.

Представник відповідача - ДП „Іллічівський морський торговельний порт в усних поясненнях наданих суду просив суд рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно ст. 85 ГПК України в судовому засіданні оголошувались лише вступна та резолютивна частини судової постанови.

Переглянувши відповідно до приписів ст. 101 ГПК України справу повторно, в повному обсягу, заслухавши усні пояснення учасників процесу, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, відзиві на неї, дослідивши фактичні обставини справи та наявні у матеріалах справи докази, а також перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, та ці обставини дослідив місцевий господарський суд, 22.06.2005р. між Державним підприємством „Іллічівский морський торговельний порт та ОСОБА_6 підприємством „Укртрансконтейнер, правонаступником якого є Приватне підприємство „Контейнерний Термінал Іллічівськ було укладено Договір про спільну діяльність в Іллічівському морському торговельному порту (договір простого товариства) №435-О. (далі договір СД)

Відповідно до пунктів 2.1, 3.1, 11.1 договору СД його сторони, Порт та ПП „Укртрансконтейнер, зобов'язались об'єднати свої вклади і без створення юридичної особи спільно діяти з метою отримання прибутку шляхом: виконання комплексу заходів, направлених на організацію, забезпечення та розвиток вантажної та матеріально-технічної бази контейнерного терміналу Іллічівського морського торговельного порту в межах території згідно Додатку № 4, з поступовим збільшенням проектної потужності та розширенням площ контейнерного терміналу; обробки контейнерних вантажопотоків в порту з використанням виробничого обладнання та інших об'єктів контейнерного терміналу; створення усіх необхідних умов для зберігання існуючих та залучення додаткових контейнерних вантажопотоків, а також для обробки вказаних вантажопотоків у відповідності до міжнародних стандартів такого сервісу, із дотриманням встановлених норм охорони праці, екологічних, санітарних та інших нормативів. На весь час строку дії договору ведення спільних справ учасників покладається на Приватне підприємство „Укртрансконтейнер і здійснюється ним як уповноваженою учасниками особою відповідно положень договору та чинного законодавства України. Договір набирає чинності з дати його підписання та діє з 22.06.2005 до 31.12.2035р.

Пунктом 5.1 договору СД сторони встановили, що для досягнення його мети сторони обєднують вклади, опис, грошова оцінка, а також строк і порядок внесення яких наведені у Додатку №1 (вклад Порту) та Додатку №2 (вклад ПП Укртрансконтейнер), які є його невідємною частиною.

Відповідно до положень п. 5.2 договору СД, грошова оцінка вкладу ДП „ІМТП здійснена на підставі проведеної незалежної експертної оцінки в установленому законом порядку. Копія звіту про оцінку вкладу порту є невідємною частиною Додатку № 1. Грошова оцінка вкладу ПП Укртрансконтейнер здійснена за згодою сторін, виходячи з розміру належних для внесення у спільну діяльність грошових коштів, а також вартості основних фондів, визначеної за правилами бухгалтерського обліку Додаток № 2.

Пунктом 5.3 договору СД, рухоме та нерухоме майно, що вноситься сторонами у якості вкладів для здійснення спільної діяльності, передається виключно у тимчасове володіння та користування учасників, тобто має статус загального майна протягом строку дії договору, але спільною частковою власністю сторін не становиться. При припиненні цього договору вказане майно підлягає обовязковому та негайному поверненню наданого його учаснику, з урахуванням відповідних положень цього договору.

Згідно п. 5.4 договору СД для здійснення спільної діяльності ПП Укртрансконтейнер, як стороні, уповноваженій на ведення спільних справ, на строк дії договору, ДП „ІМТП передає у тимчасове володіння та користування (без права розпорядження) майно, перелік якого наведений у Додатку №1 (вклад порту), що оформлюється актом приймання-передачі, якій підписується повноважними представниками обох сторін. Передача портом майна в якості вкладу за цим договором не змінює правового статусу цього майна, яке є державною власністю та закріплено за портом на праві господарського відання.

Розділом 6 договору СД встановлено, що прибуток від спільної діяльності сторін за даним договором визначається в порядку, передбаченому діючим законодавством України, і утворюється після відшкодування з виручки, отриманої за наслідками спільної діяльності за звітний період, витрат, понесених підприємством і/або Портом згідно цього Договору.

З наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі від 01.08.2005 р. вбачається, що на виконання вимог п.п. 5.1, 5.4 договору ДП „ІМТП передав, а ПП Укртрансконтейнер прийняло в якості внеску ДП „ІМТП у спільну діяльність за договором майно порту для мети використання в рамках спільної діяльності обєкти, у тому числі і причали № 3-4, 5, 6. (т. 1 а.с. 70-75)

Враховуючи вищевикладене суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що порт на виконання умов договору передав ПП Укртрансконтейнер майно у спільну діяльність.

