ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа № 914/3795/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі суддів:

головуючий суддя Бонк Т. Б.

судді Бойко С.М.

ОСОБА_1

при секретарі Борщ І.О.

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 (пред-к за довіреністю)

від відповідача (скаржника) ОСОБА_3 (пред-к за довіреністю)

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Екоферм, б/н від 22.01.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 12.01.2016 року (головуючий суддя Іванчук С.В.)

у справі № 914/3795/15

позовом: Приватного науково-виробничого підприємства ЛВ Маркет, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Екоферм, м.Львів

про стягнення 150 000,00 грн. основного боргу

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 12.01.2016 року у справі № 914/3795/15 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Екоферм на користь Приватного науково-виробничого підприємства ЛВ Маркет 150 000грн. 00коп. основного боргу та 2250грн. 00коп. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду. За таких обставин факт отримання відповідачем товару і видаткові накладні, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійною підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар. Відповідачем доказів в спростування вищенаведених обставин не поступало, доказів щодо оплати заборгованості не представлено, відтак на підставі зазначених накладних, заборгованість за поставлений позивачем товар становить 150 000грн. 00коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у позові відмовити, мотивуючи це тим, що між сторонами було укладено договір поставки № 146/12. У порушення вимог закону та договору позивач не підтвердив відповідність товарів належними документами, покупцеві не було передано товаросупровідних документів, які б підтверджували якість товару, а відтак у покупця не виник обовязок по оплаті товару. 18.11.2015 року відповідачем було складено акти виявлення дефектів щодо отриманого товару. Вважає, що невиконання позивачем зобовязання щодо поставки товару належної якості потягло виникнення у відповідача права не виконувати зустрічне грошове зобовязання зі сплати решти вартості обладнання.

Крім того, скаржник зазначає, що в господарському суді першої інстанції на момент розгляду даної справи також слухалася справа про розірвання договору купівлі продажу (поставки) № 146/12 від 05.12.2015 року. Відповідачем було подано клопотання про зупинення провадження у даній справі про стягнення боргу до розгляду зазначеної справи, проте судом першої інстанції було необґрунтовано відмовлено у задоволенні вказаного клопотання.

У поданому відзиві позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав, зазначених у відзиві.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві, заслухавши думку присутніх представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 05.12.2014р. між Приватним науково-виробничим підприємством ЛВ Маркет (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Екоферм (покупець) укладено договір поставки №146/12 (купівлі-продажу електротехнічної продукції) (далі договір №146/12 від 05.12.2014р.; договір).

Відповідно до розділу 1 договору №146/12 від 05.12.2014р. постачальник бере на себе зобовязання поставити і передати у власність покупця товари виробничо-технічного призначення (надалі товар, продукція), а покупець зобовязується прийняти і оплатити товар в строки і на умовах даного договору. У видаткових накладних може не зазначатися як підстава відпуску товару даний договір, але якщо поставка товару відбулася в період його дії до неї застосовуються умови цього договору.

Згідно із п.п.2.1, 2.2 договору №146/12 від 05.12.2014р. поставка товару може здійснюватися партіями. Під партією слід розуміти ту кількість товару, яка вказана у відповідній видатковій накладній в межах погодженого сторонами наданого покупцем замовлення та виставленого постачальником рахунку-фактури. Асортимент товару, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, ціна за одиницю товару, загальна вартість товару узгоджується сторонами та вказується у рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невідємними частинами цього договору.

За умовами розділу 6 договору №146/12 від 05.12.2014р. покупець оплачує виставлений постачальником товар за цінами, зафіксованими у рахунку-фактурі на дату виставлення рахунку-фактури на кожну окрему партію товару на умовах, визначених в даному договорі. Загальна сума кожної окремої поставки зазначається в рахунках-фактурах та накладних документах. Розрахунки за кожну поставлену партію товару здійснюються в безготівковому порядку в національній валюті України. Покупець проводить розрахунки з постачальником згідно погодженого сторонами графіку оплати, а саме: у разі, коли товар є в наявності на складі: оплата товарів покупцем проводиться шляхом перерахування грошових коштів у розмірі 100% на розрахунковий рахунок постачальника протягом 1 (одного) календарного дня з моменту виставлення покупцеві рахунку-фактури. У разі, коли товар потребує спеціального замовлення: покупець перераховує постачальнику 80% від вартості замовленого товару, згідно виставленого рахунку-фактури на розрахунковий рахунок постачальника протягом 1 (одного) календарного дня, а решту 20% від вартості замовленого товару після поставки товару на склад покупця. Термін остаточного розрахунку за товар не повинен перевищувати трьох календарних днів від дати поставки кожної партії товару. Загальна вартість договору складається з суми вартості партій товарів, поставлених постачальником і оплачених покупцем протягом строку дії цього договору.

