ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2016 рокуСправа № 912/139/16
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/139/16

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ОСОБА_1 і К", м. Новомосковськ Дніпропетровської області

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Ріоком", м. Кіровоград

про стягнення 224 178,58 грн.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність № б/н від 13.01.2016 р.;

від відповідача - ОСОБА_2, керівник.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ОСОБА_1 і К" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Ріоком" на користь позивача основного боргу в розмірі 217 950,00 грн., інфляційних втрат в розмірі 6 278,58 грн., всього в розмірі 224 228,58 грн.

Позивачем у судовому засіданні 29.02.2016 р. подано заяву про уточнення позовних вимог, у відповідності до якої просить суд стягнути з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 217 900,00 грн. та інфляційні втрати в сумі 6 278,58 грн.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Враховуючи те, що зменшення розміру позовних вимог відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України належить до процесуальних прав позивача, господарський суд приймає до розгляду подану позивачем заяву та розглядає вимоги позивача в редакції заяви № 2902-02 від 29.02.2016 р. (а.с. 44).

У судовому засіданні 18.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримав у повному обсязі, обґрунтовуючи їх неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами договору поставки № 30/07 від 30.07.2015 р.

Відповідач позовні вимоги заперечив, про що ним подано до суду письмовий відзив на позов (а.с. 55-57).

Так, відповідач стверджує, що станом на 14.03.2016 р. позивач не виконав в повному обсязі взятих на себе за договором поставки зобовязань, а тому обовязок оплатити поставленого товару у відповідача не настав (а.с. 55).

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників позивача та відповідача, дослідивши подані сторонами докази, господарський суд встановив наступні обставини та факти.

30.07.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ОСОБА_1 і К" (далі - Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Ріоком" (далі Покупець) укладено договір поставки № 30/07 (далі Договір, а.с. 8-9).

Відповідно до умов Договору, Постачальник зобовязався передати у власність, а Покупець прийняти й оплатити товар в асортименті та кількості відповідно до Специфікацій до даного Договору, що є невід'ємними його частинами; адреса постачання узгоджена у Специфікації до даного Договору (п.п. 1.2., 1.3. Договору).

Згідно п. 1.6. Договору, передача (поставка) товару здійснюється Постачальником автомобільним транспортом за адресою Покупця згідно п. 1.2. даного Договору.

Пунктом 2.1. Договору визначено, що ціна визначається даним Договором і приймається сторонами в національній валюті України гривні. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікаціях до даного Договору. Ціна товару, узгоджена у Специфікації до даного Договору, включає: вартість товару та всі витрати, повязані з урахуванням податків і зборів.

Оплата за товар по даному Договору здійснюється Покупцем за умовами, визначеними у Додатках та Специфікаціях, що є невід'ємними частинами даного Договору (п. 3.1. Договору).

У розділі 4 Договору сторони погодили умови поставки товару.

Так, згідно п.п. 4.1.- 4.3. Договору, передача (поставка) товару здійснюється на підставі належним чином оформлених Додатків, відповідно до п. 1.7. даного Договору; поставка товару здійснюється автомобільним транспортом Постачальника; поставка товару здійснюється наступним чином: Постачальник зобов'язується протягом трьох робочих днів з моменту підписання Договору здійснити поставку першої партії товару по кількості та якості, обумовленої Специфікацією до нього - згідно п. 1.1. даного Договору.

Даний Договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 31.12.2015 року. Цей строк автоматично продовжується на наступні періоди в 1 (один) рік кожен, якщо жодна з сторін не повідомить іншу сторону за 30 (тридцять) днів до закінчення кожного періоду дії цього Договору про намір припинити його дію, а в частині грошових розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно умов даного Договору (п. 10.1. Договору).

Договір підписаний повноважними представниками Постачальника та Покупця, скріплений круглими печатками сторін.

Шляхом підписання Додатку № 1 до Договору - Специфікації № 1 від 31.07.2015 р. сторонами узгоджено, найменування, одиницю виміру, кількість, ціну та суму товару (а.с. 10).

