РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/30537/15 15.03.16 р.

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М"

2) Управління держаної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві

3) Департамент державної реєстрації

про припинення порушення прав інтелектуальної власності

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кучина Г.С. за довіреністю № 175 від 09.11.2015 р.;

від відповідача-1: Кондратенко Т.О. за довіреністю №1 від 25.01.2016 р.;

від відповідача-2: не з'явився;

від відповідача-3: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М" (позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" (відповідач-1) про припинення порушення прав інтелектуальної власності.

Ухвалою суду від 04.12.2015 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 15.01.2016 р.

Ухвалою суду від 15.01.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 01.02.2016 р.

Ухвалою суду від 01.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 26.02.2016 р., залучено до участі у справі Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (відповідач-2) та Департамент держаної реєстрації (відповідач-3) у якості інших відповідачів.

У судове засідання 26.02.2016 р. представник позивача та відповідача-2,-3 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

26.02.2016 р. через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

26.02.2016 р. через відділ діловодства суду від ОСОБА_3 надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 26.02.2016 р. представник відповідача - 1 подала клопотання про продовження строку вирішення спору у справі на 15 днів.

Ухвалою від 26.02.2016 р. продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, розгляд справи відкладено на 15.03.2016 р.

Представники відповідачів -2, -3 у судове засідання 15.03.2016 р. вкотре не з'явились, про причини неявки суд не повідомили: про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Жодних заяв, клопотань від відповідачів -2, -3 через відділ діловодства суду не надходило.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. Примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв'язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій (п. 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 № 01-8/1228 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році», п. 11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 № 01-8/123 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році», п. 3.6. роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 18.09.1997 № 02-5/289 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України»).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача у судовому засіданні подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи; позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні 22.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як на підставу заявлених вимог позивач посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М" зареєстровано згідно чинного законодавства України з 2002 року та здійснює господарську діяльність у сфері будівництва та надання ексклюзивних і складних консультаційних послуг.

З метою персоніфікації своїх послуг серед інших, позивач у своїй господарській діяльності використовує позначення «ТЕХНОЛОПЯ-М» та «TECHNOLOGY-М» яке також є фірмовою назвою Позивача.

Таким чином, позивач вказує, що станом на 2002 рік він отримав та використав право па фірмове (комерційне) найменування «ТЕХНОЛОПЯ-М» (англійською «TECHNOLOGY-М»).

Проте, відповідач 10.10.2013 р. зареєстрував та використовує у господарській діяльності найменування «Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХНОЛОГІЯ М», чим порушує права позивача на фірмову найменування.

Крім того, Державним департаментом інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_4, який є засновником та керівником позивача, видано Свідоцтво України № НОМЕР_1 на знак для товарів і послуг (заявка № m 2014 08534 від 20.06.2014 р., публікація від 10.08.2015 р. в Бюл. №15) та Свідоцтво України № НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг (заявка № m 2014 08533 від 20.06.2014 р., публікація від 10.08.2015р. в Бюл. №15).

Між позивачем та ОСОБА_4 укладено ліцензійний договір №1 від 10.08.2015р. та ліцензійний договір №2 від 10.08.2015р. на використання зазначених знаків для товарів та послуг, за якими позивачу надане виключне право на використання знака у вигляді позначення «ТЕХНОЛОГІЯ - М» та «TECHNOLOGY М» відносно товарів та послуг №7 та № 37 класах МКТП та їх охорону.

Відповідно до ст. 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об'єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 419 Кодексу визначено, що право інтелектуальної власності та право власності на річ не залежать одне від одного. Перехід права на об'єкт права інтелектуальної власності не означає переходу права власності на річ. Перехід права власності на річ не означає переходу права на об'єкт права інтелектуальної власності.

Згідно зі ст. 420 Кодексу, до об'єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг).

Як встановлено ст. 424 ЦК України, майновими правами інтелектуальної власності є:

1) право на використання об'єкта права інтелектуальної власності;

2) виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об'єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Законом можуть бути встановлені винятки та обмеження в майнових правах інтелектуальної власності за умови, що такі обмеження та винятки не створюють істотних перешкод для нормальної реалізації майнових прав інтелектуальної власності та здійснення законних інтересів суб'єктів цих прав. Майнові права інтелектуальної власності можуть відповідно до закону бути вкладом до статутного капіталу юридичної особи, предметом договору застави та інших зобов'язань, а також використовуватися в інших цивільних відносинах.

Згідно зі ст. ст. 426, 427 Кодексу, способи використання об'єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об'єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об'єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону. Майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону.

Відповідно до ст. 492 Цивільного кодексу України, торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів (послуг), що виробляються (надаються) однією особою, від товарів (послуг), що виробляються (надаються) іншими особами. Такими позначеннями можуть бути, зокрема, слова, літери, цифри, зображувальні елементи, комбінації кольорів.

