ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016р. Справа№ 914/295/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія», м. Мерефа Харківської області

до відповідача: Товариства з обмежено відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!», м. Львів

про: стягнення 461441,93 грн.,

Суддя Король М.Р.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність №22 від 07.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 15.07.2015р.).

В судовому засіданні 17.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору:

позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» (м. Мерефа Харківської області) до Товариства з обмежено відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» (м. Львів) про стягнення 461441,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обовязків за договором поставки не виконав, зокрема, не провів повної оплати за отриманий товар.

Ухвалою суду від 04.02.2016 року порушено провадження у справі. Розгляд судової справи призначено на 25.02.2016 року. Вимоги до сторін висвітлено в зазначеній ухвалі, в тому числі визнано обовязковою участь повноважних представників сторін в судове засідання.

Позивач участь повноважного представника в судовому засіданні 25.02.2016 року не забезпечив, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №6976/16 від 22.02.2016р.) про долучення документів до матеріалів справи.

Відповідач участь повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, вимог ухвали суду від 04.02.2016 року не виконав, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання (вх. №7649//16 від 24.02.2016р.) про відкладення розгляду справи з метою надання можливості мирно врегулювати спір.

Суд відклав розгляд справи на 10.03.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 10.03.2016 року прибув, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (вх. №1115/16 від 01.03.2016 року), відповідно до якої просить стягнути з відповідача 473 608,65 грн., з яких: 396 264,96 грн. - заборгованості за поставлений товар, 59 051,89 грн. пені за несвоєчасну оплату товару, 4 026,27 грн. 3% річних та 14 265,53 грн. інфляційних втрат. Дану заяву суд прийняв до розгляду.

Представник відповідача в судове засідання прибув, не погодився з розрахунком інфляційних втрат, проведеним позивачем, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про відкладення розгляду справи з метою мирного врегулювання спору (вх. №9479/16 від 10.03.2016 року) та відзив на позовну заяву (вх. №9480/16 від 10.03.2016 року), в якому відповідач просив припинити провадження у справі у звязку із відсутністю предмета спору.

В судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 17.03.2016 року прибув, позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримав.

Представник відповідача в судове засідання прибув, через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №1112/16 від 17.03.2016 року) на 50% у звязку із важким фінансовим становищем, що спричинено, зокрема, наступними обставинами. В процесі виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1380/15 від 12.11.15р. та наказу №914/2942/15 від 10.11.15р. було накладено арешт на кошти товариства, що підтверджується постановами державного виконавця, внаслідок чого було заблоковано діяльність товариства та товариство опинилося на межі банкрутства, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2015р. та квитанціями №1 про доставку даного звіту до органів ДФС України та Держстату України, згідно якого збитки підприємства складають 34,894млн. гривень. Також заявник зазначає, що важкий фінансовий стан підприємства спричинений змінами у законодавстві, наслідком яких необхідно було отримувати ліцензії у сфері виробництва та реалізації пива, як алкогольного напою, а також збільшенням ставок акцизного збору. Дані обставини не залежали від волі відповідача та не могли бути прогнозовані та заплановані, тому дані умови у сукупності спричинили винятковість обставин.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

14.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» (позивач у справі, постачальник згідно договору) та Товариством з обмеженою відповідальністю торгово-виробничою компанією «Перша приватна броварня «Для людей - як для себе!» (відповідач у справі, покупець згідно договору) укладено договір поставки №14-11/478 (надалі договір поставки), відповідно до п.1.1. якого постачальник зобов'язується виготовляти, постачати та передавати у власність покупця непродовольчу продукцію склопляшку, згідно погоджених постачальником та покупцем креслень у додатку №3, що є невід'ємною частиною даного договору (далі - товар), а покупець (відповідач) зобов'язується приймати товар та оплачувати його на умовах даного договору.

Відповідно до п.1.2. договору, загальна кількість, а також асортимент та ціна на товар визначаються в узгодженій сторонами річній специфікації додатку №1 до даного договору, що є його невід'ємною частиною. Орієнтовна щомісячна кількість товару, що підлягає обовязковій поставці та отриманню, погоджена сторонами у графіку поставки склопляшки додаток №2 до даного договору (п.1.3. договору).

