ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2016 р. Справа № 925/1828/15

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Потапенко В.В., при секретарі судового засідання Швидкій О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відеоконференції справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна"

до Приватного акціонерного товариства "Шполянський завод продтоварів"

про стягнення 9 207 грн. 02 коп., -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія ПРОВІДНА» звернулось до суду з позовною заявою, у якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариство «Шполянський завод продтоварів» 9 207 грн. 02 коп. матеріальної шкоди в порядку регресу.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача позов підтримав повністю, дотримувався позиції, викладеної в позовній заяві та просив їх задовольнити.

Відповідач письмовий відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причини, хоча був належним чином повідомлений про день та час судового засідання, ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи направлені на адресу, яка зазначена позивачем у позовній заяві, і отримані ним, про що є доказ в матеріалах справи.

Суд вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача, виходячи із того, що неявка представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду справи, а направляти свого представника у судове засідання чи заперечувати проти позову є правом сторони, а не обовязком.

На підставі ст.75 ГПК України справа розглянута за наявними у ній матеріалами.

У судовому засіданні 18 січня 2016 року оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду.

Заслухавши доводи та пояснення представника позивача, дослідивши наявні в справі матеріали, суд виходить з наступного:

12.04.2012 року між Приватним акціонерним товариством «Шполянський завод продтоварів» та ПрАТ «ПРОВІДНА» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № АВ/7084771 (далі Договір).

Згідно п.3 Договору строк його дії становить з 15.04.2012 р. до 14.04.2013 р. включно.

Відповідно до п.7 Договору забезпеченим транспортним засобом є автомобіль «ГАЗ 53», державний реєстраційний № НОМЕР_1 (далі - забезпечений ТЗ).

01.09.2012 р. о 10 годині 30 хвилин, тобто в період дії Договору, на 85 км а/д Золотоноша-Сміла-Умань відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю забезпеченого ТЗ «ГАЗ 53», державний № НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та транспортним засобом «Форд», державний № НОМЕР_2. В результаті зазначеної ДТП, «Форд», державний № НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, що підтверджується Довідкою відділення ДАІ по обслуговуванню адміністративної території м. Сміла та Смілянського району від 01.09.2012 року та довідкою ВДАІ Смілянського МВ УМВС №9063882 про дорожньо-транспортну пригоду від 05.10.2012 року.

18 жовтня 2012 року постановою судді Шполянського районного суду по справі №2323/5174/2012 водія забезпеченого ТЗ - ОСОБА_2 визнано винним у порушенні п.п. 31.1. Правил дорожнього руху України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. У постанові суду вказано, що ОСОБА_2 01.09.2012 р. о 10 годині 30 хвилин на 85 км а/д Золотоноша-Сміла-Умань, керуючи автомобілем НОМЕР_3, перед виїздом не перевірив технічний стан та обладнання транспортного засобу, в якого під час руху відпала задня ліва частина борту та пошкодила автомобіль Форд д/н НОМЕР_2, який рухався назустріч, внаслідок чого транспортний засід отримав механічні пошкодження.

Власник пошкодженого транспортного засобу «Форд», державний №3811 ВС 03.09.2012 року звернувся до ПрАТ СК «ПРОВІДНА» з заявою №2401/39/5197 про виплату страхового відшкодування.

З метою визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Форд», державний № НОМЕР_2, 03.09.2012 року було проведено його огляд, про що складено Акт первинного (додаткового) огляду транспортного засобу.

З метою визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Форд», державний № НОМЕР_2, 05.12.2012 року складено Калькуляцію № 2401/5197, відповідно до якої вартість ремонту пошкодженого в ДТП ТЗ «Форд», державний № НОМЕР_2 складає 13 045 грн. 91 коп.

05.12.2012 року складено Розрахунок суми матеріального збитку, де:

- вартість відновлювального ремонту складає 13 045 грн. 91 коп.;

- вартість робіт складає 3 112 грн. 00 коп.;

- вартість матеріалів складає 1624 грн. 62 коп.;

- вартість деталей складає 8 309,29 грн.;

- коефіцієнт зношення деталей складає 0,4620;

- вартість деталей з урахуванням зносу складає 4 470 грн. 40 коп., а загалом сума збитку складає 9 207,02 грн.

10.12.2012 року складено Страховий акт № 1 2401/39/5197/88073, згідно якого розмір збитку складає 9 207,02 грн., франшиза складає 0,00 грн.

21.01.2013 року на підставі вищевказаних документів позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 9 207 грн.02 коп., на користь власника пошкодженого транспортного засобу «Форд», державний № НОМЕР_2 ОСОБА_3, що підтверджується платіжним дорученням № 002859 від 21.01.2013 року та Відомістю для виплати коштів страхових відшкодувань отримувачам, з відміткою банку.

Предметом спору у справі є стягнення в порядку регресу з винної особи суми виплаченого страховиком страхового відшкодування.

Загальні положення щодо страхування встановлені главою 67 Цивільного кодексу України (далі скорочено - ЦК України).

Так, згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1172 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків.

Згідно ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Підставою виникнення цивільних прав та обов»язків згідно п. 3 частини 2 статті 11 ЦК України, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Способом захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 8 частини 2 статті 16 ЦК України є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до п. 2 розяснень Вищого арбітражного суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів повязаних з відшкодуванням шкоди від 01.04.1994 року № 02-5/215 з послідуючими змінами „крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного звязку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Таким чином, вирішуючи спір, повязаний з відшкодуванням шкоди на підставі ст. 1188 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що у цьому випадку шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто з урахуванням принципу вини.

Стаття 22 ЦК Україна встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є мірою відповідальності, що застосовується за навності вини заподіювача шкоди і причинного звязку між самою шкодою та неправомірними діями особи, що заподіяла шкоду. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ст. 1166 ЦК України). Обовязок доказування наявності шкоди та протиправності поведінки заподіювача шкоди покладається на особу, якій завдано збитків.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається із вищенаведених матеріалів справи, вказана подія була визнана позивачем страховим випадком, що підтверджується страховим актом №1 2401/39/5197/88073 від 10.12.2012 року.

21.01.2013 платіжним дорученням №002859 страхове відшкодування було перераховане на банківський рахунок ОСОБА_3

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Після виплати страхового відшкодування позивач отримав право регресу до страхувальника (відповідача).

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Станом на дату вчинення ДТП, водій ОСОБА_2 перебував з власником транспортного засобу «ГАЗ», державний № НОМЕР_1, - ПАТ «ШПОЛЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» в трудових відносинах та виконував покладені на нього трудові обов'язки, що підтверджується подорожнім листом № 406010 від 31.08.2012 року, а тому ПАТ «ШПОЛЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» є особою, яка має відшкодувати на користь позивача шкоду в порядку регресу, заподіяну водієм ОСОБА_2

Станом на сьогоднішній день відшкодування заподіяної шкоди відповідачем на користь позивача не здійснене.

Згідно п. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На виконання своїх договірних зобов'язань позивач, як страховик, виплатив страхове відшкодування в сумі 9207 грн. 02 коп.

Отже, відповідно до ст. 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" позивач має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Винною особою у ДТП, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, визнано водія відповідача.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки у зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнена до відповідальності лише самим володільцем джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися.

Згідно з роз'ясненнями п. 5 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України під час розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди за ст. 1172 ЦК України суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 1166 ЦК України, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяно шкоду, перебуває у трудових відносинах із цією організацією, і шкоду було заподіяно нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків незалежно від того, яким саме працівником цієї організації (постійним, сезонним, тимчасовим, за трудовим договором чи на інших умовах) вона була. Господарські (підприємницькі) товариства, кооперативи відповідають за шкоду на підставі ст. 1172 ЦК України у випадках її заподіяння як їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства (кооперативу), так і особами, які виконують роботу за трудовим договором.

Відповідно до ст. 35 ГПК України суд вважає такими, що не потребують доказування у даній справі, обставини ДТП, неправомірність поведінки водія відповідача, його вина у ДТП, наявність шкоди та причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, оскільки ці факти встановлені постановою Шполянського районного суду Черкаської області від 18.10.2012 року, яка набрала законної сили.

Таким чином, позов щодо стягнення 9207 грн. 02 коп. страхового відшкодування підлягає задоволенню.

На підставі ст. 49 ГПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме сплачений позивачем судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ШПОЛЯНСЬКИЙ ЗАВОД ПРОДТОВАРІВ» (20603, Черкаська область, м.Шпола, вул. Леніна, б.87, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ПРОВІДНА" (03049, м.Київ, Повітрофлотський пр., 25, ) 9207 грн. 02 коп. страхового відшкодування та 1 218 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя В.В. Потапенко

Повне судове рішення складено 09 березня 2016 року.

Суддя В.В. Потапенко