ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 921/34/15-г/7

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Давид Л.Л.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Оштук Н.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, б/н від 03.12.2015 р. (вх. № місцевого суду 2375 від 08.12.2015 р., вх. № апеляційного суду 01-05/154/16 від 12.01.2016 р.)

на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2015 р.

у справі №921/34/15-г/7 (суддя Стадник М.С. )

за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область

до Приватного підприємства Стім, м. Тернопіль

про стягнення 452 523,81 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з»явились;

від відповідача: не з»явились;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 13.11.2015 р. у справі №921/34/15-г/7 частково задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область (надалі Позивач) до Приватного підприємства Стім, м. Тернопіль (надалі Відповідач) про стягнення 452 523,81 грн. Стягнуто з Відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 224 033,33 грн. заборгованості за відсотками та 4 480,97 грн. в повернення судових витрат.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу б/н від 03.12.2015 р. (вх. № місцевого суду 2375 від 08.12.2015 р., вх. № апеляційного суду 01-05/154/16 від 12.01.2016 р.), в якій посилається на те, що останнє прийнято в частині відмови щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, з порушенням норм чинного законодавства та з неповним дослідженням матеріалів та обставин справи, а саме:

Скаржник вказує, що укладаючи договір, Позичальник (Відповідач) не ставив під сумнів розумність та справедливість його умов. Сторони розуміли умови, за яких він буде виконуватись, зокрема зважували на відповідальність, яка настає згідно умов Договору при його невиконанні або неналежному виконанні. При укладенні договору сторони досягли згоди щодо його умов у відповідності зі ст. 638 Цивільного кодексу України. Таким чином, вважає, що розумною вважається сума неустойки (штрафу та пені), яку сторони визначили та погодили при укладенні Договору.

Також Скаржник зазначає, що в розрахунку про заборгованість зазначена сума пені, яка вираховується шляхом віднімання від суми пені, заявленої в попередньому позові і становить 216 288,81 грн. , що не було досліджено судом та необґрунтовано відмовлено Також вказує, що Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-бухгалтерська експертиза з метою з»ясування питання наявності або відсутності заборгованості Відповідача за кредитним договором не проводилась, а подані до суду документи належним чином не досліджені.

Дані обставини, Скаржник вважає підставою для зміни рішення місцевого господарського суду а частині відмови в стягненні заборгованості за пенею , а відтак просить задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 р. поновлено строк ПАТ КБ «ПриватБанк» на подання апеляційної скарги , б/н від 03.12.2015 р. (вх. № апеляційного суду 01-05/154/16 від 12.01.2016 р.) на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2015 р. у справі №921/34/15-г/7 (Т-4, а.с.3-4).

Ухвалою суду від 13.01.2016 р. прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, б/н від 03.12.2015 р. (вх. № місцевого суду 2375 від 08.12.2015 р., вх. № апеляційного суду 01-05/154/16 від 12.01.2016 р.) на рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2015 р. у справі №921/34/15-г/7 та призначено до розгляду в судове засідання на 02.02.2016 р. в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л, суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.(Т-4,а.с.5).

В судовому засіданні 02.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 01.03.2016 р. (в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.) в зв»язку з неявкою представника Відповідача та клопотанням представника Скаржника. Крім цього, даною ухвалою задоволено клопотання Скаржника про розгляд даної справи в режимі відеоконференції. Забезпечення проведення судового засідання 01.03.2016 р. в режимі відеоконференції покладено на господарський суд Івано-Франківської області (Т-4, а.с.28-29).

В судове засідання 01.03.2016 р. до господарського суду Івано-Франківської області з»явилась представник Позивача (Скаржника) ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила взяти до уваги розрахунок, доданий до позовної заяви, який міститься на а.с.15 Т-1.

Відповідач участі уповноваженого представника не забезпечив, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 02.02.2016 р., про що свідчить штамп на звороті останньої (Т-4, а.с.29 «зворот»).

Заслухавши в судовому засіданні 01.03.2016 р. пояснення представника Скаржника, судова колегія ухвалила відкласти розгляд справи на 10.03.2016 р. (в складі колегії: головуючого судді Давид Л.Л., суддів Гриців В.М. та Кордюк Г.Т.) з метою повного та всестороннього дослідження всіх матеріалів справи.