Аналіз умов вказаного договору та акту надає можливість суду апеляційної інстанції зробити висновок, що фактичне користування майном, переданим портом у спільну діяльність, у тому числі і причалами № 3-4, 5, 6 здійснювало ПП Укртрансконтейнер, правонаступником якого є ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ.

Як свідчать матеріали справи 10.04.2006 р. між ДП „ІМТП та ПП Укртрансконтейнер укладено Додаткову угоду до Договору № 435-О від 22.06.2005 р., відповідно до якої сторони, зокрема, виклали у новій редакції пункт 8.7 Договору від 22.06.2005р, в якому сторонами встановлено розмір щорічного мінімального гарантованого прибутку порту в межах першого етапу спільного розвитку контейнерного терміналу: за результатами 2006 календарного року 33560000 грн.; за результатами 2007 календарного року 37600000 грн. Сторони також домовилися, що в подальшому розмір щорічного мінімального гарантованого прибутку порту визначається шляхом корегування суми за 2007 рік на індекс споживчих цін (інфляції), який буде встановлений Держкомстатом України.

Крім того, додатковою угодою погоджено, що повний перелік майна, зазначений у п. 5.12.1.1 договору, який Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт" має передати у спільну діяльність, підлягає попередньому погодженню з відповідачем та іншим погодженням, які будуть вимагатися згідно чинного законодавства.

13.06.2013 р. набрав чинності Закон України „Про морські порти України (далі Закон).

Вказаним Законом У визначений правовий режим майна в морському порту та ч. 3 ст. 23 Закону встановлено, що державні стратегічні обєкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

На виконання цього Закону, розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту"та наказу ОСОБА_5 інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" було проведено реорганізацію державних підприємств морського транспорту, шляхом виділу стратегічних об'єктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обов'язків стосовно них згідно розподільчих балансів, та утворено, внаслідок виділу, державне підприємство "Адміністрація морських портів України".

У п. 3 вищевказаного наказу ОСОБА_5 інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 визначено, що Адміністрація морських портів України є правонаступником державних підприємств морського транспорту, зазначених у п. 1 цього наказу (в тому числі ДП "ІМТП"), у частині майна, прав та обов'язків відповідно до розподільчих балансів. Пунктом 7 цього наказу встановлено, що після проведення державної реєстрації Адміністрації морських портів України головам Комісій передати, а голові Адміністрації морських портів України прийняти на баланс майно, права та обов'язки державних підприємств морського транспорту, що реорганізуються, згідно із затвердженими ОСОБА_5 розподільчими балансами та актами приймання-передачі.

Матеріали справи свідчать, що комісією з реорганізації Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт" та Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" складено Акт приймання-передачі майна, майнових прав та зобов'язань від 13.06.2013 № 482/19. (т. 1 а.с. 31-44)

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Закону його реалізація не має наслідком дострокове припинення договорів щодо використання об'єктів портової інфраструктури, які були укладені державними підприємствами морськими портами чи державними органами з суб'єктами господарювання до набрання чинності цим Законом.

Матеріали справи свідчать,що рішенням господарського суду Одеської області від 27.01.2015 р. у справі №916/4545/14, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.03.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 22.04.2015р., розірвано Договір № 435-О від 22.06.2005 р. (т. 1 а.с. 90)

Вищий господарський суд України у своїй постанові зазначив, що ДП „Адміністрація морських портів України не прийняло на себе жодних зобовязань за Договором № 435-О від 22.06.2005р. в установленому законодавством порядку, тобто не є стороною цього договору, оскільки його правонаступництво не носить універсальний характер, а права і обовязки за цим Договором під час реорганізації передані не були. Використання майна здійснювалось уповноваженою стороною на ведення спільних справ - ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ на підставі договору, що виключає існування вини ДП „ІМТП у порушенні прав ДП „Адміністрація морських портів України щодо володіння, користування та розпорядження майном. Право господарського відання на обєкти нерухомого майна, які були передані ДП „ІМТП як вклад за договором, а саме: причали № 3, 4, № 5 та № 6, зареєстроване за ДП „Адміністрація морських портів України лише 25.03.2014 р. (т. 2 а.с. 31-32, 39-40, 44-45)

За приписами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст..16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Зазначені норми ЦК України кореспондуються з приписами ст.20 ГК кодексу України.

Статтею 22 ЦК України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода. Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Визначення поняття збитків наводяться також у ч. 2 ст. 224 ГК України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного звязку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

При цьому, важливим є доведеність наявності всіх елементів складу господарського правопорушення, якими є протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобовязання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого позивача або третіх осіб; вина боржника.

Проте аналіз умов Договору № 435-О від 22.06.2005 р., з урахуванням вищезазначених фактичних обставин, надає можливість суду апеляційної інстанції зробити висновок, що у даному випадку використання майна зокрема причалів № 3-4, 5 і 6 здійснювалось уповноваженою стороною на ведення спільних справ - ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ, що виключає існування вини Порта у порушенні прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном та відсутність в діях Порта противоправної поведінки, тобто відсутні два з вищезазначених обовязкових елемента складу цивільного правопорушення, що унеможливлює покладання на відповідача відповідальності за завдання позивачу збитків, в т.ч. у вигляді упущеної вигоди.

