ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 березня 2016 р. Справа № 903/1342/15

за позовом Підприємця ОСОБА_1, смт.Залісці, Зборівський р-н, Тернопільська обл.

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Облапське", с.Облапи, Ковельський р-н, Волинська обл.

про стягнення 14 532, 00 грн. заборгованості

та зустрічним позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Облапське", с.Облапи, Ковельський р-н, Волинська обл.

до Підприємця ОСОБА_1, смт.Залісці, Зборівський р-н, Тернопільська обл.

про стягнення 56 357, 05 грн.

Суддя: В.А. Пахолюк

з участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, дов. від 12.01.2015 р.,

від відповідача: Михалевич М.А. - представник, дов. від 12.01.2016 р.

За клопотанням відповідача відповідно до ст.811 ГПК України здійснюється фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ТзОВ «Облапське» було подано заяву про відвід судді Пахолюк В.А., в задоволенні якої на підставі ухвали суду від 09.03.2016 р. було відмовлено, як в необгрунтованій та безпідставній.

В судовому засіданні було оголошено перерву з 09.03.2016 р. до 11.03.2016 р. для надання сторонами додаткових письмових пояснень, заперечень по суті заявлених заяв, клопотань.

Суть спору:

Позивач - Підприємець ОСОБА_1, звернувшись з позовом до суду, просить стягнути з відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Облапське" 14 532, 00 грн. заборгованості згідно договору поставки № 17/02-15 від 17.02.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовує невиконанням відповідачем умов договору поставки № 17/02-15 від 17.02.2015 року щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару - добрив рідких азотних.

Крім того, посилається на видаткову накладну № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р., довіреність № 11 від 03.03.2015 р., претензію № 11/11-15/1 від 11.11.2015 р., рахунок № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р., рахунок № 11/03-14/1-19 від 03.03.2015 р., податкову накладну № 19 від 03.03.2015 р., № 12 від 20.02.2015 р., копії банківських виписок по рахунку позивача від 20.02.2015 р. та від 24.02.2015 р.

Позивачем за первісним позовом в судовому засіданні 09.03.2016 р. подано заяву про збільшення позовних вимог на суму 9 560, 20 грн. При цьому, просить стягнути з ТзОВ «Облапське» грошові кошти в сумі 24 092, 20 грн., а саме:

- 14 532, 00 грн. основного боргу;

- 4 292, 71 грн. пені за період з 04.03.2015 р. по 31.01.2016 р.;

- 484, 32 грн. - 3% річних за період з 04.03.2015 р. по 09.03.2016 р.;

- 4 823, 17 грн. - індексу інфляції за період з 04.03.2015 р. по 31.01.2016 р.

11.03.2016 р. позивачем в судовому засіданні подано заяву про збільшення позовних вимог на підставі якої уточнено позовні вимоги щодо збільшеного розміру на суму 9 556, 20 грн., всього на суму 24 092, 20 грн., а саме:

- основного боргу в сумі 14 532, 00 грн.;

- 4 290, 22 грн. пені за період з 05.03.2015 р.;

- 4 823, 17 грн. індексу інфляції за період з 05.03.2015 р. по 31.01.2016 р.;

- 443, 13 грн. - 3% річних за період з 05.03.2015 р. по 09.03.2016 р.

Зазначені вимоги обґрунтовує невиконанням грошових зобов'язань зі сторони ТзОВ «Облапське» та відповідальністю на підставі вимог ст.ст.549, 550, 625 ЦК України та Закону України «Про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР.

У клопотанні, поданому на адресу суду 11.03.2016 р. позивач просить поновити строк позовної давності в частині пені за період 05.03.2016 р.

Суд, розглянувши подані позивачем заяви про збільшення позовних вимог від 09.03.2016 р. та від 11.03.2016 р. приходить до висновку про відмову у задоволенні даних заяв та приєднання їх до матеріалів справи, виходячи з такого.

Збільшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч.4 ст.22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п.3.10 постанови пленуму від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказав, що передбачені частиною четвертою ст.22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за цією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Позивачем у поданих заявах заявлені додаткові вимоги, які стосуються зміни підстав та предмету позову і не є збільшенням кількісних показників за тією ж вимогою.

Як визначено у п.3.12 постанови Пленуму, у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи, розглянути по суті раніше заявлені вимоги.

Беручи до уваги зазначене, суд розглядає позовну вимогу про стягнення з відповідача 14 532, 00 грн. основного боргу.

У зв'язку з цим, суд залишає без розгляду клопотання позивача про відновлення строку позовної давності, яке заявлене на підставі заяви про збільшення позовних вимог.

Відповідач у відзиву на позовну заяву від 04.03.2016 р. (вхід. № 01-54/1918/16) та представник в судовому засіданні проти позову заперечує з таких підстав:

- Твердження позивача про те, що між сторонами виникло договірне зобов'язання з поставки і оплати товару добрив є помилковим, оскільки сторони договору не погодили істотні умови договору поставки: його предмет, найменування, кількість і ціну товару, як це передбачено п.1.2 договору поставки. Отже, відповідач вважає, що за таких умов недотримання вимог ст.638 ЦКУ, ст.180 ГКУ договір поставки є неукладеним, що виключає обґрунтування позовних вимог за первісним позовом з посиланням на наявність договірних зобов'язань між сторонами спору та застосування до спірних правовідносин ст.ст.526, 530, 691, 692 ЦК України.

02.02.2016 р. на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява за вх. № 01-47/54/16 Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Облапське» до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 56 357, 05 грн., з них: 43 455, 98 грн. - вартість недопоставленого товару (сума попередньої оплати, що вимагається до повернення); 12 901, 07 грн. - сума пені за 6 місяців прострочення у поставці товару на суму 43 455, 98 грн.

В обґрунтування зазначених вимог позивач зазначає, що позов подається на підставі договору поставки від 17.02.2015 р. № 17/02-15 та видаткової накладної № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р.

Розрахунок вартості недопоставленого товару в сумі 43455, 98 грн. розраховує на підставі того, що підприємець ОСОБА_1 за договором поставки від 17.02.2015 р. № 17/02-15 поставляє добрива позивачу, а позивач приймає і оплачує добрива. Пунктом 3.2 договору передбачена попередня 100% оплата за постачання добрив.

18.02.2015 р. відповідач за зустрічним позовом пред'явив позивачу рахунок № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р. для здійснення попередньої оплати.

Згідно рахунку вартість однієї тонни становила 8 083 грн. 33 коп. без ПДВ. Загальна сума розрахунку відповідача становила 339 500 грн. 00 коп. з ПДВ за 35 тон добрив.

Платіжним дорученням № 26 від 18.02.2015 р. позивач 20.02.2015 р. сплатив відповідачу 339 500, 00 грн. за вказані у рахунку відповідача 35 тон добрив в порядку передоплати.

Як зазначає позивач, встановлений п.4.1 договору 7-денний строк після попередньої оплати поставки відповідачем 35 тон добрив сплив 27.02.2015 р. Однак, з доводів позивача, замість 35 тон оплачених позивачем добрив, відповідач поставив позивачу лише 30, 52 тонни добрив, що підтверджується видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р.

Отже, відповідач не поставив позивачу 4, 48 тон добрив по ціні згідно рахунку 8 083 грн. 33 коп. без ПДВ за одну тону.

Розрахунок вартості недопоставленого добрива складає: 4, 48 тон х 8 083, 33 грн. = 36 213, 32 грн. (без ПДВ). 36 213, 32 грн. х 1, 2 = 43 455, 98 грн. з ПДВ.

Оскільки відповідач (продавець) частково не передав товар, то позивач за даним зустрічним позовом вимагає повернення суми попередньої оплати в розмірі 43 455, 98 грн.

Крім того, позивачем на підставі п.9.3 договору нарахована пеня за прострочення поставки на суму 43 455, 98 грн. за період з 28.02.2015 р. по 28.08.2015 р. у розмірі 12 901, 07 грн.

Позивач за зустрічним позовом ТзОВ «Облапське» на адресу суду направив заяву про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом (вхід. № 01-65/47/16 від 04.03.2016 р.) на підставі якої просить стягнути 91 800 грн.

Водночас, позивач - ТзОВ «Облапське» у поданому на адресу суду клопотанні (вх.. № 01-65/48/16 від 04.03.2016 р.) просить суд вийти за межі позовних вимог на підставі ст.83 ГПК України та стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Облапське» 91 800, 00 грн.

В обґрунтування даного клопотання, посилаючись на дійсність рахунку № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р. до 19.02.2015 р. зазначає, що платіж СТзОВ «Облапське» у розмірі 339 500, 00 грн. здійснено 20.02.2015 р. без достатніх правових підстав - на підставі рахунку, який діяв лише до 19.02.2015 р.

За умови дійсності рахунку до 19.02.2015 р. платіж СТзОВ «Облапське» на користь ФОП ОСОБА_1 у розмірі 339 500, 00 грн. на підставі такого рахунку у дату 20.02.2015 р. є платежем без достатніх правових підстав, не на підставі договору, строк повернення яких настав 26.02.2015 р. відповідно до п.6 Указу Президента від 16.03.1995 р. № 227/95.

Посилаючись на ст.1212 ЦК України, вважає 339 500, 00 грн. сумою до повернення, як безпідставно набуте майно.

Щодо розрахунку даної суми у розмірі 91 800, 00 грн., то позивач виходить із різниці суми попередньої оплати 339 500 - 91 800 грн. суми, в межах якої СТзОВ «Облапське» сплатило судовий збір у розмірі 1378 грн.

Водночас, Відповідач за зустрічним позовом - Підприємець ОСОБА_1 у відзиву за № 11/03-16/1 від 11.03.16 р. на заяву ТзОВ «Облапське» про збільшення позовних вимог за зустрічним позовом просить прийняти рішення про відмову в задоволенні заяви та клопотання. Вважає доводи заяви та клопотання надуманими та необґрунтованими.

Як зазначає відповідач, позовні вимоги обґрунтовуються тим, що СТзОВ «Облапське» здійснило платіж на підставі рахунку № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р., який втратив свою чинність 20.02.2015 р., а тому ОСОБА_1 безпідставно набув грошові кошти. При цьому, позивач посилається на ст.1212 ЦК України.

Проте, позивач у клопотанні та у заяві оминув факт поставки мінеральних добрив (КАС 32) в кількості 30, 52 тон по ціні 11 600 грн. 00 коп. з врахуванням ПДВ 20% на загальну суму 354 032, 00 грн., який був здійснений відповідачем і підтверджується довіреністю № 11 від 03.03.2015 р., видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р., податковою накладною № 2 від 20.02.2015 р. № 19 від 03.03.2015 р. та відповідними квитанціями із Єдиного реєстру податкових накладних.

При цьому, саме у СТзОВ «Облапське» виник обов'язок перед ФОП ОСОБА_1 за поставлені мінеральні добрива у вигляді оплати.

Крім того, підприємець ОСОБА_1, посилаючись на вимоги ст.1212 ЦК України, системний аналіз норм ст.ст.509, п.1 ч.2 ст.11, ст.177, 202, 207 ЦК України та аналіз матеріалів справи зазначає, що набув кошти за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству, для оплати за договором поставки мінеральних добрив.

Суд, розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом - СТзОВ «Облапське» від 04.03.2016 р. про збільшення позовних вимог на суму 91 800, 00 грн., приходить до висновку про відмову у задоволенні та приєднання її до матеріалів справи, виходячи із такого.

Збільшення розміру позовних вимог є процесуальним правом позивача, передбаченим ч.4 ст.22 ГПК України.

Вищий господарський суд України у п.3.10 постанови пленуму від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказав, що передбачені частиною четвертою ст.22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за цією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Позивачем за зустрічним позовом ТзОВ «Облапське» у поданій заяві заявлені додаткові вимоги, які стосуються зміни підстав та предмету позову і не є збільшенням кількісних показників за тією ж вимогою.

Як визначено у п.3.12 постанови Пленуму, у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи, розглянути по суті раніше заявлені вимоги.

Беручи до уваги зазначене, суд розглядає зустрічну позовну заяву з первісними вимогами СТзОВ «Облапське» до підприємця ОСОБА_1 про стягнення 56 357, 05 грн.

Щодо клопотання СТзОВ «Облапське» від 04.03.2016 р. про вихід за межі позовних вимог за зустрічним позовом, то суд залишає його без задоволення і приєднує до матеріалів справи та розцінює як подане в порушення вимог ст.22 ГПК України, а саме, недотримання позивачем правил вчинення відповідної процесуальної дії та зловживання процесуальними правами, оскільки дане клопотання по суті є обґрунтуванням заяви ТзОВ «Облапське» про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом фактично направленої на одночасну зміну предмета і підстав зустрічного позову, і по суті є окремим позовом.

Розглянувши наявні матеріали по справі, заслухавши в судових засіданнях уповноважених представників сторін, судом встановлено наступне.

17.02.2015 р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю «Облапське» (надалі Покупець) було укладено договір поставки № 17/02-15 (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору Постачальник зобов'язався поставити (передати у власність) Покупцю, а Покупець прийняти і оплатити добрива рідкі азотні (КАС32) на умовах, передбачених даним Договором.

Найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом даного Договору визначається у товарно-транспортних накладних, накладних та актах прийому-передачі, які оформляються та підписуються сторонами при прийомі-передачі кожної партії Товару та оформляються відповідними додатками до даного Договору у вигляді Специфікацій (п.1.2 Договору).

Як визначено п.1.3 Договору загальна вартість Договору визначається шляхом додавання вартості кожної партії Товару протягом строку дії Договору за всіма накладними до даного Договору.

Розділом 3 Договору визначено ціну товару та умови оплати.

Згідно п.3.1 Договору ціна Товару встановлюється в національній валюті України - гривнях (з урахуванням податку на додану вартість) і вказується в додатках до цього Договору (Специфікаціях), які є його невід'ємною частиною.

Покупець перераховує на розрахунковий рахунок оплату за кожну партію замовленого Товару згідно рахунку Постачальника у повному розмірі на умовах 100% передоплати (п.3.2 Договору).

За умовами п.3.3 Договору сторони підписанням цього Договору підтвердили, що ціни на Товар є звичайними для продукції такого асортименту, якості та споживчих властивостей, які склалися на даному ринку продукції.

Загальна вартість Договору складається з вартості всіх партій Товару, поставлених Покупцю за цим Договором (п.3.4 Договору).

Згідно п.3.5 Договору датою оплати Товару вважається дата зарахування коштів, сплачених Покупцем за поставлену партію Товару на розрахунковий рахунок Постачальника.

18.02.2015 р. позивачем - ФОП ОСОБА_1 було пред'явлено відповідачу - СТзОВ «Облапське» рахунок № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р. для здійснення попередньої оплати.

Згідно рахунку вартість однієї тони становила 8 083, 33 грн. без ПДВ. Загальна сума рахунку складала 339 500, 00 грн. з ПДВ за 35 тон добрив.

Платіжним дорученням № 26 від 18.02.2015 р. відповідач сплатив 339 500, 00 грн. (проведено банком 20.02.2015 р.) за вказані у рахунку 35 тон добрив в порядку передоплати.

Як встановлено судом, на виконання своїх зобов'язань ФОП ОСОБА_1 поставив СТзОВ «Облапське» добрива рідкі азотні в кількості 30, 520 тон по ціні 11 600, 00 грн. з ПДВ за 1 тону на загальну суму 354 032, 00 грн., що підтверджується наданою Покупцем довіреністю № 11 від 03.03.2015 р., виданою ОСОБА_4 на отримання добрив рідких азотних (КАС) в кількості 30, 520 тон; видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р. в кількості 30, 520 тон на суму 354 032, 00 грн., підписаною сторонами з зазначенням умов поставки: договір поставки № 17/02-15 від 17.02.2015 р., рахунком № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р. на суму 339 500, 00 грн., рахунком № 11/03-14/1-19 від 03.03.2015 р. на суму 14 532, 00 грн., податковою накладною № 12 від 20.02.2015 р. на суму 339 500, 00 грн. (копія), податковою накладною № 19 від 03.03.2015 р. (копія); копіями квитанцій про реєстрацію податкових накладних в єдиному реєстрі від 03.03.2015 р. та від 13.03.2015 р.

Факт поставки товару за видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р. відповідач не заперечує. Водночас, у суду не виникає сумнівів у достовірності проведеної господарської операції.

Згідно п.2.5 договору поставки № 17/02-15 від 17.02.2015 р. передбачено, що претензії щодо кількості, якості та упаковки Товару та іншим недолікам, які можливі при прийомі-передачі Товару Покупець має право здійснити повернення отриманої партії Товару лише у випадку, якщо її якість не відповідає вимогам Договору, що підтверджено документально.

Між тим, відповідачем у розумінні вимог ст.ст.34, 36 ГПК України не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність будь-яких претензій щодо кількості та якості товару у момент його поставки.

Як встановлено судом, позивачем на решту заборгованості в сумі 14 532, 00 грн. був виставлений рахунок № 11/03-14/1-19 від 03.03.2015 р., який не був оплачений відповідачем та не повернутий.

Направлена позивачем на адресу відповідача претензія за № 11/11-15/1 від 11.11.2015 р. на суму 14 532, 00 грн. була залишена ним без задоволення та відповіді.

Як встановлено, між сторонами майнові права та майнові обов'язки виникли на підставі договору поставки № 17/02-15 від 17.02.2015 р., як це передбачено ст.144 ГК України.

За вимогами ч.ч.1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змiстом положень ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та iншi учасники господарських вiдносин повиннi виконувати господарськi зобов'язання належним чином вiдповiдно до закону, iнших правових актiв, договору, а за вiдсутностi конкретних щодо виконання зобов'язання - вiдповiдно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згiдно зi ст. 530 ЦК України , якщо у зобов'язаннi встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню у цей строк (термiн). Зобов'язання, строк (термiн) виконання якого визначений вказiвкою на подiю, яка неминуче має настати, пiдлягає виконанню з настанням цiєї подiї. Якщо строк (термiн) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк вiд дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає iз договору або актiв цивiльного законодавства.

За договором купiвлi-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власнiсть другiй сторонi (покупцевI), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) i сплатити за нього певну грошову суму ( ст. 655 ЦК України ).

Покупець зобов'язаний оплатити товар пiсля його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документiв на нього, якщо договором або актами цивiльного законодавства не встановлений iнший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцевi повну цiну переданого товару ( ст. 692 ЦК України ).

Із наведеного вбачається, що за загальним правилом, обов'язок покупця оплатити товар виникає пiсля його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документiв на нього. Це правило дiє, якщо спецiальними правилами або договором купiвлi-продажу не встановлено iнший строк оплати.

Враховуючи те, що умовами договору поставки не було встановлено інших строків оплати за поставлений товар, крім попередньої оплати, то до даних правовідносин щодо оплати 14 532, 00 грн. слід застосувати положення ч.2 ст.530 ЦК України в частині пред'явлення вимог кредитора та обов'язку боржника виконати обов'язок в семиденний строк.

Зазначене випливає з вимог ст.693 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повнiстю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здiйснити оплату в строк, встановлений договором купiвлi-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений вiдповiдно до ст. 530 цього Кодексу . У разi невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення ст. 538 цього Кодексу .

Тобто строк (термiн) здiйснення часткової або повної попередньої оплати визначається вiдповiдно до ст. 530 ЦК України тiльки у разi, якщо такий строк (термiн) не встановлений самим договором.

Беручи до уваги те, що відповідачем не було здійснено оплати на вимогу позивача, позовні вимоги про стягнення з відповідача 14 532, 00 грн. підлягають до задоволення, а сплачений позивачем судовий збір в сумі 1 218, 00 грн. - до повернення за рахунок відповідача.

Щодо вимог позивача - ТзОВ «Облапське» за зустрічним позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 56 357, 05 грн. вартості недопоставленого мінерального добрива, то останні не підлягають до задоволення.

При цьому, суд виходить із такого.

Як передбачено п.1.2 договору поставки найменування, асортимент, кількість та ціна Товару, що є предметом даного Договору визначається у товарно-транспортних накладних, накладних та актах прийому-передачі, які оформляються та підписуються Сторонами при прийомі-передачі кожної партії Товару та оформлюються відповідними додатками до даного Договору у вигляді Специфікацій.

Згідно п.4.6 договору поставки одночасно з передачею кожної партії Товару Постачальник передає Покупцеві наступні документи:

- один оригінальний екземпляр Товарно-транспортної накладної чи/або накладної на відпуск товару;

- один оригінальний екземпляр податкової накладної;

- один оригінальний екземпляр рахунку фактури на дану партію Товару.

На підставі видаткової накладної № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р. СТзОВ «Облапське» було прийнято товар у кількості 30, 520 тон на суму 354 032, 00 грн. (з ПДВ) по ціні 11 600, 00 грн. за тонну (в т.ч. з ПДВ).

Як випливає з умов договору та загальних вимог цивільного законодавства, зокрема, ст.692 ЦК України, обов'язок покупця щодо оплати виникає після прийняття Товару або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього.

Отже, рахунок № 11/03-14/1-15 від 18.02.2015 р. на суму 339 500, 00 грн. не є товаророзпорядчим документом, що підтверджує факт прийняття та поставки товару, а отже не може визначати істотних умов щодо поставки.

Факт поставки Продавцем - ФОП ОСОБА_1 товару за видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р. без 100% попередньої оплати Відповідачем його вартості в сумі 354 032, 00 грн. не є вчиненням конклюдентних дій, які призвели до фактичної зміни умов договору, зокрема щодо порядку розрахунків, оскільки Продавець скористався своїм законним правом у зустрічному зобов'язанні, як це визначено ст.538 ЦК України.

Таким чином, Покупець, прийнявши товар за видатковою накладною № 17/02-15-12/1 від 03.03.2015 р. погодився щодо умов поставки товару, його ціни та кількості, чим спростовуються його твердження щодо недопоставки товару.

Беручи до уваги зазначене, вимоги СТзОВ «Облапське» за зустрічним позовом є безпідставними та необґрунтованими.

Господарський суд, керуючись ст.ст.530, 538, 692, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 144, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

в и р і ш и в:

1. Позов ОСОБА_1 до СГТзОВ «Облапське» про стягнення 14 532, 00 грн. задовольнити.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Облапське» (45023, с.Облапи, Ковельський район, Волинська обл.., вул.Незалежності, буд.53А, ) на користь

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 АДРЕСА_1 інд. податк. № НОМЕР_1) 14 532, 00 грн. заборгованості за добрива та 1 218,00 грн. судового збору.

3. В задоволенні зустрічної позовної заяви СГТзОВ «Облапське» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 56 357 грн. 05 коп. відмовити.

Повне рішення складено 15.03.2016 р.

Суддя Пахолюк В.А.