Судова колегія зазначає, що ухвали суду від 13.01.2016 р., 02.02.2016 р., 01.03.2016 р., надіслані були на адресу Відповідача: 46000 м. Тернопіль, вул. Сагайдачного 1 (зазначену у витягу з ЄДРЮОФОП (Т-4, а.с.41-43)) повертаються на адресу суду із зазначенням «за зазначеною адресою не проживає (не значиться)» (Т-4, а.с.19-23, 30-40).

У абз. 3 п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції"(із змінами та доповненнями) зазначено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Відповідно до цього, судова колегія вважає, що Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції.

10.03.2016 р. в канцелярію суду від представника Скаржника поступили додаткові пояснення по розрахунку заборгованості (вх.№ апеляційного суду 01-04/1924/16 від 10.03.2016 р.) в яких зазначає, що місцевим господарським судом не враховано той факт, що задовольняючи стягнення відсотків які він фактично розрахував відповідно до розрахунку заборгованості, зазначивши, при цьому, що сума нарахованих відсотків становить 224 033,33 грн. (сума відсотків нарахована станом на 11.11.2014 р. 381416,83 грн. сума відсотків нарахована станом на 11.10.2011 р. 157383,50 грн.), фактично визнав суму простроченого зобов»язання і відповідно до умов договору за невиконання боргових зобов»язань Банк нарахував пеню яка за період з 11.10.2011 р. по 11.11.2014 р. становить 216 288,81 грн. та штрафні санкції 1000 грн. штраф фіксована частина та процентна складова 11201,67 грн. за звернення з позовом в суд. Крім цього, вказує, що відповідно до розрахунку заборгованості який міститься в матеріалах справи та повторно поданий суду апеляційної інстанції, місцевий господарський суд мав можливість визначити суму пені нараховану за період з 11.11.2013 р. по 11.11.2014 р., оскільки сума пені станом на 11.11.2013 р. відповідно до графи 15 «загальна заборгованість з пені» становить 205 325,93 грн., а станом на 11.11.2014 р. відповідно до графи 15 «загальна заборгованість з пені» становить 264 679,84 грн., отже вважає, що сума пені нарахована за один рік за період з 11.11.2013 р. по 11.11.2014 р. становить 59353,91 грн. (264679,84 грн. 205325,93 грн.). Відповідно до цього, просить, апеляційну скаргу задоволити.

В судове засідання 10.03.2016 р. сторони участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи ухвалою суду від 01.03.2016 р., що підтверджується штампом на звороті останньої (Т-4, а.с.46 зворот). Участь представників сторін, ухвалою суду від 01.03.2016 р., визначено не обов»язковою.

Враховуючи вищенаведене, судова колегія ухвалила розглядати справу по наявних у ній матеріалах.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника Скаржника в попередньому судовому засіданні, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відповідність рішення господарського суду Тернопільської області нормам чинного законодавства, матеріалам та обставинам справи, виходячи з наступного.

29.02.2008 р. ЗАТ КБ (на сьогоднішній день ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі-Банк) та ПП «Стім» (надалі - Позичальник) уклали кредитний договір №2008/12 (Т-1, а.с.11-14), згідно умов якого Банк відкриває Позичальнику поновлювальну кредитну лінію у межах ліміту 100 000 грн. на поповнення обігових коштів, які надаються на підставі розрахункових документів Позичальника на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та 557,23 грн. на сплату страхових внесків, а також 34 грн. для сплати за реєстрацію предметів застави в державному реєстрі обтяження рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами у п.2.1. по кожному договору застави (п.п. А.1, А.2, 1.1., 2.1.1., 2.1.2 даного Договору).

Згідно п.п.А.3, А.5, А.7, А.8, 4.1, 4.2, 4.3 Договору, Позичальник зобов»язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії кошти до 24.02.2011 р. та сплатити за користування кредитними коштами проценти в розмірі 21% річних, а при порушенні будь-якого зобов»язання щодо погашення кредиту сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 47% річних від суми залишку непогашеної заборгованості. При цьому, Позичальник погашає повністю заборгованість протягом 360 днів з моменту її виникнення.

У п.А.4 Договору зазначено, що для обліку коштів, що видаватимуться по кредитній лінії та обслуговування кредиту Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок, рахунок з процентів, рахунок для сплати винагороди за обслуговування кредиту та рахунок для сплати інших винагород.

