ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.16 Справа № 904/7282/15

За позовом Комунального підприємства "ТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Житлово-будівельного кооперативу № 62 "ВЧИТЕЛЬ-4", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя Суховаров А.В.

Суддя Юзіков С.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - представник за дов. № 713 від 19.02.16

від відповідача: ОСОБА_3 - керівник

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу № 62 "Вчитель - 4" про стягнення 47213, 24 грн. основної заборгованості, 2175, 28 грн. трьох відсотків річних та 67426, 76 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про постачання теплової енергії № 45 від 01.02.2013 в частині повної та своєчасної оплати за отриману теплову енергію.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2015 порушено провадження у справі та її розгляд призначено на 14.09.2015.

Ухвалою суду від 14.09.2015 розгляд справи відкладено на 12.10.2015.

06.10.2015 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 призначено колегіальний розгляд справи.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1024 від 12.10.2015 призначено повторний автоматичний розподіл для визначення складу колегії у справі № 904/7282/15.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 12.10.2015, колегіальний розгляд справи № 904/7282/15 призначено у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Кармазіна Л.П., суддя Суховаров А.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.10.2015 справу прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Кармазіна Л.П., суддя Суховаров А.В. та її розгляд призначено на 10.11.2015.

У зв'язку із перебуванням судді Ярошенко В.І на лікарняному з 10.11.2015, слухання справи № 904/8053/15, призначене на 11.11.2015 о 10:30 год. не відбулось, про що було повідомлено сторін листом Господарського суду Дніпропетровської області від 11.11.2015.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.11.2015 справу призначено до розгляду в засіданні на 08.12.2015.

08.12.2015 відповідач подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.12.2015 строк розгляду спору продовжено на п'ятнадцять днів та розгляд справи відкладено на 22.12.2015.

Розпорядженням керівника апарату суду № 1230 від 22.12.2015, у зв'язку з перебуванням судді Кармазіної Л.П. на лікарняному, відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", призначено повторний автоматизований розподіл для заміни судді, що вибув.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.12.2015, колегіальний розгляд справи № 904/7282/15 призначено у складі: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Петренко І.В., суддя Суховаров А.В.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2015 справу прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий колегії ОСОБА_1, суддя Петренко І.В., суддя Суховаров А.В. та призначено розгляд справи на 26.01.2016.

22.12.2015 від відповідача до суду надійшло клопотання, в яких зазначив про неправильність визначення позивачем суми основного боргу та нарахування інфляційних страт, а також надав до суду докази оплати основного боргу у повному обсязі.

25.01.2016 відповідач подав пояснення, в яких зазначає, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат допущено арифметичні помилки та не враховувалися часткові оплати заборгованості, а тому сума інфляційних втрат нарахована невірно. Відповідачем додано контррозрахунок, відповідно до якого сума інфляційних втрат складає 16295, 41 грн.

26.01.2016 представники сторін подали клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів, відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою суду від 26.01.2016 строк розгляду справи продовжено на п'ятнадцять днів та її розгляд відкладено на 01.03.2016, зобовязано сторони надати до суду докладний акт звірки взаєморозрахунків за спірний період.

16.02.2016 від позивача надійшла заяви, в якій він просить суд залучити до матеріалів справи підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків станом на 12.02.2016.

25.02.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення, в яких просить суд відмовити у задоволенні вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, а також залучити до матеріалів справи акт звірки взаєморозрахунків з позивачем.

Розпорядженням керівника апарату суду № 160 від 01.03.2016, у зв'язку з перебуванням судді Петренко І.В. на лікарняному, відповідно до п. 7 ст. 15 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", призначено повторний автоматизований розподіл для заміни судді, що вибув.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 01.03.2016, колегіальний розгляд справи № 904/7282/15 призначено у складі трьох суддів: головуючий колегії - ОСОБА_1, суддя Суховаров А.В., суддя Юзіков С.Г.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.03.2016 справу № 904/7282/15 прийнято до розгляду колегіально у складі трьох суддів: головуючий колегії ОСОБА_1, суддя Суховаров А.В., суддя Юзіков С.Г. та призначено її розгляд на 15.03.2016.

14.03.2016 від відповідача до суду надійшло клопотання, в якому він просив суд під час винесення рішення у справі розстрочити його виконання на шість місяців.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, у судовому засіданні зазначив, що основний борг за теплову енергію був сплачений ним у повному обсязі та заперечив проти задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2009 між Комунальним підприємством "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (далі позивач, постачальник) та Житлово-будівельним кооперативом № 62 «Вчитель-4» (далі відповідач, споживач) було укладено договір на відпуск теплової енергії для потреб опалення № 45 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник здійснює відпуск теплової енергії для потреб централізованого опалення споживачу, по його обєкту, розміщеного за адресою: вул. Високовольстна, 81 від джерела теплопостачання: вул. Високовольстна, 16.

Згідно з п. 2.1 постачальник надає споживачу теплову енергію у вигляді гарячої води в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору з дотриманням споживчих властивостей, якісних показників і режимів: - централізоване опалення.

Пунктом 2.4 договору встановлено, що при наявності приладів обліку щомісячні нарахування за спожиту теплову енергію виконуються за їх показаннями, зафіксованими в двосторонніх актах.

Споживач зобов'язаний щомісячно, до 15-го числа місяця наступного за розрахунковим, отримати рахунок за фактично надані послуги. Кінцевий розрахунок споживач здійснює до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим шляхом безготівкового перерахування (пункт 7.2 договору).

Відповідно до п. 11.1 договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2011. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 11.6 договору).

01.02.2013 між позивачем (далі - теплопостачальне підприємство) та відповідачем було укладено договір про постачання теплової енергії № 45 (далі - договір № 45).

Відповідно до п. 2.1 договору № 45 теплопостачальне підприємство бере на себе зобов'язання виробляти та постачати споживачу теплову енергію, а споживач зобов'язується одержати теплову енергію та сплатити теплопостачальному підприємству її вартість, за встановленими тарифами (цінами) в терміни та на умовах передбаченими цим договором.

Згідно з п. 3.1 договору № 45 теплова енергія постачається споживачу в обсягах згідно з додатком 1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону (175 діб); гаряче водопостачання - протягом 350 діб; технологічні потреби - відповідно з виробничою програмою споживача.

Фактично отриманий обсяг теплової енергії споживачем від теплопостачального підприємства фіксується сторонами Актом здачі-приймання теплової енергії за відповідний розрахунковий період (п. 3.3 договору № 45).

Облік спожитої теплової енергії споживачем здійснюється за показниками комерційного приладу обліку, встановленого за адресою: вул. Високовольтна, буд. 81 (п. 6.2 договору № 45).

Відповідно до п .6.9 договору № 45 споживач здійснює кінцевий розрахунок за спожиту теплову енергію до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим.

12.11.2011 сторонами було складено та підписано акт введення в експлуатацію комерійного вузла обліку теплової енергії абонента: житловий будинок ЖБК-62 «Вчитель-4» по вул. Високовольтна, 81 (арк. с. 69).

Вартість поставленої теплової енергії обраховувалась позивачем на підставі актів використання теплової енергії за період з жовтня 2012 року по квітень 2015 року, в яких містяться данні щодо обсягу використаної теплової енергії у звітному періоді, наданих відповідачем позивачеві (арк. с. 93-113).

На виконання умов вищевказаних договорів, позивач за період жовтень 2012 року квітень 2015 року поставив, а відповідач прийняв теплову енергію на загальну суму 199549, 22 грн., що підтверджується актами здачі-приймання теплової енергії, підписаними обома сторонами. Також, позивач виставив відповідачу рахунки на вищезазначену суму (арк. с.72-92).

Як зазначає у позовній заяві позивач, відповідач здійснив часткову оплату вартості поставленої теплової енергії, а тому у нього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 47213, 24 грн., яку він просить суд стягнути з відповідача.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення позивача із даним позовом до суду, заборгованість відповідача перед позивачем складала 42499, 68 грн., з урахуванням заборгованості минулого періоду, який не є предметом розгляду даної справи, у сумі 3550, 46 грн., про що сторони дійшли згоди, підписавши акт зірки взаєморозрахунків станом на 12.02.2016 (арк. с. 165-166).

Таким чином, на момент звернення позивача із позовом до суду (17.08.2015), заборгованість позивача за теплову енергію складала 42499, 68 грн.

Під час розгляду даної справи у господарському суді, відповідач здійснив оплату теплової енергії у розмірі 42599, 68 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень, які містяться у матеріалах справи (арк. с. 134-148).

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ГК України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з приписами ст. 193 ГК України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином відповідно до закону та договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Оскільки судом встановлено, що на момент звернення позивача із позовом до суду, основний борг відповідача перед позивачем за поставлену теплову енергію складав 42499, 68 грн., то вимога позивача про стягнення з відповідача 4713, 56 грн. (47213, 24 грн. 42499, 68 грн.) є безпідставною. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи, що відповідачем, після звернення позивача із позовом до суду, було здійснено оплату поставленої теплової енергії у сумі 42499, 68 грн., провадження у цій частині підлягає припиненню.

Також, за порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за період з 21.11.2012 по 29.06.2015 у сумі 2175, 28 грн. та інфляційні втрати за період грудень 2012 року червень 2015 року у розмірі 67426, 76 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з рахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши правильність нарахування трьох відсотків річних, задовольняє дану вимогу повністю у розмірі 2175, 28 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат, дана вимога підлягає частковому задоволенню у сумі 19710, 49 грн., оскільки позивачем при здійсненні нарахування інфляційних втрат не було враховано положення пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 49 ГПК України, стягуються з відповідача на користь позивача у розмірі 1287, 71 грн.

Також, відповідач звернувся до суду із клопотання про розстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців, оскільки 70 % мешканців будинку № 81 по вул. Високовольтній є пенсіонери.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд розстрочити виконання рішення суду на дванадцять місяців.

Представник позивача, присутній у судовому засіданні не заперечив проти розстрочки виконання рішення суду на дванадцять місяців.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

При розгляді заяви відповідача про розстрочку виконання рішення, судом враховано правові позиції, що викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 № 9 (далі - Постанова Пленуму Вищого господарського суду України № 9). Так, у пункті 7.1.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 зазначено, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Беручи до уваги заяву відповідача про розстрочку виконання рішення суду, у зв'язку із складним фінансовим становищем (арк. с. 174-175), господарський суд виходив з настпуного.

Відповідач є обслуговуючим кооперативом, членами якого є мешканці квартир. Тобто плата за комунальні послуги відповідачем безпосередньо залежить від платежеспроможності мешканців усього будинку.

Фінансова економічна криза в Україні, безробіття, низький ріст заробітної плати, несвоєчасна виплата заробітної плати, а також неодноразові підвищення тарифів мають вплив на своєчасність платежів громадян за комунальні послуги.

Беручи до уваги вищевикладені обставини, господарський суд вважає за можливе розстрочити виконання рішення суду на дванадцять місяців, шляхом сплати боргу щомісяця рівними частинами за наступним графіком: до 01 квітня 2016 року - 1931, 13 грн.; до 01 травня 2016 року - 1931, 13 грн.; до 01 червня 2016 року - 1931, 13 грн.; до 01 липня 2016 року - 1931, 13 грн.; до 01 серпня 2016 року - 1931, 12 грн.; до 01 вересня 2016 року - 1931, 12 грн.; до 01 жовтня 2016 року - 1931, 12 грн.; до 01 листопада 2016 року - 1931, 12 грн.; до 01 грудня 2016 року - 1931, 12 грн.; до 01 січня 2017 року - 1931, 12 грн.; до 01 лютого 2017 року - 1931, 12 грн.; до 01 березня 2017 року - 1931, 12 грн.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 42499, 68 грн. припинити.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу № 62 "Вчитель-4" (49107, м. Дніпропетровськ, вул. Високовольстна, 81; ідентифікаційний код 23642468) на користь Комунального підприємства "Теплоенерго" Дніпропетровської міської ради (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Короленко, 22; ідентифікаційний код 32688148) три відсотки річних у сумі 2175, 28 грн., інфляційні втрати у розмірі 19710, 49 грн. та 1287, 71 грн. витрат зі сплати судового збору.

Розстрочити виконання рішення суду на дванадцять місяців, шляхом сплати боргу щомісяця рівними частинами за наступним графіком:

до 01 квітня 2016 року - 1931, 13 грн.;

до 01 травня 2016 року - 1931, 13 грн.;

до 01 червня 2016 року - 1931, 13 грн.;

до 01 липня 2016 року - 1931, 13 грн.;

до 01 серпня 2016 року - 1931, 12 грн.;

до 01 вересня 2016 року - 1931, 12 грн.;

до 01 жовтня 2016 року - 1931, 12 грн.;

до 01 листопада 2016 року - 1931, 12 грн.;

до 01 грудня 2016 року - 1931, 12 грн.;

до 01 січня 2017 року - 1931, 12 грн.;

до 01 лютого 2017 року - 1931, 12 грн.;

до 01 березня 2017 року - 1931, 12 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 16.03.2016

Головуючий колегії ОСОБА_1

Суддя А.В. Суховаров

Суддя С.Г. Юзіков