ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 910/17062/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача
Алєєвої І.В., Мачульського Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016
у справі№ 910/17062/15
Господарського суду міста Києва
за позовомДержавної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики"
до треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Київської міської ради - Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради - Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив Нагірна 18/16" - Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецбудресурс"
провизнання договору оренди поновленим,
за участю представників:
позивача Діденко С.М.- предст. дов. від 13.01.2016
відповідачів третіх осіб - не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлений належно) - Маслянікова В.В. -пред. дов. від 15.02.2016 - Кутняк С.В.- предст. дов. від 14.03.2016, та Злиденний М.М. - предст. дов. від 02.03.2016 - Злиденний М.М. -предст. дов. від 15.01.2016

ВСТАНОВИВ:

03.07.2015 Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" звернулась до господарського суду з позовом до Київської міської ради та Департаменту земельних ресурсів Київської міської ради (з урахуванням ухвали про залучення іншого відповідача від 03.09.2015) про визнання договору оренди земельної ділянки № 21-6-0019 від 06.02.2004 поновленим. Позов мотивовано порушенням переважного права позивача на поновлення договору оренди земельної ділянки, передбаченого умовами договору та статтею 33 Закону України "Про оренду землі".

Відповідачі проти позову заперечили, вказавши, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності пов'язана з наявністю відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на сьогоднішній день рішення міськради про поновлення договору не приймалося, а відтак, заявлені вимоги не ґрунтуються на вимогах законодавства.

Департамент земельних ресурсів Київської міської ради додатково вказав, що на час звернення позивача щодо поновлення договору законодавство не передбачало його автоматичного поновлення; також законодавством не передбачено такого способу захисту, як визнання поновленим договору оренди земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 (суддя Борисенко І.І.) у позові відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 (судді Сулім В.В. - головуючий, Гаврилюк О.М., Коротун О.М.) вказане рішення залишено без змін з підстав законності та обґрунтованості.

Не погоджуючись з висновками господарських судів попередніх інстанцій, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову та рішення в даній справі, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Касаційну скаргу вмотивовано доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме, статей 43, 84 Господарського процесуального кодексу України, оскільки суди, керуючись нормами статті 33 Закону України "Про оренду землі" при винесені оскаржуваних рішень, не взяли до уваги положень статті 764 Цивільного кодексу України, за змістом якої у разі продовження користування майном після закінчення договору найму, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений; також судами не взято до уваги доводи скаржника щодо направлення відповідачам листів та повного пакету документів в 2014 році для поновлення спірного договору; не надано оцінки преюдиціальності факту продовження договору оренди земельної ділянки від 06.02.2004, встановленого рішенням у справі № 45/176-а, та доводам позивача щодо неврахування прав власників об'єкту незавершеного будівництва на користування земельною ділянкою, на якій розміщено цей об'єкт та пріоритетності положень Цивільного кодексу України над нормами законів.

Представник Київської міської ради не скористався процесуальним правом на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції.

Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив Нагірна 18/16" заперечив доводи касаційної скарги, зазначивши про правомірність винесеної у справі постанови, просив суд касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, присутніх у судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підстав встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати чи вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду або відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або перевіряти докази.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що пунктом 7 рішення Київської міської ради від 08.07.1999 за №349/450, вирішено оформити Київському Науково-виробничому підприємству "Київський інститут автоматики" право тимчасового довгострокового користування строком на три роки земельного ділянкою площею 0,29 га для будівництва жилого будинку по вулиці Нагірній, 18/16 у Шевченківському районі, відведеною згідно з рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 27.12.1989 № 1155 "Про відведення земельних ділянок підприємствам, установам організаціям для будівництва об'єктів".

06.02.2004 Київською міською радою та Науково - виробничим підприємством "Київський інститут автоматики", правонаступником якого є Державна науково-виробнича корпорація "Київський інститут автоматики" відповідно до наказу Міністра промислової політики України № 691 від 17.12.2004, було укладено договір оренди земельної ділянки (далі - договір оренди).

Згідно з пунктом 1 договору оренди, орендодавець на підставі пункту 7 рішення Київради від 08.07.1999 за №349/450 в редакції рішення Київради від 26.12.2002 за №200/360 за Актом приймання-передачі передає, а Орендар приймає в короткострокову оренду на 3 (три) роки земельну ділянку визначену цим Договором. Об'єктом оренди відповідно до цього Договору є земельна ділянка, розміром 0,2946 га, яка знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Нагірна 18/16 для будівництва жилого будинку.

