ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" березня 2016 р. Справа № 911/442/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат», м. Київ

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району

про стягнення 13660,82 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, договір №2/16 від 15.01.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність від 31.12.2015р. №05/КАМ/Ю;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Гранат», м. Київ звернувся до господарського суду Київської області з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 13660,82 грн. заборгованості за договором поставки №13-232/КАМ-Ю (м'ясо птиці) від 20.02.2013р., в тому числі 8000,00 грн. заставної вартості тари (яку позивач сплатив платіжним дорученням від 14.03.2013р. № 1441, і яку, за твердженням позивача, відповідач мав повернути після повернення тари (за актами приймання передачі тари), підписання відповідного акту звірки (16.09.2013р. та 17.09.2013р.) та отримання вимоги про повернення заставної вартості тари (01.04.2015р.); 1480,00 грн. інфляційних втрат (нарахованих за період квітень-грудень 2015р.) та 180,82 грн. 3% річних (за період 01.04 31.12.2015р.). Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, в тому числі судовий збір та витрати на послуги адвоката в сумі 4000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 09.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/442/16 та призначено справу до розгляду на 22.02.2016р.

В судовому засіданні 22.02.2016р. судом в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 29.02.2016р., про що представники сторін були повідомлені особисто під розпис.

29.02.2016р. відповідачем подано відзив на позовну заяву від 19.02.2016р., в якому відповідач проти позову заперечує та просить суд в позові відмовити. Заперечення мотивовані тим, що умовами договору, а саме пунктом 7.2.6 передбачено сплату штрафу у розмірі 150% вартості неповернутої тари при затримці повернення тари до 15 календарних днів, і 300% від вартості неповернутої тари при затримці більше ніж на 15 календарних днів. При цьому пункт 7.6 договору надає право відповідачу як постачальнику утримувати суми пені, штрафів, збитків з сум заставної вартості тари, належних до повернення покупцю. У звязку із затриманням повернення тари позивачем відповідач нарахував штраф в загальній сумі 29400,00 грн., та твердить, що заставну вартість тари в сумі 8000,00 грн. утримав правомірно в рахунок погашення зазначеного штрафу, який є набагато більшим, ніж заставна вартість тари.

Позивач проти зазначених доводів позивача заперечив та зазначив, що відповідач звертався до суду за стягненням зазначеного штрафу. Рішенням господарського суду міста Києва від 14.07.2014р. у справі №910/770/14, яке набрало законної сили, відповідачу в позові про стягнення штрафу відмовлено на підставі ст.ст. 612, 613 ЦК України, оскільки штраф передбачено за прострочення повернення тари, а прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

В судовому засіданні 29.02.2016р. судом в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України повторно оголошено перерву до 14.03.2016р., про що представникам сторін було оголошено особисто під розпис.

В судовому засіданні представник позивача подав копію рішення господарського суду міста Києва від 14.07.2014р. у справі № 910/770/14. Представник відповідача заперечив проти залучення до матеріалів справи зазначеного документу, з мотивів неналежного оформлення копії, не засвідчення її належним чином. Заперечення відповідача судом не прийняті, оскільки вони суперечать одній з основних конституційних засад судочинства, передбаченій пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України, і яка передбачає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат», м. Київ (далі по тексту ТОВ «Гранат») до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», с. Гаврилівка Вишгородського району (далі по тексту ТОВ «Комплекс Агромарс»), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини першої ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (стаття 179 ЦК України) і сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (стаття 627 ЦК України).

20.02.2013р. між ТОВ «Гранат» (покупець) та ТОВ «Комплекс Агромарс» (постачальник) було укладено Договір поставки №13-232/КАМ-Ю (м'ясо птиці) (далі Договір), згідно якого постачальник зобовязався поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобовязується прийняти цей товар і своєчасно здійснити його оплату. Відповідно до умов Договору:

- Поставка товару здійснюється на умовах DDP адресна програма доставки, узгоджена в додатку №1 (одна точка доставки за адресою м. Київ, вул. Краківська, 18-А, склад з рампою) (пункт 3.4 Договору, додаток №1 до Договору);

- Строк поставки 1 (один) календарний день з моменту одержання в повному обсязі оплати за товар та заставної вартості тари (пункт 3.5 Договору);

- Вся тара є зворотною та підлягає поверненню. Заставна вартість одного ящика встановлюється 40,00 грн. без ПДВ. Заставна вартість тари сплачується покупцем протягом 3 робочих днів з моменту підписання договору на підставі виставленого рахунку (пункти 6.2, 6.3 Договору);

- Покупець зобовязаний повернути тару при отриманні наступної партії товару але в будь-якому випадку не пізніше 20 календарних днів з моменту отримання партії товару, в якій було поставлено відповідну тару (пункт 6.4 Договору);

- При поставці товару транспортом постачальника на склад покупця представник постачальника (експедитор) здає товар в зворотній тарі та приймає порожню тару по кількості та якості, згідно актів приймання-передачі тари в присутності представників покупця (пункт 6.7 Договору);

- Сторони щомісячно оформляють акт звірки по зворотній тарі (пункт 6.10 Договору);

- Для повернення коштів, сплачених в якості заставної вартості тари, покупець після повернення всієї кількості зворотної тари надає постачальнику письмову вимогу довільної форми, де вказує реквізити та підстави для повернення коштів. Постачальник повертає покупцю заставну вартість тари протягом 3 робочих днів після підписання акту звірки, що підтверджує факт повернення тари та за умови отримання постачальником письмової вимоги (пункт 6.5 Договору);

- За прострочення повернення зворотної тари та/або її оплати до 15 календарних днів покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 150% вартості неповернутої тари, а більше 15 календарних днів 300% (з урахуванням раніше утриманого штрафу). У випадку втрати тари окрім штрафу оплачується також її вартість (пункт 7.2.6 Договору);

- Постачальник має право утримувати суми пені, штрафів, збитків та відсотків за користування чужими грошовими коштами з сум, належних до повернення покупцю (пункт 7.6 Договору).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Платіжним дорученням від 14.03.2013р. № 1441 позивачем сплачено заставну вартість тари в сумі 8000,00 грн. (копія платіжного доручення та банківська виписка залучені до матеріалів справи). В наступному відповідач здійснював поставки позивачу продукції у відповідній тарі, зокрема відповідно до:

видаткової накладної від 20.05.2013р. № КА-00035128, на суму 4285,62 грн. та Акту приймання-передачі тари від 20.05.2013р. до вказаної накладної (16 одиниць);

видаткової накладної від 21.05.2013р. № КА-00035519 на суму 43926,34 грн. та Акту приймання-передачі тари від 21.05.2013р. до вказаної накладної (165 одиниць);

видаткової накладної від 27.05.2013р. № КА-00037129 на суму 3 380,18 грн. та Акту приймання-передачі тари від 27.05.2013р. до вказаної накладної (11 одиниць);

Як вбачається з поданих копій Актів приймання-передачі тари, зворотна тара за вказаними поставками була повернута відповідачу в день поставки в повному обсязі.

Відповідач, посилаючись на дані Акту звірки взаємних розрахунків за тару за 01.01.2013р. 16.09.2013р. (копія залучена до матеріалів справи), зазначає, що у позивача існувало прострочення з повернення тари, поставленої за попередній період станом на 23.04.2013р., а саме повернення 45 одиниць тари було прострочено на 16 днів, у звязку з чим відповідачем нараховано 300% штрафу в розмірі 10800,00 грн., повернення 76 одиниць тари було прострочено на 13 днів, у звязку з чим відповідачем було нараховано 150% штрафу в розмірі 9120,00 грн. та повернення 79 одиниць тари було прострочено на 7 днів, у звязку з чим відповідач нарахував позивачу штраф 150% в розмірі 9480,00 грн., а всього 29400,00 грн. штрафу.

У звязку з вказаними обставинами відповідач твердить, що у відповідності до свого права, передбаченого пунктом 7.6 Договору, утримав частину штрафу з коштів, сплачених позивачем в якості заставної вартості тари, та з наведених підстав твердить, що заставна вартість тари позивачу до повернення не належить.

Зазначені посилання суд відхиляє як необґрунтовані.

По-перше, відповідно до ст.ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не подано належних та допустимих доказів наявності прострочення повернення зворотної тари - відповідні Акти приймання-передачі тари до видаткових накладних, за якими суд мав би встановити факт прострочення повернення тари, кількість днів прострочення і кількість одиниць тари, повернення якої було прострочено.

По-друге, В розумінні частини 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно частини 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За таких обставин, умовою застосування до боржника штрафу є: по-перше, наявність порушення боржником зобовязання (в даному випадку прострочення боржника), та по-друге, такий штраф за порушення зобовязання має бути передбачений Договором.

Разом із тим, відповідно до частини 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобовязання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Враховуючи, що умовами поставки в договорів сторони визначили DDP, що покладає мінімальні обовязки на покупця, а продавець несе обовязки та ризики з доставки товару покупцю (адресна програма доставки, узгоджена в додатку №1), а також, враховуючи положення 6.7 пункту Договору, відповідно до якого при поставці товару транспортом постачальника на склад покупця представник постачальника (експедитор) здає товар в зворотній тарі та приймає порожню тару по кількості та якості, згідно актів приймання-передачі тари в присутності представників покупця, суд робить висновок про те, що в даному випадку прострочення боржника з повернення тари не настало внаслідок прострочення кредитора.

Такого ж висновку дійшов господарський суд міста Києва під час розгляду справи № 910/770/14. З цих підстав рішенням від 14.07.2014р., яке в апеляційному порядку не оскаржувалось, товариству «Комплекс Агромарс» було відмовлено в позові до ТОВ «Гранат» про стягнення штрафу за прострочення повернення тари.

В порядку пунктів 6.5, 6.10 Договору сторони підписали Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2013р. по 16.09.2013р. за тару (копія залучена до матеріалів справи, а оригінал був наданий в судовому засіданні), за яким у позивача відсутня заборгованість перед позивачем по тарі, що представниками сторін не заперечується.

В порядку пункту 6.5 Договору позивач направив відповідачу вимогу про повернення заставної вартості тари від 18.03.2015р. №208, яку відповідач отримав 01.04.2015р., по що свідчить залучена до матеріалів справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копія вимоги та повідомлення залучені до матеріалів справи а оригінал поданий для огляду в удовому засіданні).

Згідно пункту 6.5 Договору зобовязання з повернення заставної вартості тари у постачальника виникає з настанням двох умов: підписання відповідного акту звірки по зворотній тарі та отримання від покупця відповідної вимоги у довільній формі. За таких обставин, строк повернення 8000,00 грн. заставної вартості тари у відповідача настав 01.04.2015р.

На підставі вищевикладеного суд вважає вимогу позивача про стягнення з відповідача 8000,00 грн. заставної вартості тари обґрунтованою та такою, яку належить задовольнити повністю.

Крім того, позивач просить суд стягнути за прострочення виконання грошового зобовязання з повернення заставної вартості тари 1480,00 грн. інфляційних втрат (нарахованих за період квітень-грудень 2015р.) та 180,82 грн. 3% річних (за період 01.04.15 31.12.15)

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012р. у справі №37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тому період обчислення інфляційних втрат та процентів річних починається з наступного дня після настання події отримання відповідачем відповідної вимоги, тобто з 02.04.2015р. За таких обставин, виходячи з наступного розрахунку:

Основний борг, грн. Належна дата поверненняПеріод прострочення 3% річних, грн. Інфляційні втрати
8000,00 грн.01.04.2015р.02.04.15 31.12.15180,161528,00
судом встановлено, що з відповідача на користь позивача станом на 31.12.2015р. належать до стягнення 180,16 грн. 3% річних та 1528,00 грн. інфляційних втрат. Позивачем заявлено 1480,00 грн. інфляційних втрат, суд, приймаючи рішення, не вправі виходити за межі позовних вимог, а відтак вказану вимогу позивача слід задовольнити повністю в заявленій сумі.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню частково. Суд приймає рішення про стягнення з відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» на користь позивача товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» заборгованості в розмірі 9660,16 грн., яка складається з 8000,00 грн. основного боргу, 1480,00 грн. інфляційних втрат та 180,16 грн. процентів річних.

Судові витрати в порядку частини другої ст. 49 ГПК України покладаються судом на відповідача як на сторону, з вини якої виник спір.

Позивач просить суд до складу судових витрат по справі включити витрати позивача на послуги адвоката в сумі 4000,00 грн. На підтвердження зазначених витрат до позову додано копія договору від 15.01.2016р. № 2/16 про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «Гранат» та адвокатом ОСОБА_1, згідно якого адвокат ОСОБА_1 (копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 26.05.2004р.р. №413 залучена до матеріалів справи) зобовязався відповідно до узгодженого сторонами доручення представляти інтереси замовника у судових справах, а також здійснює поточне консультування з будь-яких правових питань.

Крім того, суду подана копія підписаної сторонами заявки про надання адвокатських послуг до договору № 2/16 від 15.01.2016р. на послуги з ведення судової справи про стягнення заборгованості з ТОВ «Комплекс Агромарс» на користь ТОВ «Гранат» з неповерненої заставної вартості тари, вартість послуг сторонами визначено в сумі 4000,00 грн.

Суду подано виписку по рахунку за період з 01.02.2016р. по 08.02.2016р., з якої вбачається, що позивач платіжним дорученням від 08.02.2016р. № 710 сплатив адвокату 4000,00 грн. за надання послуг.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Підпунктом 6.5 пункту 6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 встановлено, що у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Позивач не надав доказів, що підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката у заявленій сумі, час витрачений на надання адвокатських послуг у даній справі, а стосовно складності справи, судом враховано, що даний спір у справі для кваліфікованого фахівця правознавця жодної складності не представляє.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження розумності витрат на адвокатські послуги, розмір яких є значним, з урахуванням обставин справи, зокрема, тривалості розгляду та складності справи, розміру задоволених позовних вимог та обсягу наданих послуг, суд вважає, що суму витрат на оплату послуг адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи необхідно зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача 1378,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 69, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська обл., Вишгородський район, с. Гаврилівка, ідентифікаційний код 30160757)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Гранат» (02094, Київська обл., Дніпровський район, вул. Краківська, буд. 18-А, ідентифікаційний код 21620913)

8000,00 грн. (вісім тисяч гривень нуль копійок) основного боргу,

1480,00 грн. (одну тисячу чотириста вісімдесят гривень копійок) інфляційних втрат;

180,16 грн. (сто вісімдесят гривень шістнадцять копійок) процентів річних;

1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) витрат на послуги адвоката;

1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень нуль копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог про стягнення з відповідача 0,66 грн. процентів річних відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 17.03.2016р.

Суддя О.В. Конюх