Так, сторони погодили поставку палива котельного коксохімічного ТУ У 322-2-97 зі змінами № 1, 2, 3, 4, 5 в кількості 105 т. (+/- 10%) за ціною 7 400,00 грн. за одну тону, на загальну суму з ПДВ 777 000,00 грн.(далі - товар).

Крім того, Постачальником та Покупцем у Специфікації визначено термін поставки - до 31.08.2015 р., а також наступні умови: поставка здійснюється автотранспортом; умови поставки DDU, 25014, Кіровоградська область, м. Кіровоград, вул. Валентини Терешкової, 213-А, вартість транспортування включена в ціну товару; оплата за товар по даному Додатку № 1 до Договору здійснюється Покупцем протягом 5-ти банківських днів з моменту поставки, на підставі рахунку, наданого Постачальником.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, правовідносини за якими регулюються параграфом 3 ОСОБА_1 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник) зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до приписів ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме: видаткової накладної № ТД-000009 від 12.08.2015 р., товарно-транспортної накладної № ТД-0000009 від 12.08.2015 р. та акту прийому-передачі від 12.08.2015 р., Постачальником поставлено, а Покупцем прийнято 29,570 т. котельного палива на суму 218 818,00 грн. (далі - товар, а.с. 11, 12).

Зазначені вище видаткова накладна, товарно-транспортна накладна та акт прийому-передачі містять відмітку про отримання товару відповідачем, а саме: підпис повноважного представника Покупця та відтиск печатки товариства з обмеженою відповідальністю "Ріоком".

Відповідно до п. 5.1. Договору, право власності на товар у Покупця виникає в момент передачі його Покупцю.

Як зазначалось вище, згідно п. 5 Специфікації до Договору, обов'язок Покупця оплатити поставлений Постачальником товар виникає протягом п'яти банківських днів з моменту поставки, на підставі рахунку, наданого Постачальником.

Позивачем на виконання умов Договору виставлено відповідачу рахунок - фактуру № ТД-10 від 12.08.2015 р. на суму 218 818,00 грн. (а.с. 69).

Однак, відповідач свої зобов'язання за Договором належним чином не виконав, за отриманий товар розрахувався лише частково в сумі 868,00 грн. та з порушення обумовлених Договором строків оплати, що підтверджується виписками з рахунку позивача (а.с. 13-21).

Отже, станом на день звернення позивача до господарського суду сума основної заборгованості відповідача за отриманий товар перед позивачем становить 217 950,00 грн.

На підтвердження існування вказаної заборгованості позивачем до суду надано акт звірки взаєморозрахунків станом на 04.01.2016 р., який підписаний обома сторонами, а також гарантійний лист № 27 від 21.09.2015 р., за змістом якого товариство з обмеженою відповідальністю "Ріоком" гарантує погасити заборгованість перед позивачем за Договором до 01.11.2015 р. в повному обсязі з урахуванням штрафних санкцій (а.с. 41-42).

Оскільки зазначену заборгованість відповідач не сплатив, позивач звернувся до господарського суд за захистом своїх порушених прав та інтересів з відповідним позовом у даній справі.

Крім того, в ході судового розгляду даної справи, відповідачем 16.02.2016 р. фактично сплачено 50,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за Договором (а.с. 43), в результаті чого основна заборгованість відповідача за Договором складає 217 900,00 грн., у зв'язку з чим позивачем подано до суду відповідну заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Разом з цим, відповідач не визнає позовні вимоги, посилаючись на те, що позивачем не виконано в повному обсязі взятих на себе за Договором зобов'язань та недопоставлено Покупцю паливо котельне в кількості 78,683 т.

Таким чином, стверджує відповідач, обов'язку Покупця щодо оплати поставленого Постачальником товару не виникло.

Господарський суд не погоджується з доводами відповідача, вважає заперечення відповідача безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту Договору (п.п. 2.2., 4.3.), усних та письмових пояснень позивача, поставка Товару за Договором здійснюється партіями. Згідно п. 4.3. Договору, поставку першої партії Постачальник зобов'язався здійснити протягом трьох робочих днів з моменту підписання Договору, а всю погоджену кількість товару - у строк до 31.08.2015 р.

Частиною 1 ст. 670 Цивільного кодексу України визначено, що якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Однак, всупереч вимогам ст. 33-34 Господарського процесуального кодексу України, відповідачем не надано до суду доказів на підтвердження звернення Покупця з вимогою до Постачальника про поставку решти визначеної Договором кількості товару.

Господарським судом встановлено, що відповідач не відмовився від прийняття поставленого позивачем товару, що не заперечується відповідачем.

Згідно наданого позивачем до суду акта прийому-передачі від 12.08.2015 р. за № 000009 повноважний представник відповідача отримав за договором котельне паливо в кількості 29, 57 т, вказавши при цьому зокрема те, що сторони претензій одна до одної не мають (а.с. 11 - зворотній бік).

Більш того, в матеріалах справи наявні докази подальшої реалізації відповідачем всього обсягу поставленого позивачем товару іншому суб'єкту господарювання - ТОВ "Дортех" та отримання від останнього вартості відповідного товару в сумі 220 000,80 грн. (а.с. 71-72).

Крім того, господарським судом прийнято до уваги доводи позивача, який зазначає, що скористався правом визначеним нормою ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, за якою якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства, та утримався від поставки решти обумовленого Договором товару цілком обґрунтовано зазначаючи про наявність обов'язку Покупця оплати поставлену партію товару.

В свою чергу, відповідач фактично визнав наявність свого обов'язку оплатити поставлену Постачальником партію товару, що підтверджується як підписанням відповідачем акту звірки розрахунків за Договором та надісланням позивачу гарантійного листа, так і частковими оплатами заборгованості за Договором, що здійсненні відповідачем як до, так й під час розгляду даної справи по суті.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Доказів сплати основної заборгованості за Договором в сумі 217900,00грн. відповідачем до суду не подано, в матеріалах справи такі докази відсутні.

У судовому засіданні 18.03.2016 р. позивач зазначив, що Покупцем заборгованість за Договором в розмірі 217 900,00 грн. не погашена, про що позивачем надано письмову довідку (а.с. 70).

Не заперечив зазначеного факту і представник відповідача.

Доводи відповідача щодо відсутності в нього обов"язку сплатити вартість отриманого за Договором товару спростовується наявними у справі доказами та свідчить про штучне затягування відповідачем виконання взятого на себе зобов"язання, що виникло на підставі укладеного сторонами Договору щодо оплати фактично отриманого ним товару у визначений Договором строк (5 банківських днів з моменту поставки товар).

Оскільки товар позивачем поставлено, а відповідачем отримано 12.08.2015 р., граничний строк оплати, визначений п. 5 Специфікації № 1 від 31.07.2015 року до Договору, закінчується 19.08.2015 року (включно), тому починаючи з 20.08.2015 р. відповідач прострочив оплату отриманого ним за Договором товару.

За вказаних обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар в сумі 217 900,00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 6278,58 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом встановлено, що нарахування інфляційних втрат здійснено позивачем за період з 20.08.2015 р. по 13.10.2016 р. на суму 217 950,00 грн.

Нарахування інфляційних втрат відразу на пред'явлену до стягнення з відповідача суму основного боргу, без урахування її більшого грошового вираження на момент виникнення прострочення виконання зобов'язання відповідачем, хоч і не відповідає фактичним обставинам справ, однак є правом позивача, тому здійснивши перерахунок інфляційних втрат, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду нарахування, господарським судом встановлено, що фактична сума втрат від інфляції є більшою, ніж пред'явлена до стягнення позивачем.

А отже, за таких обставин вимоги позивача в цій частині стягнення інфляційних втрат в сумі 6 278,58 грн. також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

На підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33-34, 49, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Ріоком" (25006, АДРЕСА_1, , банківські рахунки не відомі) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "ОСОБА_1 і К" (51200, АДРЕСА_2, , банківські рахунки не відомі) заборгованість в сумі 224 178,58 грн., з яких: основний борг - 217 900,00 грн., інфляційні втрати - 6 278,58 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 3 362,68 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.

Повне рішення складено 22.03.2016 р.

Суддя Л.С. Вавренюк