РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 903/54/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Розізнана І.В.

судді Мельник О.В. ,

судді Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Романчук М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача - ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.02.16р. у справі № 903/54/16 (суддя Бондарєв С.В.)

за позовом ОСОБА_1 (м. Вінниця)

до відповідачів 1) приватного підприємства "Юнком-Трейд" (м. Володимир-Волинський, Волинської обл.); 2) ОСОБА_2 (м. Володимир-Волинський, Волинської обл.); 3) товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" (м.Київ)

про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_3, представник за довіреністю від 10.03.2016р.;

відповідача-1 - не з'явився;

відповідача-2 - не з'явився;

відповідача-3 - не з'явився;

Судом роз`яснено представнику права та обов`язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Волинської області з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 01.10.2015р. між ПП "Юнком-Трейд" та ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Івановою Ларисою Петрівною, номер за реєстром 2250 та витребувати з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на користь власника приватного підприємства "Юнком-Трейд" нерухоме майно санпропускник з блоком службових приміщень площею 285,8 кв.м., склад мінеральних добрив площею 1611,1 кв.м., каналізаційна насосна станція площею 23,7 кв.м., авто вагова площею 80,6 кв.м., пункт технічного обслуговування площею 52,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.02.16р. у справі №903/54/16 відмовлено в прийнятті позовної заяви на підставі ст. 62 ГПК України.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу на розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України щодо правил підсудності; даний спір є корпоративним та підлягає розгляду у господарському суді, тому судом неправомірно відмовлено у відкритті провадження у справі, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції. Скаржник посилається на ту обставину, що він є власником 50% приватного підприємства "Юнком-Трейд", а інші 50% цього підприємства належать ОСОБА_5, яким в порушення положень статуту та цивільного законодавства, без будь-якого погодження з позивачем, було продано фізичній особі ОСОБА_2 належне приватному підприємству "Юнком-Трейд" нерухоме майно, яке повторно було продано товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД".

Також, скаржником подані до суду додаткові пояснення до апеляційної скарги (вх. №7132/16 від 15.03.2016р.), в яких він підтримує доводи апеляційної скарги, вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою, тому просить апеляційну скаргу задоволити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016р. скаржнику поновлено строк на апеляційне оскарження, апеляційну скаргу прийнято до провадження, справу призначено до слухання.

В судовому засіданні 15.03.2016р. представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задоволити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати, справу направити на розгляд до місцевого господарського суду; надав колегії суддів оригінали фіскальних чеків про направлення копій апеляційної скарги сторонам по справі.

Представники відповідачів в судове засідання 15.03.2016р. не з'явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку.

Враховуючи положення ст.102 ГПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, а також те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про час і місце розгляду справи, явка сторін в судове засідання обов'язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який укладений 01.10.2015р. між ПП "Юнком-Трейд" та ОСОБА_2, посвідчений нотаріусом Івановою Ларисою Петрівною, номер за реєстром 2250 та про витребування з чужого незаконного володіння товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Агроімпорт ЛТД" на користь власника приватного підприємства "Юнком-Трейд" нерухоме майно санпропускник з блоком службових приміщень площею 285,8 кв.м., склад мінеральних добрив площею 1611,1 кв.м., каналізаційна насосна станція площею 23,7 кв.м., авто вагова площею 80,6 кв.м., пункт технічного обслуговування площею 52,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на ту обставину, що він є власником 50% приватного підприємства "Юнком-Трейд", а інші 50% цього підприємства належать ОСОБА_5. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам законодавства, оскільки укладений ОСОБА_5 особисто з перевищенням повноважень та без погодження виконавчого органу - дирекції та зборів власників, а тому підлягає визнанню недійсним. Позивач вказує, що нерухоме майно на даний час належить відповідачу-3, тому підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння незалежно від того, чи є відповідач-3 добросовісним набувачем. Від недобросовісного набувача майно витребовується у всіх випадках, від добросовісного - коли це майно вибуло з володіння власника не з його волі іншим шляхом.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 09.02.16р. у справі №903/54/16 відмовлено в прийнятті позовної заяви на підставі п. 1 ст. 62 ГПК України. Обґрунтовуючи ухвалу, суд першої інстанції посилається на п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 жовтня 2008р. "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" вказуючи, що не підлягають розгляду в порядку господарського судочинства справи, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності інших суб'єктів господарювання, які не є господарськими товариствами (кооперативи, приватні, колективні підприємства тощо), якщо стороною у справі є фізична особа. Оскільки позов заявлений фізичною особою, тому відповідно до норми ст. 12 ГПК України, даний спір не підвідомчий господарським судам.

Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції ОСОБА_1 є власником 50% статутного капіталу приватного підприємства "Юнком-Трейд" на підставі договору відступлення шляхом купівлі-продажу частки в статутному капіталі ПП "Юнком-Трейд" від 20.11.2014р., який укладений між ОСОБА_1 та ТОВ "КУА "Довіра", про що зазначено у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.12.2015р.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним ч. 1 ст. 167 ГК України, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

В силу приписів ст. 62 Господарського кодексу України підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки. Підприємство не має у своєму складі інших юридичних осіб.

В частині 1 ст. 63 Господарського кодексу України визначено, що залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів, і зокрема, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб'єкта господарювання (юридичної особи);

Відповідно до частини 5 ст. 63 Господарського кодексу України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні.

Унітарне підприємство створюється одним засновником, який виділяє необхідне для того майно, формує відповідно до закону статутний капітал, не поділений на частки (паї), затверджує статут, розподіляє доходи, безпосередньо або через керівника, який ним призначається, керує підприємством і формує його трудовий колектив на засадах трудового найму, вирішує питання реорганізації та ліквідації підприємства. Унітарними є підприємства державні, комунальні, підприємства, засновані на власності об'єднання громадян, релігійної організації або на приватній власності засновника (ч. 4 ст. 63 ГК України).

Корпоративне підприємство утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об'єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб. Особливості правового статусу унітарних і корпоративних підприємств встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами (ч.ч. 5 та 6 ст. 63 ГК України).

В силу приписів частини 1 та 2 ст. 79 Господарського кодексу України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку. У випадках, передбачених цим Кодексом, господарське товариство може діяти у складі одного учасника. Засновниками і учасниками товариства можуть бути суб'єкти господарювання, інші учасники господарських відносин, зазначені у статті 2 цього Кодексу, а також громадяни, які не є суб'єктами господарювання.

В частині 1 та 2 ст. 65 Господарського кодексу України визначено, що управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Відповідно до частини 1 ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Також, згідно абзацу 5 частини 3.1 рішення Конституційного Суду України від 05.02.2013 №1-рп/2013 статутний (складений) капітал є однією з юридичних ознак господарського товариства.

Згідно зі ст. 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави дійти висновку, що приватне підприємство засноване на приватній власності двох або більше осіб, статутний капітал якого поділений на частки між засновниками є господарським підприємством (товариством), а отже його засновники наділені корпоративними правами, які включають в себе правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, а також інші правомочності, передбачені законом та статутом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Законом України від 10.10.2013 № 642-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання діяльності юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", який набрав чинності 29.03.2014, пункт 4 частини 1 статті 12 ГПК України викладено в новій редакції, згідно з якою господарським судам стали підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

У преамбулі до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зазначено, що з огляду на зміни у законодавстві та поетапне набуття чинності окремими законодавчими актами України, господарським судам під час вирішення корпоративних спорів потрібно застосовувати норми матеріального та процесуального права за правилом їх дії у часі: норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин; норми процесуального закону, чинні на час вчинення відповідних процесуальних дій.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016р. №4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" законом не передбачено права учасника (засновника, акціонера, члена) юридичної особи звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів цієї особи поза відносинами представництва. Водночас згідно з положеннями статті 16 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 12 та статті 167 ГК України незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (засновник, акціонер, член) юридичної особи обґрунтовує позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то він має право подати відповідний позов. Такий спір підвідомчий господарським судам і підлягає вирішенню у загальному порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку та неправомірно відмовив у прийнятті позовної заяви, що є підставою для скасування ухвали господарського суду Волинської області від 09.02.2016р. з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до підпункту 4.8 пункту 4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21 лютого 2013 року, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції скасовується ухвала місцевого господарського суду з передачею справи на розгляд суду першої інстанції розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги позивача, має бути здійснено місцевим судом за результатами розгляду справи, згідно ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Волинської області від 09.02.16р. у справі № 903/54/16 задоволити.

2. Ухвалу господарського суду Волинської області від 09.02.16р. у справі №903/54/16 скасувати.

3. Справу передати на розгляд господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом XII-1 Господарського процесуального кодексу України.

5. Справу повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Гудак А.В.