ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

22 березня 2016 року Справа № 914/3389/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Дунаєвської Н.Г. - головуючого,

Мележик Н.І.,

Саранюка В.І.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного підприємства "Шива" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2016 року у справі № 914/3389/15 Господарського суду Львівської області за позовом Публічного акціонерного товариства "ВіЕсБанк", м. Львів, до: 1) Приватного підприємства "Шива", м. Львів; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Оптіма-Капітал", м. Львів, про визнання недійсними додаткових угод,

В С Т А Н О В И В:

Подана Приватним підприємством "Шива" касаційна скарга не відповідає вимогам розділу ХІІ1 Господарського процесуального кодексу України та підлягає поверненню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 111 ГПК України до касаційної скарги додаються, зокрема, докази сплати судового збору.

01.11.2011 набрав чинності Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI "Про судовий збір" (далі - Закон), який визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Зокрема, за подання касаційної скарги до господарського суду на рішення суду (у редакції Закону від 22.05.2015, чинної на момент звернення заявника із касаційною скаргою) ставки судового збору встановлюються у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону).

Отже, Законом передбачено сплату судового збору з касаційних скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

З матеріалів справи вбачається, що позов Публічного акціонерного товариства "ВіЕсБанк" про визнання недійсними додаткових угод було подано у вересні 2015 року.

Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру про визнання недійсними додаткових угод від 01.12.2013, від 01.08.2014 та від 31.12.2014 до договору процентної позики № 2012/02-15 від 15.02.2012.

У редакції Закону України "Про судовий збір" від 01.09.2015, чинної на момент звернення Публічного акціонерного товариства "ВіЕсБанк" з позовом у даній справі, ставки судового збору становили: за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", у січні 2015 встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 1 218,00 грн.

Згідно п. 2.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Отже, при подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір за три вимоги немайнового характеру, що становило 3 654,00 грн. Тому при зверненні у лютому 2016 року до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою на постанову апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у даній справі заявник повинен був сплатити судовий збір у розмірі 4 384,80 грн.

Натомість згідно доданого до касаційної скарги платіжного доручення № 36 від 22.02.2016 заявник сплатив судовий збір у розмірі 1 653,60 грн., тобто за ставкою меншою, ніж передбачено законом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, згідно пункту 4 частини 1 статті 111 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга за змістом повинна містити вимоги особи, що подала касаційну скаргу, із зазначенням суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом.

Тобто, в касаційній скарзі наводяться конкретні норми матеріального чи процесуального права з обґрунтуванням суті їх порушення чи неправильного застосування.

Колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку, що скаржником не обґрунтовано суть неправильного застосування чи порушення або не застосування апеляційним господарським судом конкретних норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.

У касаційній скарзі скаржник лише викладає обставини справи, не зазначаючи при цьому, які саме норми матеріального чи процесуального права були порушені судом апеляційної інстанції при прийнятті оскарженого рішення. Скаржник, не дотримуючись вищевказаних вимог процесуального законодавства, не зазначив суті порушень норм матеріального та процесуального права, допущених апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови. Скаржник зводить доводи касаційної скарги до переоцінки доказів у справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Допущені скаржником порушення є підставою для повернення касаційної скарги на підставі пункту 6 частини 1 статті 1113 ГПК України.

Згідно ч. 3 ст. 1113 ГПК України після усунення обставин, зазначених в пунктах 4, 6 частини першої цієї статті, сторона у справі має право повторно подати касаційну скаргу в загальному порядку та з відповідним клопотанням про відновлення процесуального строку на касаційне оскарження.

Клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз'яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Зважаючи на те, що касаційна скарга не відповідає вимогам Господарського процесуального кодексу України, скарга не дає підстав для перегляду постанови апеляційного господарського суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 86, п.п. 4, 6 ч. 1 ст. 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Шива" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 22 лютого 2016 року у справі № 914/3389/15 разом з доданими до неї документами повернути скаржнику, а справу - Господарському суду Львівської області.

Головуючий суддя: Н.Г. Дунаєвська

Судді: Н.І. Мележик

В.І. Саранюк