Згідно із п.10.2 договору №146/12 від 05.12.2014р. даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №146/12 від 05.12.2014р., у період з 27.02.2015р. по 13.10.2015р., позивач поставив товар на загальну суму 239 164грн. 40коп. (з ПДВ), а відповідач прийняв його, що підтверджується видатковими накладними: №24 від 27.02.2015р. на суму 17 384грн. 40коп. (з ПДВ) (поставка світлодіодного вуличного прожектору); №170 від 13.10.2015р. на суму 171780грн. 00коп. (з ПДВ) (поставка ввідно-розподільчого пристрою та автоматичної конденсаторної установки) та №171 від 13.10.2015р. на суму 50000грн. 40коп. (з ПДВ) (поставка щиту управління млином), які підписані представниками обох сторін без зауважень та скріплені їх печатками.

На оплату даних товарів позивачем були виставлені рахунки-фактури: №25 від 11.02.2015р. на суму 17384грн. 40коп. (з ПДВ); №127 від 17.06.2015р. на суму 171780грн. 00коп. (з ПДВ) та №156 від 13.07.2015р. на суму 50000грн. 00коп.

На виконання своїх зобовязань згідно укладеного між сторонами договору №146/12 від 05.12.2014р. відповідач здійснив оплату за отримані товари лише частково, на загальну суму 89 164грн. 40коп., що підтверджується банківськими виписками, довідкою ПАТ Кредобанк у м.Львові №143-40355/15 від 18.11.2015р., внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 150 000грн. 00коп., що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2015р.-21.10.2015р., підписаним та скріпленим печатками обох сторін.

Предметом даного позову є вимога про стягнення з відповідача 150 000,0 грн. основного боргу за поставлений товар.

За умовами ст.525 ЦК України та ст.193 ГК України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору тощо. Згідно ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду. За таких обставин факт отримання відповідачем товару і видаткові накладні, подані позивачем на підтвердження своїх вимог, є самостійною підставою для виникнення обов'язку у відповідача здійснити розрахунки за отриманий товар (Постанова Вищого господарського суду України від 20.09.2012р. №12/5026/556/2012, Оглядовий лист Вищого господарського суду України від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань).

Прийняття продукції по якості відбувається згідно умов укладеного договору та чинного законодавства України.

Згідно ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.268 ГК України постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі.

Згідно ст.698 ЦК України покупець зобовязаний прийняти товар, крім випадків, коли він має право вимагати заміни товару або відмовитися від договору купівлі продажу.

Встановлено, що покупець прийняв товар, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про вимогу покупця замінити товар чи про відмову від договору у момент поставки товару за накладними.

Відповідач як покупець зазначає, що йому не було передано товар разом з товаросупровідними документами, які б підтверджували якість товару та його відповідність державним стандартам, а відтак у покупця не виник обовязок по оплаті товару. Однак, зазначаючи вищевказане, апелянт не покликається на норми матеріального права, які б підтверджували такі його доводи. Вищезазначені норми права не передбачають можливості неоплати товару покупцем у разі непередання йому, зокрема, документів, що засвідчують якість товару. Крім того, слід зазначити, що відповідачем було частково оплачено отриманий товар.

Згідно п.5.2. договору приймання товару за якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством України та даним договором.

Згідно п. 2.4. договору товар, що постачається згідно з цим Договором, повинен відповідати діючим стандартам якості та технічним умовам і підтверджується сертифікатом або іншими документами, які необхідні для товарів даного виду.

Згідно п.2.5. договору гарантійний строк на товар встановлено згідно паспорту та складає 12 календарних місяців з моменту отримання товару покупцем згідно товаро-супроводжуючих документів, якщо інший гарантій строк не вказаний у відповідному Паспорті.

Приймання товару по якості здійснюється згідно з даними, вказаними у супроводжуючих документах на товар. Факт приймання передачі по кількості та якості підтверджується відповідно накладними на товар та Паспортом (чи іншим документом). (п.5.3. договору).

Згідно п.5.5. договору покупець зобовязаний протягом 10 календарних днів після прийняття товару та до введення його в експлуатацію перевірити відсутність недоліків, якість та нешкідливість товару, достатню повноту та достовірність інформації щодо правил користування товаром та його зберігання та іншу інформацію щодо товару. У випадку виявлення невідповідності щодо якості товару покупець зобовязаний повідомити про це постачальника шляхом надання відповідної рекламації, в якій вказується перелік та характеристики товару, в якому виявлені невідповідності на адресу постачальника у строк, вказаний у п.5.5 договору. Покупець має право попередньо відправити таку рекламацію по факту чи за допомогою мережі Інтернет (на електронну адресу) з обовязковим підтвердженням про отримання даної рекламації постачальником. Постачальник зобовязаний протягом 3 (трьох) робочих днів з моменту отримання рекламації зявитися на склад покупця для здійснення огляду та експертизи товару, після чого складається Акт, який підписується обома сторонами, на підставі якого постачальник здійснює заміну невідповідного товару у строк, погоджений сторонами.

Всі питання, не обумовлені даним розділом, вирішуються сторонами за правилами Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання по якості № П-7, затвердженої постановою Держарбітражу при раді міністрів СРСР від 25.04.66 року та згідно чинного законодавства України (п.5.8. договору).

Як встановлено, Позивачем було поставлено, а відповідачем було прийнято поставлений товар згідно накладних від 27 лютого 2015 року, №№170 та 171 від 13 жовтня 2015 року без зауважень та претензій.

Як вбачається з вищенаведеного, договором між сторонами чітко врегульовано порядок передання та отримання товару, зокрема, по якості, та перевірку якості товару.

Факт приймання передачі по якості підтверджується відповідно накладними на товар та Паспортом (чи іншим документом, що надається для товару даного виду). (п.5.3. договору).

Копії документів на підтвердження якості отриманого відповідачем товару наявні в матеріалах справи (а.с.73).

У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що відповідач у розумний строк після отримання товару вимагав у позивача документи про відповідність отриманого товару вимогам якості (зокрема, паспорт), також відсутні докази на підтвердження відмови позивача від надання таких документів на вимогу відповідача.

Відповідачем до матеріалів справи долучено акт від 26.06.2015р., наказ від 18.11.2015р. та 4 (чотири) акти виявлення дефектів на підтвердження доводів про отримання неякісного товару за спірним договором.

Проте, долучені акти щодо обстеження та виявлення наявності дефектів (пошкоджень, несправності і т.п.), які затверджені 19.11.2015р., на підставі наказу №14 від 18.11.2015р., фактично складені щодо виявлення недоліків при проведенні ремонтно-будівельних робіт нежитлових приміщень ТзОВ Екоферм, а не поставлених товарів; не містять інформації щодо саме того обладнання, яке було поставлено позивачем відповідачу згідно наявних у справі накладних.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що подані відповідачем документи (вищезазначені акти) не є належними доказами на підтвердження невиконання зобовязання зі сторони позивача щодо передання товару, який не відповідає вимогам якості.

Крім того, з матеріалів справи не вбачається дотримання відповідачем вимог договору, зокрема, п. 5.5. договору, щодо порядку перевірки якості товару після його поставки та складення відповідних документів про невідповідність товару вимогам якості у передбачений договором спосіб. Згідно п.5.5. договору перевірка відповідності товару вимогам якості у встановлений договором строк після прийняття товару (10 днів) є обовязком покупця. У випадку виявлення невідповідності щодо якості товару покупець зобовязаний повідомити про це постачальника шляхом надання відповідної рекламації, в якій вказується перелік та характеристики товару, в якому виявлені невідповідності на адресу постачальника у строк, вказаний у п.5.5 договору.

Апеляційний суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів невідповідності отриманого товару вимогам якості, які передбачені договором та які були б складені в порядку, передбаченому договором.

Враховуючи все вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову про стягнення з відповідача 150 000грн. 00коп. основного боргу за поставлений товар.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте з урахуванням усіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Щодо відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням суду у справі № 914/4279/15, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Згідно із п.3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі. Зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним. Зокрема, відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК).

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, але не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобовязань сторін. Отже, припинення зобовязання можливе за умови його належного виконання, що проведено належним чином, а розірвання договору не є підставою для припинення виконання зобовязання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору. Дані висновки суду узгоджуються із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 09.09.2015р. у справі №6-939цс15.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що обставини щодо належного чи неналежного виконання сторонами умов договору поставки (купівлі продажу) та щодо розрахунків між сторонами можуть бути встановлені в межах даної справи на підставі наявних у справі доказів, а відтак, у суду відсутні правові підстави для зупинення провадження у справі згідно із вимогами ст. 79 ГПК України з підстав, зазначених у поданому відповідачем клопотанні.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору в порядку ст.49 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Львівської області від 12.01.2016 року у справі № 914/3795/15 - залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Екоферм, б/н від 22.01.2016 року без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 17.03.2016 р.

Головуючий суддя Бонк Т.Б.

Судді Бойко С.М.

ОСОБА_1