ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016р. Справа № 914/3815/15

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом:ОСОБА_1
до відповідача:Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія»
про:стягнення 15074 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку

Суддя: Цікало А. І.

При секретарі: Герасименко В. С.

Представники:

Позивача:не з'явився
Відповідача:не з'явився

05.11.2015 р. на розгляд господарського суду Львівської області за вх. №3933 поступила позовна заява від ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 15074 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою суду від 06.11.2015 р. порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 24.11.2015 р.

Ухвалою суду від 24.11.2015 р. розгляд справи було відкладено на 17.12.2015 р.

Ухвалою суду від 17.12.2015 р. позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 15074 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку залишено без розгляду.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 р. ухвалу господарського суду Львівської області від 17.12.2015 р. у справі № 914/3815/15 скасовано. Справу № 914/3815/15 направлено до господарського суду Львівської області для розгляду по суті.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 04.02.2016 р., справу № 914/3815/15 передано судді Цікало А. І.

Ухвалою суду від 08.02.2016 р. справу призначено до розгляду на 23.02.2016 р.

23.02.2016 р. до суду за вх. № 7167/16 від відповідача поступило клопотання про долучення до матеріалів справи копій платіжних доручень від 25.08.2015 р. № 11, від 09.10.2015 р. № 120 та від 26.10.2015 р. № 115. До зазначеного клопотання долучено копії вказаних платіжних доручень.

23.02.2016 р. до суду за вх. № 7262/16 від позивача поступило заперечення на відзив відповідача, в якому він спростував твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та просить суд задоволити позов повністю. До вказаного заперечення долучено виписку по картковому рахунку позивача від 22.02.2016 р.

Ухвалою суду від 23.02.2016 р. розгляд справи відкладено на 17.03.2016 р.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча був належно повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, причин неявки в судове засідання не повідомив.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоча був належно повідомлений про місце, дату та час розгляду справи, причин неявки представника в судове засідання не повідомив.

Згідно з підпунктом 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 р. № 18 (із змінами та доповненнями), у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Розглянувши документи і матеріали, подані до суду, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, суд встановив наступне:

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, позивач з 2005 року перебував у трудових відносинах із відповідачем.

07.08.2015 р. позивач був звільнений на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (за власним бажанням).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, в день звільнення позивачу не проведено виплати всіх сум, що належать йому від роботодавця.

Повний розрахунок належних позивачу сум здійснено 26.10.2015 р., що підтверджується довідкою відповідача від 28.10.2015 р. № 29/15 (долучено до матеріалів справи) та не заперечується сторонами.

У зв'язку з тим, що з вини відповідача позивачу не виплачено всіх належних працівнику сум, позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача середній заробіток за період з 07.08.2015 р. (день звільнення) по 26.10.2015 р. (день фактичної виплати) у розмірі 15074,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідач стверджує, що позивач в день звільнення (07.08.2015 р.) не працював.

На підтвердження того, що позивач 07.08.2015 р. не працював, відповідачем долучено до матеріалів справи витяг з табеля виходів за серпень 2015 року.

Позивачем не представлено суду доказів, які б підтверджували, що в день звільнення (07.08.2015 р.) позивач працював.

Позивачем пред'явлено відповідачу вимогу про розрахунок 19.10.2015 р. (заяву долучено до матеріалів справи).

Оскільки вимогу про розрахунок пред'явлено 19.10.2015 р., відповідач, відповідно до ст. 116 Кодексу законів про працю України, зобов'язаний був здійснити всі виплати позивачу не пізніше наступного дня після пред'явлення вимоги про розрахунок, тобто не пізніше 20.10.2015 р.

Згідно з ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, час затримки виплати позивачу всіх належних йому сум слід обчислювати з 21.10.2015 р.

Відповідачем не доведено, що затримка розрахунку з позивачем відбулась не з вини відповідача.

Відповідно до п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно з п. 21 вказаної постанови, при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Абзацом третім пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями) (надалі - Порядок обчислення середньої заробітної плати) встановлено, що у випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи від 28.10.2015 р. № 28/15 (долучено до матеріалів справи), середній заробіток ОСОБА_1 становить 34 грн. 26 коп. за годину (3700 грн. 56 коп. : 108 год.).

Середній заробіток ОСОБА_1 при 8 годинному робочому дні становить 274 грн. 08 коп. в день (34 грн. 26 коп. х 8 год.).

Як було зазначено, час затримки виплати позивачу всіх належних йому сум слід обчислювати з 21.10.2015 р., оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач в день звільнення (07.08.2015 р.) не працював, а вимогу про розрахунок пред'явив лише 19.10.2015 р. Остаточний розрахунок з позивачем проведено 26.10.2015 р.

Час затримки виплати позивачу належних йому сум становить три робочих днів.

Таким чином, середній заробіток за весь період затримки розрахунку становить 822 грн. 24 коп. (274 грн. 08 коп. в день х 3 робочих дні).

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 15074 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку підлягають задоволенню частково, в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку у розмірі 822 грн. 24 коп.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

Позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку є позовною заявою майнового характеру.

Відповідно до підпункту 1) пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат.

Згідно з ч. 3 ст. 49 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, слід стягнути з відповідача в доход бюджету.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 43, 45, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» про стягнення 15074 грн. 40 коп. середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку - задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код 35879807) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, 80100; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 822 грн. 24 коп. середнього заробітку за час затримки виплати по день фактичного розрахунку.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Львівська вугільна компанія» (с. Сілець, Сокальський район, Львівська область, 80086; ідентифікаційний код 35879807) в доход Державного бюджету України (отримувач коштів: УДК у Личаківському районі м. Львова; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області; код банку отримувача (МФО): 825014; рахунок отримувача: 3006; код класифікації доходів бюджету: 22030001; код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1218 грн. 00 коп. судового збору.

5. Накази видати в порядку ст. 116 ГПК України, після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 22 березня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Цікало А.І.