Конкретні обсяги щомісячної поставки товару, згідно з обсягами, визначеними у додатку №2 до договору, підтверджуються сторонами щомісячно, після надходження засобами факсимільного зв'язку або електронною поштою письмово замовлення від відповідача, наданого до 20-го числа місяця, що передує місяцю поставки та вважається врученим з моменту передачі вказаним засобом зв'язку (п. 1.4. договору).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що партією товару вважається кількість товару, відвантаженого в один транспортний засіб. Датою поставки товару вважається дата, вказана на видатковій накладній або на товарно-транспортній накладній.

Відповідно до п.5.1 договору поставки, оплата товару здійснюється в національній грошовій валюті України гривні, протягом 90 (дев'яносто) календарних днів з дати поставки Товару, згідно п.2.5 цього договору, шляхом перерахування коштів за відвантажений товар прямим банківським переказом на розрахунковий рахунок позивача.

Додатками №1 та №2 до договору сторони узгодили найменування, ціну, кількість та строки поставки Товару, деревяних піддонів та прокладки з сотового поліпропілену.

Пунктами 6.1-6.4, 6.7 договору №14-11/478 від 14.02.2013р. встановлено, що товар запаковується згідно з погодженою сторонами схемою, узгодженою у додатку №4 до даного договору, що є невід'ємною його частиною. Деревяні піддони та прокладки з сотового поліпропілена, які використовуються для пакування пляшки, є власністю позивача, а також є тарою багаторазового використання. Заставна вартість зворотної тари багаторазового використання, яка використовується при пакуванні товару складає: дерев'яні піддони 50,00грн. без ПДВ; прокладки з сотового поліпропілена 40,00грн. без ПДВ. Зворотна тара багаторазового використання, яка використовується при пакуванні товару згідно умов цього договору, підлягає поверненню позивачу відповідачем за кошти відповідача в термін не пізніше 60-ти календарних днів від дати поставки товару. Якщо відповідач не повернув у встановлений в пункті 6.4. строк дерев'яні піддони та прокладки з сотового поліпропілена, які використовуються для пакування пляшки або повернув їх не в повному обсязі, або повернув у стані не придатному для подальшого використання, відповідач зобовязаний оплатити позивачу їх заставну вартість з урахуванням ПДВ 20%.

На виконання умов договору, у період з 06.07.2015р. по 22.07.2015р., позивач поставив товар на загальну суму 396 264, 96 грн., а відповідач, прийняв його, що підтверджується видатковими накладними: №494910607 від 06.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1 300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7 280,00 грн. (без ПДВ); №494910608 від 06.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1 300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7280,00 грн. (без ПДВ); №494910609 від 08.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1 300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7280,00 грн. (без ПДВ); №494910610 від 09.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7 280,00 грн. (без ПДВ); №494910622 від 22.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1 300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7 280,00 грн. (без ПДВ); №494910624 від 22.07.2015р. на суму 66 044,16 грн. із зазначенням Тара зворотна: піддон деревяний на суму 1 300,00 грн. (без ПДВ); прокладки сотового поліпропілену на суму 7 280,00 грн. (без ПДВ), які підписані представниками обох сторін та скріплені їх печатками, а також підтверджується товарно-транспортними накладними: № від 06.07.2015р.; № від 06.07.2015р.; № від 08.07.2015р.; № від 09.07.2015р.; № від 22.07.2015р.; № від 22.07.2015р.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач свої зобов'язання виконав частково та несвоєчасно, зокрема не здійснив оплати товару, а тому заборгованість відповідача перед позивачем складає в сумі 396 264,96 грн.

25.12.2015р. позивач на адресу відповідача надіслав вимогу №627/25-11/25-01 від 24.12.2015р., що підтверджується фіскальним чеком №9064 від 25.12.2015р., описом вкладення у цінний лист від 25.12.2015р. та повідомленням про вручення поштового відправлення №020, в якій просив відповідача, в строк до 04.01.2016р. погасити заборгованість за отриманий, але не оплачений товар та в цей же строк сплатити вартість тари. Дану вимогу відповідач отримав 30.12.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення №526. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

10.03.2016 року відповідач через відділ обліку та документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву (вх. №9480/16 від 10.03.2016 року), в якому просив припинити провадження в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 396 264,96 грн. у звязку із оплатою.

Як вбачається із матеріалів справи відповідачем після звернення позивача із даним позовом було оплачено борг в повному розмірі на суму 396 264,96 грн., що підтверджується зарахуванням позивачем оплат в погашення заборгованості по даному позову, згідно виписки по рахунку, яка міститься в матеріалах справи.

На основну суму заборгованості позивачем нараховано 59 051,89 грн. пені за несвоєчасну оплату товару, 4 026,27 грн. 3% річних та 14 265,53 грн. інфляційних втрат.

Представник відповідача через відділ обліку та документального забезпечення суду подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №1112/16 від 17.03.2016 року) на 50% у звязку із важким фінансовим становищем.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Як встановлено судом, на підставі укладеного між сторонами договору поставки № 14-11/478 від 14.02.2013 року, позивач поставив відповідачу товар, що підтверджується відповідними видатковими накладними, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до п.5.1 договору, оплата товару здійснюється в національній грошовій валюті України гривні, протягом 90 (дев'яносто) календарних днів з дати поставки Товару, згідно п.2.5 цього договору, шляхом перерахування коштів за відвантажений товар прямим банківським переказом на розрахунковий рахунок позивача.

Відповідач не заперечив факт наявності у нього заборгованості перед позивачем станом на момент звернення з позовом до суду на суму 396 264,96 грн.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу передбачає, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Стаття 610 Цивільного кодексу України зазначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання недопустима. Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В процесі розгляду справи відповідачем здійснено оплату суми основної заборгованості в розмірі 396 264,96 грн., що є підставою для припинення провадження у справі в цій частині відповідно до п.1.1 ст. 80 ГПК України.

Частина 2 ст.218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобовязання контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

В силу ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених кодексом, іншими законами та договором. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. А ч. 1 ст. 547 визначає, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом згідно ч. 1 ст. 548 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4. договору №14-11/478 від 14.02.2013р. передбачено, що за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику за вимогою останнього пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення від вартості несплаченого товару.

Правильність представленого позивачем розрахунку пені в сумі 59051,89 грн. судом перевірено.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем втрат від інфляції, що становлять 14 265,53 грн. та 3% річних 4 026,27 грн.

Клопотання відповідача про зменшення пені на 50% підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання. Частиною 1 ст.233 ГК України встановлено, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу; якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Частиною 3 ст.551 ЦК України також визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п.3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 ЦК України і статтею 233 ГК України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню.

В обґрунтування свого клопотання про зменшення пені, відповідач посилається на важке фінансове становище, що спричинено, зокрема, наступними обставинами. В процесі виконання наказу господарського суду Львівської області №914/1380/15 від 12.11.15р. та наказу №914/2942/15 від 10.11.15р. було накладено арешт на кошти товариства, що підтверджується постановами державного виконавця, внаслідок чого було заблоковано діяльність товариства та товариство опинилося на межі банкрутства, що підтверджується звітом про фінансові результати за 2015р. та квитанціями №1 про доставку даного звіту до органів ДФС України та Держстату України, згідно якого збитки підприємства складають 34,894млн. гривень. Також заявник зазначає, що важкий фінансовий стан підприємства спричинений змінами у законодавстві, наслідком яких необхідно було отримувати ліцензії у сфері виробництва та реалізації пива, як алкогольного напою, а також збільшенням ставок акцизного збору. Дані обставини не залежали від волі відповідача та не могли бути прогнозовані та заплановані, тому дані умови у сукупності спричинили винятковість обставин.

Зважаючи на викладене, беручи до уваги те, що відповідач погасив основну заборгованість в добровільному порядку, що свідчить про відсутність умислу з боку Товариства з обмежено відповідальністю Торгово-виробничої компанії «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» щодо невиконання умов договору, враховуючи інтереси позивача та відповідача, суд вважає доцільним зменшити розмір пені на 30%. До стягнення з відповідача підлягає пеня в сумі 41336,32 грн.

Із врахуванням викладеного, позовні вимоги про стягнення 41336,32 грн. пені, 4 026,27 грн. 3% річних та 14 265,53 грн. інфляційних втрат є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. В решті позовних вимог щодо стягнення пені належить відмовити у звязку із зменшенням її розміру судом.

В частині стягнення 396 264,96 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, п.1.1 ст. 80, ст.ст. 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово виробнича компанія «Перша приватна броварня «Для людей як для себе!» (79032, м.Львів, вул. Джорджа Вашингтона, 10, ідентифікаційний код 31978272) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мерефянська скляна компанія» (62472, Харківська область, м.Мерефа, вул.Леонівська, буд. 84-А, ідентифікаційний код 32952061) 41336,32 грн. пені, 4 026,27 грн. 3% річних, 14 265,53 грн. інфляційних втрат та 7 104,13 грн. судового збору.

3. В решті позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

4.Припинити провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 396264,96грн.

5. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя Король М.Р.