Статтею 494 Кодексу встановлено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Умови та порядок видачі свідоцтва встановлюються законом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом. Набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку, яка має міжнародну реєстрацію або визнана в установленому законом порядку добре відомою, не вимагає засвідчення свідоцтвом.

Статтею 495 Кодексу передбачено, що майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є:

1) право на використання торговельної марки;

2) виключне право дозволяти використання торговельної марки;

3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання;

4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права інтелектуальної власності на торговельну марку належать володільцю відповідного свідоцтва, володільцю міжнародної реєстрації, особі, торговельну марку якої визнано в установленому законом порядку добре відомою, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг», свідоцтво надає його власнику право використовувати знак та інші права, визначені цим Законом.

Використанням знака визнається:

- нанесення його на будь-який товар, для якого знак зареєстровано, упаковку, в якій міститься такий товар, вивіску, пов'язану з ним, етикетку, нашивку, бирку чи інший прикріплений до товару предмет, зберігання такого товару із зазначеним нанесенням знака з метою пропонування для продажу, пропонування його для продажу, продаж, імпорт (ввезення) та експорт (вивезення);

- застосування його під час пропонування та надання будь-якої послуги, для якої знак зареєстровано;

- застосування його в діловій документації чи в рекламі та в мережі Інтернет.

Знак визнається використаним, якщо його застосовано у формі зареєстрованого знака, а також у формі, що відрізняється від зареєстрованого знака лише окремими елементами, якщо це не змінює в цілому відмітності знака.

Свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом:

- зареєстрований знак стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг;

- зареєстрований знак стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати;

- позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись, зокрема, на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" зареєстровано 10.10.2013 р., у той час коли заявки ОСОБА_4 № m 2014 08534 та № m 2014 08533 подані лише 20.06.2014 р.

Крім того, відповідач зазначає, що при здійсненні державної реєстрації Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" реєстратор дійшов висновку про те, що найменування позивача і відповідача не являються тотожними.

Дослідивши матеріали справи, суд погоджується з доводами відповідача щодо неможливості розповсюдження прав власника свідоцтв України № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 на знаки для товарів і послуг, станом на 10.10.2013 р., тобто до дати подання відповідних заявок (20.06.2014 р.).

При цьому, суд зазначає наступне.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 432 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.

Вищий господарський суд України у п. 25 постанови Пленуму № 12 від 17.10.2012 р. «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» роз'яснив, що найменування юридичної особи та комерційне (фірмове) найменування, як правило, не можуть вважатися твором у розумінні статті 8 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та бути зареєстровані й захищатися в судовому порядку саме як твір. Водночас слід мати на увазі, що розрізняльна частина такого найменування може бути фантазійним словом (неологізмом) або словосполученням, і відповідне слово (словосполучення) може виступати об'єктом авторського права.

Пунктом 78 вказаної постанови Пленуму визначено, що відповідно до статті 8 Паризької Конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1883 року комерційне (фірмове) найменування охороняється без обов'язкового подання заявки чи реєстрації і незалежно від того, чи є воно частиною товарного знака. Аналогічне правило встановлено статтею 489 ЦК України, згідно з якою право інтелектуальної власності на комерційне найменування є чинним з моменту першого використання цього найменування та охороняється без обов'язкового подання заявки на нього чи його реєстрації і незалежно від того, є чи не є комерційне (фірмове) найменування частиною торговельної марки. Суб'єктом права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування за змістом абзацу першого частини другої статті 90 ЦК України може бути лише підприємницьке товариство. З огляду на приписи статей 90, 489 - 491 ЦК України та статті 159 ГК України, належним способом захисту права особи на комерційне (фірмове) найменування може бути позов про зобов'язання іншої особи припинити використання тотожного найменування та відшкодування збитків, якщо їх завдано таким використанням. У разі задоволення відповідного позову господарський суд може зобов'язати власника (засновника) або уповноважений ним орган внести необхідні зміни до установчих документів. Вимога про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності з мотивів схожості комерційних (фірмових) найменувань суб'єктів підприємницької діяльності не є належним способом захисту права на комерційне (фірмове) найменування, оскільки серед визначених законодавством підстав для скасування державної реєстрації юридичної особи відсутня така, як схожість найменувань. У застосуванні згаданих статей ЦК України і ГК України слід враховувати, що вони не виключають охорону в Україні права на комерційне (фірмове) найменування й іноземних осіб. Комерційне (фірмове) найменування необхідно відрізняти від найменування юридичної особи (частина перша статті 90 ЦК України); друге із згаданих найменувань не є об'єктом права інтелектуальної власності, оскільки пов'язані з його використанням правовідносини регулюються переважно нормами корпоративного законодавства.

Відповідно до п. 79 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2013 р., за змістом статті 159 ГК України право на комерційне найменування можуть мати не лише юридичні особи, а й громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, і отже, такі громадяни можуть звертатися до господарського суду за захистом відповідного права на загальних підставах.

У п. 80 вказаної Постанови Вищий господарський суд України вказав, що закон допускає можливість наявності у двох і більше осіб однакових комерційних (фірмових) найменувань за умови, що це не вводить в оману споживачів щодо товарів, які вони виробляють та/або реалізують та послуг, які ними надаються. Відповідна ситуація можлива, коли виробництво та/або реалізація товарів, надання послуг здійснюються на територіально розмежованих ринках або особи з однаковими комерційними (фірмовими) найменуваннями спеціалізуються на виробництві (наданні) різних товарів (послуг). Для правильного вирішення пов'язаних з цим спорів господарським судам належить з'ясовувати, що саме є комерційним (фірмовим) найменуванням, - слово чи словосполучення, повна чи скорочена назва підприємства, а також яким видом діяльності займаються позивач і відповідач у справі, чи функціонують вони на одному ринку товарів і послуг, чи можуть споживачі змішувати послуги, які ними надаються, та, зрештою, чи є комерційні (фірмові) найменування сторін однаковими; при цьому судам слід мати на увазі, що тотожність окремих елементів комерційних (фірмових) найменувань не свідчить про тотожність таких найменувань у цілому. Якщо ж суб'єкт права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування наполягає на тому, щоб воно не використовувалося іншою особою, він повинен довести в господарському суді пріоритетність свого права інтелектуальної власності на комерційне (фірмове) найменування (тобто момент першого використання ним даного найменування) і обґрунтувати, чому наявність того самого комерційного найменування у іншої особи порушує його права та охоронювані законом інтереси - наприклад, вводячи в оману споживачів, завдає шкоди його діловій репутації або має на меті використання його власної популярності у споживачів. Момент першого використання комерційного (фірмового) найменування може встановлюватися за даними державної реєстрації юридичної особи або фізичної особи - суб'єкта господарювання, фінансової і технічної документації (рахунки, накладні, технічні умови), рекламних матеріалів, охоронних документів на об'єкти промислової власності (патенти на промислові зразки, деклараційні патенти на винаходи), реєстрації доменного імені тощо.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М", зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.04.2002 р., за реєстровим записом 1 021428; та здійснює наступну господарську діяльність (Код КВЕД 52.23 Допоміжне обслуговування авіаційного транспорту; Код КВЕД 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; Код КВЕД 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах (основний); Код КВЕД 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення; Код КВЕД 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання; Код КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М", зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 10.10.2013 р., за реєстровим записом 9; та здійснює наступну господарську діяльність: (Код 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування, 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устатковання промислового призначення, 33.20 Установлення та монтаж машин і устатковання, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель).

Таким чином, за даними державної реєстрації юридичної особи судом встановлено, що позивач використовує комерційне (фірмове) найменування "ТЕХНОЛОГІЯ-М", починаючи з 2002 року, у той час коли відповідачем зареєстровано найменування "ТЕХНОЛОГІЯ М" лише у 2013 році.

Також, суд дійшов висновку про те, що найменування "ТЕХНОЛОГІЯ-М" та "ТЕХНОЛОГІЯ М" являються однаковими, позивач і відповідач у справі займаються однаковими видами діяльності, функціонують на одному ринку товарів і послуг та споживачі можуть змішувати послуги, які ними надаються.

За таких обставин, суд погоджується з доводами про порушення відповідачем прав інтелектуальної власності позивача на комерційне (фірмове) найменування "ТЕХНОЛОГІЯ-М".

Відповідно до ст. ст. 32, 34 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 43, 45, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" (03062, м. Київ, вул. Туполєва, 12-А, оф. 2; ) припинити порушення прав Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М" (03110, м. Київ, вул. А.Головка, 25, оф. 2; ) на комерційне найменування «ТЕХНОЛОГІЯ-М».

3. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" (03062, м. Київ, вул. Туполєва, 12-А, оф. 2; ) використовувати без письмового дозволу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М" (03110, м. Київ, вул. А.Головка, 25, оф. 2; ) комерційне найменування «ТЕХНОЛОГІЯ-М».

4. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" (03062, м. Київ, вул. Туполєва, 12-А, оф. 2; ) здійснити реєстраційні дії щодо зміни найменування «ТЕХНОЛОГІЯ М».

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ М" (03062, м. Київ, вул. Туполєва, 12-А, оф. 2; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕХНОЛОГІЯ-М" (03110, м. Київ, вул. А.Головка, 25, оф. 2; ) 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 00 коп. судового збору.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна