ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" березня 2016 р.Справа № 924/168/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали справи

за позовом приватного підприємства "Адоніс-Стар" Хмельницька область, м.Старокостянтинів

до фермерського господарства "Бізон-1" Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с.Сахнівці

про стягнення 55036,31 грн., з яких: 3943,02 грн. 3% річних та 51093,29 грн. інфляційні втрати

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 30.12.2015р.

від відповідача: не зявився

У судовому засіданні відповідно до ст. 85 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Суть спору: позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 55051,88 грн., з яких: 51093,29 грн. - інфляційні втрати; 3958,59 грн. - 3% річних.

Ухвалою суду від 29.02.2016р. прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог, у звязку з чим предметом розгляду спору є стягнення 55036,31 грн., з яких: 3943,02 грн. 3% річних та 51093,29 грн. інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачу у 2014р. було поставлено товар (засоби захисту рослин) на загальну суму 94716,00 грн. згідно накладних: від 07.06.2014р. №0118 на суму 72216,00 грн. та від 17.07.2014р. №0152 на суму 22500,00 грн. Повідомляє, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.08.2015р. по справі №924/945/15 були задоволені позовні вимоги ПП "Адоніс-Стар" та стягнуто з відповідача 94716,00 грн. заборгованості. При цьому, погашення заборгованості відповідачем здійснено лише 06.11.2015р.

Позивач, посилаючись на ч. 2 ст. 625 ЦК України, просить стягнути з ФГ "Бізон-1" 3% річних та інфляційні втрати за період з моменту прострочення оплати товару по повного погашення заборгованості.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, письмового відзиву на позов не надав. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції від 11.03.2016р.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

Приватне підприємство "Адоніс-Стар" є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.02.2016р.

Фермерське господарство "Бізон-1" є юридичною особою, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.02.2016р.

11.08.2015р. господарським судом Хмельницької області прийнято рішення по справі №924/945/15 за позовом приватного підприємства "Адоніс-Стар" Старокостянтинів до фермерського господарства "Бізон-1" с. Сахнівці Старокостянтинівського району про стягнення 94716,00 грн. заборгованості, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Зазначеним рішенням було встановлено таке.

На підставі домовленості сторін, згідно накладних від 07.06.2014р. №0118 на суму 72216,00 грн., від 17.07.2014р. №0152 на суму 22500,00 грн. та відповідних довіреностей від 07.06.2014р. за №9/6 та 17.07.2014р. за №17/07 через ОСОБА_2 позивач передав відповідачу товар (засоби захисту рослин) на загальну суму 94716,00 грн.

30.04.2015 року позивач звернувся до відповідача із вимогою сплатити заборгованість.

У зв'язку з несплатою заборгованості в добровільному порядку, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 94716,00 грн.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.08.2015р. по справі №924/945/15 стягнуто з фермерського господарства "Бізон-1" на користь приватного підприємства "Адоніс-Стар" 94716, 00 грн. заборгованості та 1894,32 грн. судового збору.

Згідно платіжного доручення №275 від 06.11.2015р. на виконання зазначеного рішення фермерським господарством "Бізон-1" перераховано на рахунок приватного підприємства "Адоніс-Стар" 96610,32 грн.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, звернувся з позовом про стягнення з ФГ "Бізон-1" 3943,02 грн. 3% річних та 51093,29 грн. інфляційних втрат за період з моменту прострочення оплати товару до повного погашення заборгованості.

Досліджуючи надані по справі докази та пояснення сторін, судом приймається до уваги таке :

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається із рішення господарського суду Хмельницької області від 11.08.2015р. по справі №924/945/15, позивач та відповідач уклали договір купівлі продажу, визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає, як порушення зобов'язання.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.08.2015р. по справі №924/945/15 встановлено факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем щодо оплати поставленого товару в розмірі 94716,00 грн., яка стягнута на підставі вказаного рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість, яка стягнута в судовому порядку була сплачена фермерським господарством "Бізон-1" 06.11.2015р., що підтверджується платіжним дорученням №275 від 06.11.2015р. на суму 96610,32 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобовязання передбачені ст. ст. 202-205 ГК України, ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Зокрема відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання.