Відповідно до пункту 7.4.1 договору оренди після закінчення строку, на який було укладено спірний договір, орендар за умови належного виконання своїх обов'язків, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору.

Згідно пункту 1.4 договору оренди право на оренду земельної ділянки виникає після державної реєстрації цього договору.

Відповідно до пункту 7.1. договору підставою припинення договору є: закінчення терміну, на який було укладено договір; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відлучення Земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законодавством України; поєднання в одній особі власника Земельної ділянки та орендаря; ліквідації юридичної особи - орендаря.

Договір оренди зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 20.02.2004 за №91-6-00219 у книзі записів державної реєстрації договорів про що зроблено відповідний запис.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договір оренди набув чинності 20.02.2004 та відповідно до наявного в матеріалах справи акта приймання-передачі земельної ділянки від 20.02.2004, земельну ділянку передано орендодавцю.

Строк дії договору оренди закінчився 20.02.2007 з урахуванням пунктів 1.1, 7.1 договору, за закінченням строку, на який його було укладено,

Судами також встановлено та підтверджено матеріалами справи, що листом від 17.10.2006 вих. 0101/638 позивач звернувся до Київської міської ради щодо продовження договору оренди земельної ділянки на тих же самих умовах; вказаний лист отриманий Київською міською радою 31.10.2006 за вх. №62537, відповідно до відмітки на вказаному листі.

Відмовляючи у задоволені позову суди вказали, що спірний договір припинив свою дію 20.02.2007, відтак на момент реалізації позивачем переважного права умовами договору та чинним законодавством не передбачалося автоматичного поновлення договору, а реалізація переважного права на поновлення договору була можливою лише за наявності рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке в матеріалах справи відсутнє, в силу статті 58 Конституції України, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин статті 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції від 17.02.2011.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Відповідно до змісту статей 3 та 9 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, та відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Статтею 2 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно із статтями 13, 30 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час направлення позивачем листа № 0101/638 від 17.10.2006 про надання пропозиції продовжити строк дії договору на той самий строк та на тих саме умовах) було передбачено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору; у разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк та на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Слід зазначити, що редакція статті 33 Закону України "Про оренду землі" станом на час направлення позивачем листа відповідачу з пропозицією щодо продовження орендних правовідносин не передбачала автоматичної пролонгації дії договору оренди.

Відповідно до приписів статті 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на час закінчення строку дії договору) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки в разі відсутності заперечень з боку сторін була можливою лише за наявності відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, яке в свою чергу матеріалах справи відсутнє. (Вказаний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 11.11.2014 у справі №912/1552/13).

Відтак, судами зроблено обґрунтований висновок, що оскільки строк дії спірного договору закінчився 20.02.2007 до нього слід застосовувати редакцію Закону України "Про оренду землі", яка діяла на той час, і, відповідно, зобов'язання, які сторони брали на себе згідно з укладеним договором оренди земельної ділянки від 20.02.2004 №91-6-00219 відповідали тим нормам законодавства, які діяли на момент укладення договору; оскільки матеріали справи не містять рішення про поновлення договору оренди земельної ділянки від 06.02.2004, що є необхідною умовою укладання та поновлення договору оренди земельної ділянки, яка перебуває в державній або комунальній власності, позов не підлягає задоволенню.

Доводи касаційної скарги щодо преюдиціальності факту продовження договору оренди земельної ділянки від 06.02.2004, встановленого рішенням у справі № 45/176-а від 05.06.2007 спростовуються змістом зазначеного рішення, що не містить вказаної обставини як встановленої, також вказуючи на необхідності розгляду міськрадою питання про поновлення договору у встановленому порядку відповідні висновки суду

не можуть вважатися обставинами, передбаченими статтею 35 Господарського процесуального кодексу України, які звільняють від обов'язку доказування у даній справі.

Посилаючись на приписи статті 764 Цивільного кодексу України, позивач залишив поза увагою природу спірних відносин, як таких, що регулюються Земельним кодексом України.

Доводи касаційної скарги щодо речових прав позивача, пов'язаних з розташуванням на земельній ділянці об'єкта незавершеного будівництва не стосуються питання поновлення дії попереднього договору оренди з обумовлених законодавством підстав.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи скаржника про порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, встановлених судами та не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на положення статті 1117 Господарського процесуального кодексу України; підстав для скасування законних судових рішень не вбачається.

Керуючись статтями 43, 1117, пунктом 1 статті 1119, статтями 11110, 11111 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної науково-виробничої корпорації "Київський інститут автоматики" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 у справі № 910/17062/15 Господарського суду міста Києва та рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2015 залишити без змін.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Г. Мачульський