В Договорі датою сплати процентів визначено 27 число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання договору, нарахування процентів здійснюється на дату сплати процентів, при цьому проценти розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитним ресурсами, виходячи з 360 днів на рік. У разі, якщо дата погашення кредиту, відсотків, інших платежів припадає на вихідний день або святковий, то такі здійснюються у банківський день, що передує вихідному, святковому дню. Банківський день це день у який банки України відкриті для проведення операцій з переказу коштів з використанням каналів взаємодії з НБУ (п.п. А.9, 4.7, 4.10-4.11 кредитного Договору).

У відповідності до п.п.5.1, 5.8 кредитного Договору за прострочення повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, винагороди, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на період прострочення платежу. При порушенні строків оплати будь-якого із зобов»язань більше ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, Позичальник сплачує штраф, що розраховуються за формулою 1000,00 грн. +5% від суми позову.

Сторони погодили, що договір діє до повного виконання зобов»язань сторонами за даною угодою (п.6.1 кредитного Договору).

Крім цього, згідно умов додаткової угоди №1 від 27.03.2008 р. до кредитного договору №2008/12 від 29.02.2008 р., сторони домовились викласти розділ «А» в новій редакції, згідно якого змінилася сума ліміту кредитного договору на 220 000 грн. на поновлення обігових коштів (п.А.2), збільшена вартість заставного майна на 500 498,76 грн. та виключено умову щодо проведення платежів, по яких настав термін у строк до 360 днів з моменту її виникнення.

Позивач вказує, що Відповідач свої зобов»язання згідного кредитного договору №2008/12 від 29.02.2008 р. в сумах та в строки обумовлені таким, виконував несвоєчасно та не в повному обсязі, в зв»язку з чим стверджує, що станом на 11.11.2014 р. заборгованість становить 452 523,81 грн., з яких заборгованість за відсотками 224 033,33 грн., пеня 216 288,81 грн., штраф фіксована частина 1 000,00 грн. та штраф процентна складова 1 1201,67 грн. (Т-1, а.с.21-24).

При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду керувалась наступним.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов»язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, яка кореспондується вимогам ст. 345 Господарського кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов»язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов»язання (неналежне виконання) (ст.610 Цивільного кодексу України).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 08.02.2012 р. у справі №1915/482/2012 за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до ПП "Стім" та ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості, яка виникла за кредитним договором №2008/12 від 29.02.2008р. станом на 11.10.2011 р., позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ПП "Стім" 461443,24 грн., із яких: 220 000 грн. заборгованість за тілом кредиту, 157383,50 грн. заборгованість по відсоткам, 10 723,77 грн. заборгованості за комісією, 50410,10 грн. пені, 1000 грн. штрафу фіксована частина, 21925,87 грн. штраф процентна складова (Т-1, а.с.19-20).

Дане рішення суду набрало законної сили, а тому відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З наявних в матеріалах справи виписок з особового рахунку, позабалансових рахунків на яких банк здійснює облік заборгованості по кредитному договору в порядку, передбаченому вимогами Інструкції з бухгалтерського обліку кредитних, вкладних (депозитних) операцій та формування і використання резервів під кредитні ризики в банках України, затвердженої постановою Правління Національного Банку України від 27.12.2007 р. №481, за Позичальником (Відповідачем) обліковується як неповернута станом на 11.11.2014 р. заборгованість по тілу кредиту в сумі 220 000 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 381 416,83 грн. (Т-1, а.с.34-70).

Відтак за даними виписок з рахунків №7811 та №7811 (Т-1, а.с.49-70), протоколу Банку №7057256 від 29.11.2013 р., меморіальних ордерів від 29.11.2013 р. (Т-3, а.с.221-222) списано заборгованість по тілу кредиту в сумі 220 000 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 381 416,83 грн.

У відповідності до п.7 Порядку відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву затвердженої правлінням НБУ №172 від 01.06.2011 р. відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента і Банк зобов»язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні обставини, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини , які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставин справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, оскільки сума нарахованих відсотків 224 033 грн. (381416,83-157383,50 грн.) підтверджується меморіальними ордерами, обліковується на рахунку Банку як несплачена, Відповідачем не спростована, то місцевий господарський суд правомірно задоволив позовні вимоги в цій частині.

У відповідності до вимог ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею), поукою, гарантією, заставою при триманням, завдатком, іншими видами забезпечення встановленими договором або законом. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 258 Цивільного кодексу України та ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов»язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов»язання мало бути виконано та стягуються такі санкції протягом строку позовної давності в один рік.

Пунктом 5.4. кредитного Договору сторони погодили, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобовязань, передбаченої п.5.1, 5.1, 5.3, здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобовязання повинно було бути виконане Позичальником, а строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даною угодою встановлюються сторонами тривалістю 5 років (п.5.7 кредитного договору).