Як визначено абз. 2, 3 п. 7.1. постанови Пленуму ВГС України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013р. саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання. Таким чином позивач не позбавлений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань та 3% річних до моменту повного виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати за період з моменту прострочення оплати товару до повного погашення заборгованості.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на товар. Це правило діє, якщо спеціальними правилами або договором купівлі продажу не встановлено інший строк оплати. Відтак обов'язок відповідача оплатити товар (з огляду на приписи статті 692 ЦК України) виникає з моменту його прийняття. (Правова позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 19.08.2014р. №3-78гс14, від 30.09.2014 року № 3-121гс.).

Також судом враховується позиція Вищого господарського суду України, викладена в Інформаційному листі від 17.07.2012 №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" щодо визначення строку виконання боржником грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу. Зокрема, ВГС України зазначено, що якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, і положення частини другої статті 530 названого Кодексу, в якій ідеться про строк (термін) виконання боржником обов'язку, що не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, до відповідних правовідносин не застосовується (постанова Вищого господарського суду України від 28.02.2012 № 5002-8/481-2011).

При цьому, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (постанова Вищого господарського суду України від 21.04.2011 № 9/252-10).

З огляду на вищевикладене, позивач зобов'язаний був здійснити розрахунок з позивачем після отримання товару.

Як встановлено рішенням господарського суду Хмельницької області від 11.08.2015р. по справі №924/945/15 відповідач отримав товар згідно накладних від 07.06.2014р. №0118 на суму 72216,00 грн. та від 17.07.2014р. №0152 на суму 22500,00 грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як визначено п. 3.1. постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Згідно листа Верховного Суду України „Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. №62-97р., відповідно до якого індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмір 51093,29 грн.

Суд здійснивши розрахунок інфляційних втрат за допомогою програмного забезпечення „Інформаційно-пошукова система „Законодавство встановив, що правомірним є нарахування 54182,68 грн. інфляційних втрат, а саме:

- 41686,09 грн. за період з червня 2014р. по жовтень 2015р. (накладна від 07.06.2014р. №0118 на суму 72216,00 грн.);

- 12496,59 грн. за період з серпня 2014р. по жовтень 2015р. (накладна від 17.07.2014р. №0152 на суму 22500,00 грн.

Враховуючи, що позивачем заявлено до стягнення меншу суму, до стягнення підлягають інфляційні втрати в розмірі 51093,29 грн.

Відповідно до п. 4.1. вищевказаної постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається із розрахунку (згідно заяви про зменшення позовних вимог від 29.02.2016р.) позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних в розмірі 3943,02 грн., зокрема:

- 3062,75 грн. за період з 08.06.2014р. по 05.11.2015р. (накладна від 07.06.2014р. №0118 на суму 72216,00 грн.);

- 880,27 грн. за період з 18.07.2014р. по 05.11.2015р. (накладна від 17.07.2014р. №0152 на суму 22500,00 грн.

Таким чином, заявлена до стягнення сума 3% річних підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Отже, обовязок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Згідно положень статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню в повному розмірі.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у звязку із задоволенням позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 12, 33, 34, 44, 49, 82, 84, 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов приватного підприємства "Адоніс-Стар" Хмельницька область, м. Старокостянтинів до фермерського господарства "Бізон-1" Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с.Сахнівці про стягнення 55036,31 грн., з яких: 3943,02 грн. 3% річних та 51093,29 грн. інфляційні втрати задовольнити.

Стягнути з фермерського господарства "Бізон-1" (Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Сахнівці, ) на користь приватного підприємства "Адоніс-Стар" (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Попова, 30, к. 11, ) 3943,02 грн. (три тисячі девятсот сорок три гривні 02 коп.) 3% річних, 51093,29 грн. (пятдесят одна тисяча девяносто три гривні 29 коп.) інфляційних втрат, 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя О.Є. Танасюк

Віддрук. 3 прим. :

1 - до справи,

2 - позивачу, приватному підприємству "Адоніс-Стар" (31100, Хмельницька область, м.Старокостянтинів, вул. Острозького, 43);

3 - відповідачу, фермерському господарству "Бізон-1" (31134, Хмельницька область, Старокостянтинівський район, с. Сахнівці) простим.