КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/25721/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Кирій О.В. - директор;

Кирій Л.Г. - представник за довіреністю від 01.02.2016 року;

від відповідача: Новинський О.В. - представник за довіреністю від 16.10.2015 року

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства»

на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року

у справі № 910/25721/15 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт Спейс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства»

про стягнення 87 849, 86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Смарт Спейс» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства» про стягнення 87 849, 86 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення умов договору № 15/12/15-1 про зобов'язання розробити, виготовити та встановити меблі не здійснив оплату за поставлений товар у повному обсязі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що належним і допустимим доказом, що підтверджує факт господарської операції по передачі товару, є видаткова накладна. Отже, посилання позивача на поставку товару за договором жодним належним документом не підтверджується.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства» по справі № 910/25721/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М.А., Пономаренко Є.Ю.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 року, у зв'язку із перебуванням судді Руденко М.А. у відпустці, справу № 910/25721/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю, Коршун Н.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридичний центр правового партнерства" прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю, Коршун Н.М. та призначено до розгляду на 03.02.2016 року.

Розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року, у зв'язку з виходом судді Руденко М. А. з відпустки, справу № 910/25721/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року, справу № 910/25721/15 передано до розгляду колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

У судовому засіданні 03.02.2016 року оголошено перерву до 16.03.2016 року.

Представник позивача у судовому засіданні 16.03.2016 року надав додаткові документи по справі та заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача у судовому засіданні 16.03.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 10.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Спейс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю"Юридичний центр правового партнерства" (покупець) укладено договір №15/12/15-1.

28.01.2015 року між сторонами договору укладено додаток №2 від 28.01.2015 до договору №15/12/15-1 від 15.12.2014, на загальну суму 283 034,78 грн.

На підставі додатку та договору, позивачем виставлено рахунок на оплату №2 від 26.01.2015 року на загальну суму 283 034,78 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем було виготовлено та поставлено відповідачу товар на підтвердження чого надано довіреність №13 від 16.03.2015 року виданої ТОВ "Юридичний центр правового партнерства" на отримання від ТОВ "Смарт Спейс" цінностей за рахунком-фактурою №2 від 26.01.2015р.

При цьому, позивачем зазначено, що відповідач за поставлений товар розрахувався частково.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач вказував, що за поставлений товар розрахувався повністю, на підтвердження чого надав платіжні доручення.

Водночас, судом першої інстанції встановлено, що надані відповідачем докази оплати на загальну суму 129 797,08 грн. не приймаються судом як докази оплати по додатку №2 від 28.01.2015р. до договору, оскільки в їх призначенні платежу міститься посилання на інші рахунки, а саме:

- кошти в розмірі 118 907,48 грн., згідно банківської виписки від 12.12.2014 року перераховані як оплата за меблі, згідно рах. №69 від 10.12.2014 р.,

- кошти в розмірі 10 370,00 грн. згідно платіжного доручення №11 від 30.01.2015 року перераховані як оплати за послуги згідно рах. №5 від 28.01.2015р.,

- кошти в розмірі 519,60 грн., згідно платіжного доручення №55 від 10.03.2015 року перераховані як оплати за послуги згідно рах. №11 від 06.03.2015р.

Беручи до уваги зазначене, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу частково з урахуванням того, що поставка товару була здійснена на суму 283 034,78 грн., а оплат, які наявні в матеріалах справи, що підтверджують сплату згідно рахунку № 2 на суму 223 034,78 грн.

Проте, переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегією суддів встановлено, що окрім правовідносин згідно додатку № 2 до договору, між сторонами існували правовідносини на підставі додатку № 1 та додатку № 3 до договору.

На підставі вказаного, колегія суддів витребувала у сторін всю первинну документацію, яка підтверджує виконання забов'язань за вищевказаними додатками.

Враховуючи надані первинні документи, колегією суддів встанволено, що 10.12.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Смарт Спейс" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю"Юридичний центр правового партнерства" (покупець) укладено договір №15/12/15-1.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що продавець зобов'язується розробити, виготовити, провести монтажні роботи та передати у власність покупця меблі (далі товар), а покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного договору.

Вподальшому, сторони уклали додаток № 1 до договору, відповідно до якого позивач повинен був поставити відповідачу меблі на загальну суму 129277, 56 грн.

Колегією суддів встановлено, що позивач поставив меблі на підставі вказаного додатку № 1, а відповідач прийняв товар та здійснив оплату у повному обсязі, що підтверджується довіреностями № 4 від 11.02.2015 року та № 10 від 05.03.2015 року, видатковими накладними № 5 від 12.02.2015 року та № 10 від 17.03.2015 року, рахунками на оплату № 69 від 10.12.2014 року та № 5 від 28.01.2015 року, платіжними дорученнями № 11 від 30.01.2015 року та № 837 від 12.12.2014 року, наявними в матеріалах справи.

При цьому, сторони зазначають, що спір між ними стосовно прийняття та оплати товарів на підставі додатку № 1 відсутній.

Також, колегією суддів встановлено, що між сторонами було укладено додаток № 3 до договору, відповідно до якого позивач повинен був змінити конструкцію стійки ресепшн. Вартість даних робіт становить 519, 60 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач виконав вищевказані зміни, а відповідач оплатив дані роботи, що підтверджується актом наданих послуг № 6 від 12.03.2014 року, рахунком на оплату № 11 від 06.03.2015 року та платіжним дорученням № 55 від 10.03.2015 року, наявними в матеріалах справи.

При цьому, спір стосовно виконаних робіт на підставі додатку № 3 між сторонами відсутній.

