РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/52/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "АВС трейд"
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
простягнення 628 420,66 грн
Суддя Ярмак О.М.

Представники:

від позивачаВітюк В.В. - представник за довіреністю від 21.12.2015
від відповідачаОСОБА_1 - особисто

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 513739,46 грн. основного боргу - заборгованості за поставлене обладнання по договору № 24/2013 від 27.05.2013, 114681,20 грн. пені за порушення строків оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.01.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/52/16 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

В судових засіданнях 09.02.2016 та 16.02.2016 судом оголошувалися перерви на підставі ст. 77 ГПК України.

16.02.2016 представником позивача подана заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої він просить покласти га відповідача судові витрати, а саме 9426,31 грн. судового збору та 62840 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою від 18.02.2016 судом продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 15.03.2016.

Позивач надав в матеріали справи додаткові пояснення, обґрунтував їх та підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду заяву, в якій погодився протягом одного місяця сплатити борг за договором в сумі 171 467,47 грн, а також пеню за 6 місяців, інфляційні втрати, 3% річних, перерахунок боргу з прив'язкою до долара не визнав, просив викликати свідком ОСОБА_3 з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС трейд", не визнав витрати на адвокатські послуги, заявлені позивачем поряд з сумою заборгованості за договором.

Що стосується заяви відповідача в частині виклику свідка, то в її задоволенні суд відмовляє, оскільки в Господарському процесуальному кодексі України серед засобів доказування показання свідків відсутні.

До матеріалів позовної заяви позивач додав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на садовий будинок площею 457,1 кв. м., розташований на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1

Як зазначено в п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Водночас позивачем не подано належних та допустимих доказів існування обставин, з якими положеннями ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, та не доведено, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Заслухавши позиції представників сторін, в судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.05.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "АВС трейд" (продавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець) було укладено договір № 24/2013 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого продавець продає зерносушильне обладнання виробництва "Кеплер Вебер" (Бразилія) та вітчизняне обладнання (обладнання) та здійснює поставку за адресою: АДРЕСА_1, а покупець зобов'язаний прийняти обладнання і провести його оплату згідно з умовами Договору.

Перелік обладнання, кількість, комплектність та вартість приведені в Специфікації (Додатки № 1, № 2 та № 3) до даного Договору, яка є невід'ємною частиною даного Договору. (п. 1.2 Договору).

Згідно з п. 2.2 Договору приймання-передача обладнання оформляється шляхом підписання уповноваженими особами видаткової накладної/акту приймання-передачі.

Так, видатковою накладною № 6 від 11.07.2013 та актом приймання передачі до неї від 11.07.2013 підтверджується факт передачі обладнання від продавця до покупця на суму 45 040,00 доларів США, що становить 367 204,81 грн., а видатковою накладною № 12 від 12.09.2013 та актом приймання передачі до неї від 19.09.2013 підтверджується факт передачі обладнання від продавця до покупця на суму 189 807,00 доларів США, що становить 1 547 469,88 грн.

Як стверджує позивач, поставлене обладнання оплачено відповідачем частково, оскільки за актом звіряння взаємних розрахунків станом на 04.01.2014 у нього значилася заборгованість перед позивачем розміром 171 467,47 грн, що еквівалентно 21 031,57 доларів США, які позивач просить стягнути з відповідача в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 01.12.2015 та становить 513 739,46 грн.

В п. 3.2 Договору сторони погодили, що в Специфікаціях до Договору (Додатки № 1, № 2) вартість імпортного обладнання вказана в доларах США. Оплата за імпортне обладнання проводиться покупцем на розрахунковий рахунок продавця у гривнях по обмінному курсу НБУ на дату оплати плюс 2 (два) відсотки наступними етапами:

а) попередня оплата за обладнання складає 10% від вартості імпортного обладнання або 23 484,70 $. Перша попередня оплата проводиться 03.06.2013 на підставі виставленого рахунка-фактури.

б) другу попередню оплату в розмірі 20% від вартості обладнання або 46 969,40 $ покупець платить до 25 червня 2013 на підставі виставленого рахунка-фактури.

в) третю попередню оплату в розмірі 60% від вартості імпортного обладнання або 140 908,20 $ покупець платить після отримання повідомлення про готовність до відвантаження зі складу виробника на підставі виставленого рахунка-фактури.

г) четверту оплату в розмірі 10% від вартості обладнання або 23 484,70 $ покупець платить через 40 днів після отримання імпортного обладнання.

д) за вітчизняне обладнання покупець платить не пізніше 30 липня 2013 на підставі виставленого рахунка-фактури.

Відповідач не заперечує, що не оплатив поставлений йому товар у повному обсязі відповідно до описаного порядку розрахунків та поданою 15.03.2016 заявою фактично підтверджує наявність у нього заборгованості перед позивачем у розмірі 171 467,47 грн., доказів здійснення повної оплати поставленого обладнання не надає.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

За приписами ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1-3 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи, а саме: рахунками-фактурами, банківськими виписками, актом звіряння взаємних розрахунків від 04.01.2014, підписаним представниками сторін та скріпленим їх печатками, обґрунтовується наявність заборгованості у відповідача перед позивачем в розмірі 171 467,67 грн, що еквівалентно 21 031,57 доларів США станом на 04.01.2014.

Протиріччя у позиціях сторін по суті спору фактично стосуються не факту існування заборгованості, а її розміру, оскільки позивач здійснив розрахунок заборгованості в сумі 21 031,57 доларів США в гривнях за курсом Національного банку України станом на 01.12.2015, а відповідач вважає, що це здійснено неправомірно, заборгованість має бути виражена в гривнях, сума яких визначена актом звіряння взаємних розрахунків від 04.01.2014.

Згідно з п. 3.1 Договору вартість імпортного обладнання за даним Договором складає 1 877 132,07 грн., що складає 234 847,00 доларів США.

У пункті 3.2 Договору сторони погодили, що оплата за імпортне обладнання проводиться покупцем на розрахунковий рахунок продавця у гривнях по обмінному курсу НБУ на дату оплати плюс 2 (два) відсотки.

Відповідно до приписів ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Сторонам при визначенні грошового зобов'язання не забороняється використовувати як грошовий еквівалент іноземну валюту, при цьому порядок визначення сум, що підлягають сплаті у гривнях, сторони можуть визначити у договорі.

Наведеною умовою Договору (п. 3.2) сторони в порядку вказаної норми законодавства чітко визначили, що оплата за імпортне обладнання проводиться в гривнях по обмінному курсу НБУ на дату оплати та встановили порядок здійснення оплати відповідачем із вказівкою конкретних сум в доларах США.

Як вбачається з розрахованих в рахунках-фактурах сум та акті звіряння взаємних розрахунків, сторони використовували офіційний курс Національного банку України для визначення гривневого еквіваленту необхідних до сплати сум, тому суд вважає вказаний сторонами обмінний курс НБУ в п. 3.2 Договору офіційним курсом гривні до іноземної валюти, що встановлюється Національним банком України.

Відповідно до п. 4 ст. 55 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення іноземної валюти - в іноземній валюті та у карбованцях відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову.

Отже, на підставі викладеного вище, проаналізувавши умови Договору та їх відповідність нормам чинного законодавства, суд вважає правомірним заявлення позивачем до стягнення заборгованості у доларах США з її гривневим еквівалентом на дату, самостійно обрану позивачем до порушення провадження у справі (01.12.2015).

Оскільки суму заборгованості сторони зафіксували в акті звіряння взаємних розрахунків 04.01.2014 у розмірі 21 031,57 доларів США, яка станом на 01.12.2015 за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, збільшена на 2 % (п. 3.2. договору) складає 513 739,46 грн., то ця сума підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, оскільки відбулося прострочення покупця за Договором, позивач просив стягнути з нього пеню у розмірі 114 681,20 грн.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

У п. 5.2 Договору сторони погодили, що у разі недотримання термінів оплати обладнання відповідно до абзаців а), б) та в) п. 3.2 даного Договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості даного платежу за кожен день прострочення.

Позивачем здійснено розрахунок пені у період з 04.01.2014 по 01.12.2015 на суму 114 681,20 грн., що перевищує допустимий ч. 6 ст. 232 ГК України період можливості нарахування штрафних санкцій.

Зробивши власний розрахунок суми пені за прострочення оплати обладнання за період з 04.01.2014 по 04.07.2014 з урахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, за шість місяців прострочення боржника, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає сума пені у розмірі 12970,46 грн.

При цьому, аналогічно розрахунку позивача суд бере за основу нарахування пені суму заборгованості у розмірі 171 467,47 грн.

Окрім описаних вище вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача 62840 грн. витрат на правову допомогу, надану йому Адвокатським об'єднанням "Квантум" в особі Вітюка В.В.

Позивачем на підтвердження надання адвокатських послуг надано суду в копіях копію договору про надання адвокатських та юридичних послуг № 14/12.15/1-А від 14.12.2015 та платіжне доручення № 29 від 01.02.2016 на суму 18 852,00 грн.

Окрім перерахованих вище документів, факт надання Вітюком В.В. правової допомоги позивачу у справі № 910/52/16 підтверджується також його особистою участю в судових засіданнях у цій справі та поданням документів до суду за його підписом як представника позивача.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у мiсцi їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Дослідивши подані позивачем документи, з'ясувавши позицію відповідача, суд вважає доведеним позивачем належними та достатніми доказами факт понесення витрат на правову допомогу адвоката Вітюка В.В. саме в межах цієї справи, тому виплачена останньому сума підлягає стягненню з відповідача в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України пропорційно задоволеним вимогам, так само як і сума судового збору.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 34, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

1.Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АВС трейд" (08662, Київська обл., Васильківський район, смт Гребінки, вул. Київська, 36, ідентифікаційний код 37705211) 513 739 (п'ятсот тринадцять тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 46 коп. основного боргу, 12970 (дванадцять тисяч дев'ятсот сімдесят) грн. 46 коп. пені, 15 800 (п'ятнадцять тисяч вісімсот) грн. 78 коп. витрат на послуги адвоката та 7 900 (сім тисяч дев'ятсот) грн. 65 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

2.В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 21.03.2016