Позивачем, за неналежне виконання Відповідачем взятих на себе зобов'язань, заявлено до стягнення 216288,81 грн. (266698,91 - 50410,10) - пені. На підтвердження нарахування пені Позивачем надано розрахунок доданий до позовної заяви (Т-1, а.с.15-18) та розрахунок поданий 13.11.2015 р. (Т-3, а.с.21-29).

Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що такі містять різні дані щодо періодів та сум нарахувань, і відповідно з якого не можливо встановити правомірність проведеного нарахування, зважаючи на те, що такий розрахунок здійснюється за кожен день прострочення платежу згідно чинного законодавства та за кожне зобовязання окремо, в даному випадку тіло кредиту та відсотки.

Місцевим господарським судом встановлено, що з наданих Позивачем розрахунків сума пені нарахована в одній загальній графі "за порушення строків розрахунків (в валюті кредиту)", без розмежування по тілу кредиту та відсотках, не підтверджено нарахування суми за кожен день прострочення, а зазначено вибірково періоди, навіть не кожен місяць прострочення. Так, по розрахунку від 14.01.2015р. зазначені періоди: 20.03.2012р., 10.06.2013р., 16.08.2013р., 29.11.2013р., 15.04.2014р., 17.07.2014р., 11.11.2014р., а в розрахунку від 13.11.2015 р. зазначені вибірково дні місяця без пояснень застосованого порядку нарахування.

Крім цього, ухвалою місцевого господарського суду від 10.03.2015 р. призначено у даній справі фінансово-кредитну експертизу (Т-1, а.с.105-107), зокрема на вирішення якої, серед інших питань було поставлено питання про відповідність суми пені 216 288,81 грн. нарахованої по кредитному договору №2008/12 від 29.02.2008 р. за період з 11.10.2011 р. по 11.11.2014 р.? Однак, така експертиза не проведена в зв»язку з неподанням сторонами витребуваних судом матеріалів.

Перевіривши подані Позивачем розрахунки в сукупності з наявними в матеріалах справи меморіальними ордерами, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що даними доказами підтверджується нарахування відсотків в сумі 224 033,33 грн., які і присуджені до стягнення оскаржуваним рішенням.

Вимоги про стягнення 216 288,81 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором щодо сплати тіла кредиту та відсотків не доведені належними та допустимими доказами, а тому місцевим господарським судом правомірно відмовлено у їх задоволенні.

Щодо позовних вимог про стягнення 1000,00 грн. фіксованої частини штрафу та процентної складової штрафу у розмірі 11 201,67 грн., які розраховані Позивачем у відповідності до п.5.8 кредитного договору за формулою: 1000 грн. +5% від суми позову, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до вимог п.3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки .

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов»язання (ч.2 ст. 549 ЦК України), а пенею є неустойка , що обчислюється у відмотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов»язання за кожен день прострочення виконання.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, неустойка має подвійну правову природу, при цьому пеня стягується з боржника до повного виконання взятих на себе ним зобов»язань, а штраф має одноразовий характер та вичерпується з настанням самого факту порушення зобов»язання.

Відтак враховуючи вищенаведене, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що стягнення штрафу , який передбачили сторони у п.5.8 Договору стягується одноразово, а відтак Позивач таким правом вже скористався, про що свідчить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08.02.2012 р. , яким було вже стягнуто на користь Банку 1000 штрафу фіксованої частини та 21 925,87 грн. штраф процентна складова.

Відповідно до цього місцевим господарським судом правомірно відмовлено в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 1000,00 грн. фіксованої частини штрафу та процентної складової штрафу у розмірі 11 201,67 грн.

У відповідності до вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що доводами апеляційної скарги правомірності висновків суду першої інстанції не спростовано, обставини, які відповідно до статті 104 ГПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції, в порядку статтей 33, 34 ГПК України, апелянтом не доведено, а оскаржуване судове рішення прийняте у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, фактичними обставинами та матеріалами справи, апеляційний господарський суд підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого господарського суду не вбачає.

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, витрати по сплаті судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку, у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України відносяться на Скаржника.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України,

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Тернопільської області від 13.11.2015 у справі №921/34/15-г/7 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, б/н від 03.12.2015 р. без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

3. Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2016 р.

Головуючий суддя Давид Л.Л.

Судді Гриців В.М.

ОСОБА_1