Водночас, звертаючись до суду першої інстанції позивач зазначає, що 28.01.2015 року між сторонами було укладено додаток № 2 до договору, відповідно до якого відповідач повинен був виготовити та поставити меблі на загальну суму 283 034, 78 грн.

Позивач вказує, що він виготовив і поставив відповідачу меблі на підставі додатку № 2 до договору, що підтверджується довіреністю № 13 від 16.03.2015 року та рахунком на оплату № 2 від 26.01.2015 року. Водночас, відповідач за поставлений товар розрахувався частково, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений на підставі додатку № 2 товар становить 60 000, 01 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що товар на підставі додатку № 2 позивачем не поставлявся, що також підтверджується відсутністю видаткової накладної на отримання товару.

В свою чергу позивач, в суді апеляційної інстанції на підтвердження поставки товару на підставі додатку № 2 надав суду видаткові накладні № 12 від 25.03.2015 року та № 9 від 16.03.2015 року.

У судовому засіданні відповідач зазначив, що вищевказані видаткові накладні є підробленими.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивачем зазначено, що ним було виготовлено та поставлено відповідачу товар на підтвердження чого надано довіреність №13 від 16.03.2015 року виданої ТОВ "Юридичний центр правового партнерства" на отримання від ТОВ "Смарт Спейс" цінностей за рахунком-фактурою №2 від 26.01.2015р.

Заперечуючи проти поставки товару, відповідач зазначає, що наданні позивачем в суді апеляційної інстанції накладні є підробленими.

Так, колегія суддів зазначає, що не приймає вищевказані видаткові накладні як основний (імперативний) доказ у справі, який підтверджує поставку товару на підставі додатку № 2 враховуючи наступне.

Відповідно до п. 5.3 договору встановлено, що приймання-передача товару по кількості, якості, асортименту та комплектності згідно умов даного договору, що визначені в додатках до договору, відбувається відповідно до довіреності, яка видається працівниками покупця в день поставки товару.

Пунктом 5.5 договору передбачено, що фактом поставки товару - є видана та підписана покупцем довіреність на отримання товару.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Свобода договору означає можливість сторін вільно визначати зміст договору, який вони укладають і формувати його конкретні умови. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що довіреність № 13 від 16.03.2016 року, яка містить підпис уповноваженого представника відповідача та печатку підприємства - відповідача є належним доказом поставки товару на підставі додатку № 2.

Також, підтвердженням поставки та прийняття відповідачем товару згідно додатку № 2 є здійснення відповідачем часткових оплат.

Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що відповідачем на виконання умов додатку №2 від 28.01.2015р., а саме згідно виставленого позивачем рахунку №2 від 26.01.2015 року, сплачено на рахунок ТОВ "Смарт Спейс" кошти на загальну суму 223 034,78 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №15 від 04.2015 року на суму 169 820,87 грн. та № 67 від 20.03.2015 року на суму 53 213,91 грн. з призначенням платежу: "оплата за товари згідно рах. №2 від 26.01.2015р.".

Надані відповідачем докази оплати на загальну суму 129 797,08 грн. не приймаються судом як докази оплати по додатку №2 від 28.01.2015р. до договору, оскільки, як зазначалося вище є оплатами за товар поставлений згідно додатку № 1 та додатку № 3 та в їх призначенні платежу міститься посилання на інші рахунки, а саме:

- кошти в розмірі 118 907,48 грн., згідно банківської виписки від 12.12.2014 року перераховані як оплата за меблі, згідно рах. № 69 від 10.12.2014 р.,

- кошти в розмірі 10 370,00 грн. згідно платіжного доручення № 11 від 30.01.2015 року перераховані як оплати за послуги згідно рах. № 5 від 28.01.2015р.,

- кошти в розмірі 519,60 грн., згідно платіжного доручення № 55 від 10.03.2015 року перераховані як оплати за послуги згідно рах. № 11 від 06.03.2015р.

Крім того, згідно із 5.12 договору передбачено, що покупець у разі виявлення недоліків поставленого товару за якістю має право пред'явити вимоги до виготовлювача даного товару за умови що ці недоліки були виявлені в розумний строк (7 днів).

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано суду доказів часткового неприйняття товару у зв'язку із виявленими недоліками, повернення товару або пред'явлення вимоги до позивача через виявленні вподальшому недоліки.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу у сумі 60 000, 00 грн.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 15 780,82 грн., інфляційних втрат в розмірі 9 482,58 грн., 3% річних в розмірі 795,45 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.3 договору, покупець за даним договором несе наступну відповідальність: за прострочення платежів штрафна неустойка в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення за кожен день прострочення.

Здійснивши перерахунок пені наданий позивачем, колегія суддів зазначає, що він є арифметично вірним, а тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в частині стягнення пені у повному обсязі.

Також, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що за перерахунком суду 3% річних становлять 789,04 грн.

При цьому, оскільки позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 759,45 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення 3% річних підлягає задоволенню в розмірі 759,45 грн.

Крім того, здійснивши перерахунок збитків від інфляції колегія суддів зазначає, що розмір збитків від інфляції становить 8 926, 71 грн., а тому суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив позовні вимоги в зазначеній частині частково у розмірі 8 926,71 грн.

Так, беручи до уваги всі вищенаведені обставини в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства» не приймаються судом апеляційної інстанції, резолютивна частина рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а мотивувальна частина підлягає зміні з урахуванням висновків постанови апеляційного господарського суду.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридичний центр правового партнерства» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 року у справі № 910/25721/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/25721/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко