РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/31009/15

За позовом Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча

компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька

атомна електрична станція»

До Приватного акціонерного товариства «Уніс-Центр»

Про розірвання договору № 921(1)12Ук від 04.12.2012

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін:

від позивача Мариніч Н.В. - про дов. № 327 від 19.03.2015

від відповідача не з'явився

Суть спору :

На розгляд Господарського суду міста Києва передані вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» до Приватного акціонерного товариства «Уніс-Центр» про розірвання договору № 921(1)12Ук від 04.12.2012.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 порушено провадження у справі № 910/31009/15 та призначено справу до розгляду на 17.03.2016.

Позивач в судовому засіданні 17.03.2016 позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач в судове засідання 17.03.2016 не з'явився, письмовий відзив на позов не надав, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 23.02.2016 не виконав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, оскільки

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України ухвалу від 23.02.2016 було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві, а саме : м. Київ, вул. Дмитрівська, 71, яка згідно спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 29.02.2016 є місцезнаходженням відповідача.

Стаття 64 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у разі відсутності сторін за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ухвала про порушення провадження у справі вважається врученою їм належним чином.

Про поважні причини неявки в судове засідання повноважного представника відповідача суд не повідомлений. Клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Суд приходить до висновку, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для вирішення справи по суті без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 17.03.2016, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

04.12.2012 між Приватним акціонерним товариством «Уніс-Центр» (відповідач, постачальник) та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (позивач, покупець) укладено договір поставки продукції № 921(1)124Ук (далі - договір),

Відповідно до умов п. 1.1. договору постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти і сплатити: щити постійного струму (ЩПС) в кількості 5 (п'яти) штук на загальну суму 2 895 000,00 грн.

Згідно з п. 4.1. договору поставка товару відбувається на умовах DDR м. Енергодар, одержувач - ВП «Складське господарство», вул. Промислова, 133.

Спір виник в зв'язку з тим, що відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань за договором товар повністю не поставив.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 631 Цивільного кодексу України визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати обов'язки відповідно до договору.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і на протязі двох років з моменту укладення договору (п. 11.1. договору).

За умовами п. 1.1. договору відповідач зобов'язався здійснити поставку продукції в наступні строк:

- ЩПС (з 8-ми панелей) - травень 2013 року;

- ЩПС (з 3-х панелей) - травень 2014 року;

- ЩПС (з 14-ти панелей) - травень 2014 року.

29.04.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору, згідно з умовами якої сторони досягли домовленості щодо нових строків поставки:

- ЩПС (з 8-ми панелей) - липень 2013 року;

- ЩПС (з 3-х панелей) - травень 2014 року;

- ЩПС (з 14-ти панелей) - травень 2014 року.

29.07.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до договору, згідно з умовами якої сторони досягли домовленості щодо нових строків поставки:

- ЩПС (з 8-ми панелей) - 03.01.2014 року;

- ЩПС (з 3-х панелей) - листопад 2014 року;

- ЩПС (з 14-ти панелей) - листопад 2014 року.

30.12.2013 між сторонами було укладено додаткову угоду № 3 до договору, згідно з умовами якої сторони досягли домовленості щодо нових строків поставки:

- ЩПС (з 8-ми панелей) - 1 шт. зі строком поставки 04.02.2014, 2 шт. зі строком поставки листопад 2014 року;

- ЩПС (з 3-х панелей) - 10 січня 2015 року;

- ЩПС (з 14-ти панелей) - 10 січня 2015 року.

Відповідачем частково було виконано умови договору та здійснено поставку продукції, що підтверджується наступними видатковими накладеними:

- № РН-00001 від 04.02.2014 поставлено ЩПС в кількості 1 шт.

- № PH 0000003 від 01.07.2014 поставлено ЩПС в кількості 1 шт.;

- № PH 000004 від 29.09.2014 поставлено ЩПС в кількості 1 шт.

30.12.2014 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4 до договору, згідно з умовами якої сторони знов досягли домовленості щодо нових строків поставки:

- ЩПС (з 3-х панелей) - 31 березня 2015 року;

- ЩПС (з 14-ти панелей) - 31 березня 2015 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Проте, відповідач не виконав зобов'язання за договором щодо поставки товару у визначений строк в повному обсязі, а саме залишився не поставленим наступний товар: ЩПС (з 3-х панелей) та ЩПС (з 14-ти панелей) в кількості 2-х штук.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.05.2015 у справі № 910/12102/15 встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання за договором щодо поставки товару у визначений строк в повному обсязі, а саме залишився не поставленим наступний товар: ЩПС (з 3-х панелей) та ЩПС (з 14-ти панелей) в кількості 2-х штук.

Даним рішенням суду задоволено позовні вимоги та зобов'язано Приватне акціонерне товариство «Уніс-Центр» виконати умови договору № 921(1)12Ук від 12.04.2014, а саме допоставити Державному підприємству Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» щити постійного струму у кількості 2-х штук (ЩПС з 3-х панелей та ЩПС з 14-ти панелей).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються (ст.ст. 525, 615 Цивільного кодексу України).

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст. 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 11.2 договору він може бути змінений, розірваний або визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Положеннями ст. 3 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст. 651 Цивільного кодексу України визначає, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Як було зазначено вище, відповідач виконав взяті на себе зобов'язання частково, чим порушив таку істотну умову договору, як предмет.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 180 Господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода (ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України).

Таким чином, укладаючи договір поставки, позивач мав на меті та розраховував отримати товар у визначеній договором кількості. Проте, виконавши їх частково, відповідач істотно порушив умови договору, оскільки таке порушення призвело до позбавлення позивача того, на що він розраховував при його укладенні.

Враховуючи встановлені судом обставини невиконання відповідачем умов договору щодо поставки товару в повному обсязі у встановлений строк, що є істотним порушенням прийнятих на себе зобов'язань, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимог про розірвання договору № 921(1)12Ук від 12.04.2012.

Згідно з ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав.

Зважаючи на вищевказане, позовні вимоги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 ГПК України,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Розірвати договір № 921(1)12Ук від 12.04.2012, укладений між Приватним акціонерним товариством «Уніс-Центр» та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція».

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Уніс-Центр» (01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, 71, ) на користь Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» (71504, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Повне рішення складено 18.03.2016.

СуддяВ.В.Сівакова