Крім того відповідно до ч. 1 ст. 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Право господарського відання на обєкти нерухомого майна, які були передані ДП „ІМТП як вклад за Договором № 435-О від 22.06.2005р., а саме: причали №3, 4, №5 та №6, як встановлено та зазначалось вище зареєстроване за ДП „Адміністрація морських портів України лише 25.03.2014р., а згідно ж ч.3 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ч.4 ст.334 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.144 Господарського кодексу України, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої державної реєстрації.

При цьому, слід враховувати, що згідно положень п.4.8 Статуту ДП „Адміністрація морських портів України підприємство у встановленому законодавством України порядку забезпечує оформлення та державну реєстрацію речових прав на обєкти, права на які підлягають державній реєстрації, тобто обовязок здійснити реєстрацію права повного господарського відання на майно яке було передано позивачу, зокрема причали №3,4, №5 та №6 покладено на позивача, а не на відповідача, а відтак не здійснення позивачем вищевказаної реєстрації на протязі тривалого часу а саме за період з 13.06.2013 р. (дата набрання чинності Закону України „Про морські порти України) до 25.03.2014р. - дата здійснення реєстрації права повного господарського відання) підтверджує, що неможливість використання ним (позивачем) вказаного майна і відповідно отримувати прибуток від використання цього майна виникло з вини саме позивача, а не відповідача.

Водночас матеріали справи свідчать, що відповідач для виконання Закону України „Про морські порти України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 р. № 133-р "Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту" та наказу ОСОБА_5 інфраструктури від 19.03.2013 р. № 163 "Про заходи щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту та утворення державного підприємства "Адміністрація морських портів України" у грудні 2014 року звернувся до господарського суду Одеської області із позовом про розірвання Договору СД, підставою якого виступила фактична втрата ДП «ІМТП» права господарського відання на майно, що являється істотною частиною його вкладу у спільну діяльність за договором, зокрема причали № 3-4, 5, 6 у звязку із передачею цього майна ДП «АМПУ» і судове рішення про розірвання цього договору набрало законної сили лише 04.03.2015року.

Викладене свідчить, що незважаючи на те, що у позивача право повного господарського відання виникло з 25.03.2014р., майно згідно умов Договору СД до його розірвання в судовому порядку знаходилось в користуванні ПП „Контейнерний термінал „Іллічівськ, що також виключає існування вини відповідача у порушенні прав позивача щодо володіння, користування та розпорядження майном та відсутність в діях відповідача противоправної поведінки і в цей період часу (з 25.03.2014р. по 04.03.2015року), а позивач, як вбачається з його позовної заяви просив стягнути з відповідача збитки за період з 13.06.2013 р. по 31.12.2013 р. та за 2014 рік, тобто за періоду до складу яких входять вищезазначені періоди (з 13.06.2013 р. дата набрання чинності Закону України „Про морські порти України до 25.03.2014р. - дата здійснення реєстрації) та з 25.03.2014р. по 31.12.2014року).

Суд апеляційної інстанції також вважає, що позивач у порушення приписів ст.33 ГПК України не довів будь-яким належними та достатніми доказами того що відповідач якимось чином, зокрема своїми діями, заважав позивачу користуватись вищевказаними причалами і в матеріалах справи відсутні докази того що позивач звертався до відповідача з вимогами про витребування цього майна та/або про усунення перешкод в користуванні цим майном, в т.ч. в судовому порядку.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про те, що предявлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу (в даному випадку позивача) обовязок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі правомірної поведінки відповідача та не вчинення ним певних дій або бездіяльності. При цьому позивач повинен також довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток , отже, покладення на особу обовязку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди.

Проте, як вірно зазначає місцевий суд у рішенні, позивач, у порушення приписів ст.32- 34 ГПК України, не довів належними доказами того, що він міг і повинен був отримати визначені ним у позові доходи, і що тільки дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, хоча обовязок по доказуванню цих обставин та наданню таких доказів вищевказаними процесуального правовими нормами покладено на позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні його позовних вимог.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 22.03.2012р. "Про судове рішення" рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному зясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що бе руть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до статті 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи дав у відповідності до приписів ст.43 ГПК України повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, дотримавшись при цьому вимог і норм господарсько-процесуального законодавства, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, які фактично повторюють його доводи викладені у позові і якім місцевий суд надав належну оцінку, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про задоволення позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 04.01.2016 р. по справі № 916/3621/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства „Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 105 ГПК України, набуває законної сили з дня її оголошення і може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Суддя - доповідач: М.А. Мирошниченко

Судді: О.Л. Воронюк

ОСОБА_1