КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/21726/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

За участі представників:

від позивача: Сергієнко С.В. - за дов.

від відповідача: Андрієвська О.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015

у справі №910/21726/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14»

до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

про стягнення 71 973,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

Житлово-будівельний кооператив «Шовковик-14» (далі, позивач або ЖБК«Шовковик-14») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі, відповідач або ПАТ «АК «Київводоканал») про стягнення 71 973,86 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за період з 01.06.2011 по 30.06.2014 без достатньої правової підстави отримав від позивача кошти, сплачені останнім за холодну (питну) воду, що використовується для виготовлення гарячої, у розмірі 71 973,86 грн., оскільки укладений між сторонами Договір №04981/4-14 від 26.12.1997 не регулює відносини постачання питної води для виготовлення гарячої. З огляду на це, позивач на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача безпідставно сплачені та неповернуті на вимогу позивача грошові кошти у сумі 71 973,86 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21726/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив, що дійсно, укладений між сторонами Договір №04981/4-14 від 26.12.1997 не регулює відносини постачання позивачу холодної води для виготовлення гарячої, а тому відповідач не мав правових підстав для виставлення позивачу рахунків на оплату такої води, що йде на підігрів, у зв'язку з чим отримані відповідачем спірні грошові кошти в розумінні приписів статті 1212 Цивільного кодексу України є набутими без достатньої правової підстави. Водночас, суд визнав недоведеним факт здійснення перерахування спірної суми коштів на рахунок відповідача саме ЖБК «Шовковик-14» та зазначив, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що такі грошові кошти перераховувалися населенням, що виключає можливість задоволення позовних вимог про повернення грошових коштів на користь позивача, що і стало підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, ЖБК «Шовковик-14» звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21726/15 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що ЖБК «Шовковик-14» має право на звернення до суду за захистом порушених прав мешканців цього кооперативу. Це право кооператив реалізовує незалежно від звернень до нього мешканців кооперативу з проханням захистити їх порушені права.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу позивача у справі прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 16.02.2016.

04.02.2016 позивач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду доповнення до апеляційної скарги, у яких зазначив, що його правова позиція підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 у справі №5011-72/6007-2012, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2015.

12.02.2016 відповідач подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. У відзиві відповідач зазначив, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами у справі №910/21726/15, мають договірний характер (виникли із умов укладених та чинних договорів), а тому положення частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню у даній справі. Також, згідно доводів ПАТ «АК «Київводоканал», він є постачальником питної води для потреб гарячого водопостачання та власником коштів, які надходять від населення за спожиті послуги з гарячого водопостачання. Зазначена обставина, на його думку є преюдиціальною, оскільки була встановлена при розгляді справи №6/321-23/415, та не підлягає повторному доведенню при розгляді справи №910/21726/15. Крім того, відповідач зазначив, що на сьогоднішній день у позивача не виникло право на звернення до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами про стягнення коштів, які є предметом судового розгляду у справі №910/21726/15, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо звернення членів кооперативу до позивача про стягнення спірних коштів.

У судовому засіданні 16.02.2016 було оголошено перерву до 15.03.2016.

Представник позивача у судових засіданнях підтримав доводи, викладені ним у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача у судових засіданнях проти доводів, викладених у апеляційній скарзі заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Як підтверджується матеріалами справи, 26.12.1997 між Державним комунальним об'єднанням «Київводоканал», (правонаступником якого є відповідач - Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»), як постачальником, та Житлово-будівельним кооперативом «Шовковик-14», як абонентом, було укладено Договір на послуги водопостачання та водовідведення №04981/4-14 (далі, Договір), відповідно до пункту 1.1. якого постачальник зобов'язується забезпечити абоненту постачання питної води та прийняти від абонента каналізаційні стоки, а абонент сплатити за вищезазначені послуги на умовах, які визначені цим договором та правилами користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затвердженими наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65.

Колегія суддів зазначає, що Правила користування системами комунального водопостачання в містах і селищах України, затверджені наказом Голови Держжитлокомунгоспу України від 01.07.1994 № 65, втратили чинність згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 №190 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України».

Відповідно до пункту 2.1. Договору постачальник забезпечує постачання питної води, якість якої відповідає ДОСТу 2874-82 та приймає каналізаційні стоки, які не перевищують гранично допустимі концентрації шкідливих речовин.

В свою чергу, абонент за умовами пункту 2.2. «а» Договору сплачує вартість наданих послуг за тарифами постачальника, узгодженими з власником водопровідно-комунальних споруд міста. В разі зміни тарифів, діючих на час заключення Договору, сплата абонентом послуг здійснюється згідно нових цін без зміни інших умов договору.

У відповідності до пунктів 3.1. та 3.4. Договору кількість води, що подається постачальником та використовується абонентом, визначається за показниками водолічильників, зареєстрованих постачальником. Зняття показань з водолічильників здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника спільно з представником абонента. Кількість стічних вод, які надходять у каналізацію, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання, відповідно до показників водолічильника, а при його відсутності - за узгодженням з постачальником, за діючими нормами водопостачання, або іншим засобом, передбаченим п. 21.2 Правил.

Згідно з пунктом 3.6. Договору абонент розраховується за користування водою і послугами каналізації в порядку інкасо платіжних вимог, які оплачуються без акцепту платника, шляхом зняття з його розрахункового рахунку сум , зазначених постачальником у платіжній вимозі.

Цей Договір укладається з 26.12.1997 по 26.12.1998 і набуває чинності з моменту його підписання сторонами та вважається переукладеним на новий строк, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії (пункти 5.1., 5.2. Договору).

Як зазначає позивач та підтверджується наданою ним інформацією від КП ГІОЦ, ПАТ «АК «Київводоканал» отримав грошові кошти за холодну воду, яка використовується для приготування гарячої води (том 1, а.с. 35-36):

- за період з 01.06.2011 та по 30.04.2013 включно в розмірі 44 943,97 грн.

- за період з 01.05.2013 по 30.06.2014 включно в розмірі 27 029,89 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із безпідставним, на думку позивача, набуттям відповідачем у період з 01.06.2011 по 30.06.2014 грошових коштів у розмірі 71 973,86 грн. (44 943,97 грн. + 27 029,89 грн.), сплачених в якості оплати вартості холодної води, яка йде на підігрів.

12.06.2015 ЖБК «Шовковик-14» звернувся до ПАТ «АК «Київводоканал» з вимогою №20 про повернення вказаних грошових коштів, яка була залишена відповідачем без задоволення, у зв'язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів вважає позовні вимоги ЖБК «Шовковик-14» такими, що підлягають задоволенню, а рішенні суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Частиною 1 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до істотних умов договору на надання житлово-комунальних послуг віднесено, зокрема, вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров'я людини питною водою регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України визначений Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затвердженими наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 (далі, Правила).

У відповідності до пункту 3.13. Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

При цьому, приписи чинного законодавства України, що регулюють відносини у сфері питного водопостачання, не виділяють окремо послуги щодо постачання гарячої води, однак визначають, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Вищого господарського суду України № 7/313-64/61 від 01.11.2012, № 35/106 від 30.11.2011 та №22/183-54/160-2012 від 07.02.2013.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач в силу наведених обставин, не є виконавцем послуг з постачання холодної (питної) води для виготовлення гарячої.

Як вбачається із матеріалів справи, у зв'язку із наявністю заборгованості по вказаному Договору Публічне акціонерне товариство «АК «Київводоканал» зверталось у Господарський суд міста Києва з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» про стягнення 212 575,54 грн. заборгованості за Договором №04981/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення, з яких: 171 695,91 грн. - основний борг, 2 199,64 грн. - збитки від інфляції, 3 769,50 грн. - 3% річних, 571,31 грн. - пеня та 34 339,18 грн. - штраф (справа № 910/12489/13).

Постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 17.06.2014 у справі №910/12489/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд апеляційної інстанції, з яким погодився суд касаційної інстанції, виходив, зокрема, з того, що укладений між сторонами Договір №04981/4-14 від 26.12.1997 не регулює відносини сторін з приводу постачання відповідачеві питної води для виготовлення гарячої води та сплати її вартості, а інші договори, які б регулювали такі відносини між сторонами відсутні. Суд визнав необгрунтованими вимоги ПАТ «АК «Київводоканал» про стягнення з ЖБК «Шовковик-14» на користь позивача вартості питної води та відповідних строків, що використовується для виготовлення гарячої води, оскільки Договором №04981/4-14 на послуги водопостачання та водовідведення від 26.12.1997 не передбачений обов'язок відповідача оплачувати обсяги холодної (питної) води, що використовується для виготовлення гарячої води, а доказів постачання води відповідачу на його теплопункти (бойлери) позивач суду не надав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач, з врахуванням встановлених зазначеними судовими рішеннями обставин, здійснив розрахунок кошів, сплачених ним на оплату послуги з постачання питної води для підігріву стосовно теплового пункту (бойлеру) у період з 01.06.2011 по 30.06.2014, загальна сума яких становить 71 973,86 грн., направив відповідачу вимогу від 12.06.2015 №20 (том 1, а.с. 37), та у зв'язку із відсутністю відповіді звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача вказаних коштів на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, вказуючи, що оскільки відповідачем було безпідставно включено до рахунків вартість зазначених послуг, сплачені за вказаними рахунками кошти отримані ПАТ «АК «Київводоканал» без достатніх правових підстав.

Відповідно до статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - це обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в іншому рішенні господарського суду, є суб'єктний склад спору. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі сторони, що й у справі, яка розглядається.

Враховуючи, що у справі №910/12489/13 брали участь ті ж самі сторони, що і у даній справі №910/21726/15, колегія суддів зазначає, що обставини, які були встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 17.06.2014 у справі №910/12489/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014, не підлягають повторному доказуванню і є обов'язковими для суду під час розгляду даної справи.

Такими чином, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду міста Києва від 17.06.2014 у справі №910/12489/13, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014, встановлено преюдиціальний факт відсутності обов'язку ЖБК «Шовковик-14» сплачувати ПАТ «АК «Київводоканал» вартість послуг за надані обсяги холодної (питної) води для виготовлення гарячої води та беручи до уваги, що згідно Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України №190 розрахунок за постачання води, яка йде на підігрів, здійснюється з балансоутримувачем теплових пунктів (котелень) та враховуючи, що на балансі ЖБК «Шовковик-14» не знаходяться бойлери чи теплові пункти, колегія суддів приходить до висновку, що грошові кошти в сумі 71 973,86 грн., які сплачувались відповідачу у період з 01.06.2011 по 30.06.2014 в якості оплати вартості води, яка йде на підігрів, були сплачені без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Приписами частини 1 статті 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно з положенням частин 1, 2 статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковими для неї.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно із частиною першою статті 177 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, апеляційний господарський суд звертає увагу на те, що ПАТ «АК «Київводоканал», як одна зі сторін зобов'язання, набуло грошові кошти у розмірі 71 973,86 грн. за рахунок іншої сторони Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» не в порядку виконання договірного зобов'язання, а поза підставами, передбаченими Договором №04981/4-14 від 26.12.1997, внаслідок перерахування вказаної суми грошових коштів за послуги, надання яких не регулюється таким Договором, що відповідно виключає застосування до відносин між сторонами в частині оплати зазначеної суми норм зобов'язального права.

На підтвердження факту перерахування на рахунок відповідача у справі спірної суми грошових коштів позивачем надано суду інформацію Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр».

Зокрема, на виконання умов Договору про надання послуг №1011 від 02.01.2009, укладеного між позивачем та КП ГІОЦ, останнім було надано позивачу послуги з обробки, розщеплення та перерахування платежів населення за житлово-комунальні послуги, які надійшли на розподільчий рахунок позивача.

Із наданої КП ГІОЦ інформації вбачається, що у період з 01.06.2010 по 30.04.2013 та з 01.05.2013 по 01.06.2014 мешканцями кооперативу сплачувались грошові кошти на розрахунковий рахунок відповідача, зокрема, за холодну воду для підігріву сплачено 71 973,86 грн.

В той же час, висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем його порушеного права та доводи відповідача стосовно відсутності у Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» права на звернення до суду та відсутності механізму повернення на рахунки членів кооперативу коштів є безпідставними, оскільки мешканці будинку не є прямими платниками послуг безпосередньо Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» та, відповідно, не можуть звертатись до останнього з позовними вимогами щодо повернення коштів, крім того, відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації № 80 від 27.01.1997 «Про порядок розрахунків за житлово-комунальні послуги» Комунальне підприємство «Головний інформаційно-обчислювальний центр» забезпечує щоденне розщеплення платежів за житлово-комунальні послуги від населення та перерахування розподілених сум на розрахункові рахунки підприємств-постачальників житлово-комунальних послуг та надає житлово-експлуатаційним організаціям та підприємствам-постачальникам житлово-комунальних послуг щоденну зведену інформацію про сплату платежів населенням по кожному особистому рахунку. Отже, надмірно сплачені кошти мешканцям будинку можуть бути повернуті в такий же спосіб, в який вони були перераховані, тобто гроші мають бути повернутими Житлово-будівельному кооперативу «Шовковик-14», а останній згідно інформації, яка надається КП ГІОЦ позивачеві, має їх віднести на рахунки мешканців будинку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Київського апеляційного господарського суду від 22.09.2015 у справі №5011-72/6007-2012, залишеній без змін постановою Вищого господарського суду України від 16.03.2015.

З приводу тверджень відповідача, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є власником коштів, сплачених за постачання води для підігріву, суд відзначає, що за змістом статті 1212 Цивільного кодексу України набуття у власність грошових коштів без достатніх правових підстав у будь-якому випадку тягне наслідком повернення таких коштів.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Тобто, виходячи з аналізу вищенаведених норм, постачання гарячої води може здійснюватись лише енергопостачальним підприємством, яке для цього здійснює підігрів питної води.

Тож, приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на приписи Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» виконавцем послуг з централізованого постачання гарячої води є саме Публічне акціонерне товариство «Київенерго», з яким, як підтверджується матеріаламии справи, позивачем укладено Договір №7560601 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 04.01.2000 (том 1, а.с. 31-33).

Відносно посилань відповідача на постанову Вищого господарського суду України від 20.12.2005 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.02.2006 у справі №6/321-23/415, якими встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» є постачальником питної води для потреб гарячого водопостачання, суд відзначає, що в межах справи №6/321-23/415 розглядався спір між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та Комунальним підприємством «Головний інформаційно-обчислювальний центр» з приводу правомірності розщеплення останнім коштів, що надходять від населення та, приймаючи рішення, Вищий господарський суд України виходив із відсутності договорів між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та житлово-експлуатаційними організаціями щодо гарячого водопостачання, а також з посиланням на Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України №65 від 01.07.1994.

В той же час, відносини щодо централізованого гарячого водопостачання врегульовані договором між Публічним акціонерним товариством «Київенерго» та ЖБК «Шовковик-14» №7560601 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 04.01.2000. Водночас, як уже зазначалось вище, Правила користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, втратили чинність відповідно до наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 «Про затвердження Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», а відтак - посилання відповідача на вказані судові документи в обґрунтування своїх заперечень, суд визнає необґрунтованим та не приймає до уваги при розгляді даного спору по суті.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зокрема, зазначивши, що позивач пропустив строк позовної давності.

Згідно зі статтями 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У частині 1 статті 261 Цивільного кодексу України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що позивач про порушення свого права дізнався внаслідок прийняття Київським апеляційним господарським судом постанови від 17.06.2014 у справі №910/12489/13, якою встановлено факт відсутності у ЖБК «Шовковик-14» обов'язку сплачувати ПАТ «АК «Київводоканал» вартість холодної (питної) води, що використовується для виготовлення гарячої води. Таким чином, оскільки із даним позовом позивач звернувся до суду 20.08.2015, позовна давність ним не пропущена і порушене право підлягає захисту.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач набув за рахунок позивача грошові кошти у спірному розмірі 71 973,86 грн. (за воду, яка йде на підігрів) за відсутності правової підстави, апеляційний господарський суд вважає вимоги Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» про стягнення безпідставно набутих коштів за воду, яка йде на підігрів у розмірі 71 973,86 грн., обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Апеляційна скарга Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Розподіл господарських витрат здійснено у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21726/15 задовольнити.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2015 у справі №910/21726/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул.Лейпцизька, 1-а; ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» (02068, м.Київ, вул. Драгоманова, 42А; ) 71 973 (сімдесят одну тисячу дев'ятсот сімдесят три) грн. 86 коп. безпідставно отриманих коштів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул.Лейпцизька, 1-а; ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Шовковик-14» (02068, м.Київ, вул. Драгоманова, 42А; ) 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судових витрат за подання позову та 2009 (дві тисячі дев'ять) грн. 70 коп. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Видати накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва відповідно до вимог процесуального законодавства.

Матеріали справи №910/21726/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх