КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2016 р. Справа№ 910/29325/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коршун Н.М.

суддів: Алданової С.О.

Дикунської С.Я.

за участю представників:

Від позивача: Потьомкін С.О. - представник за довіреністю.

Від відповідача: Дорогань О.М. - представник за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "АДЛЄР"

на рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року

у справі № 910/29325/15 (суддя Полякова К.В.)

позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОФЛЕКС"

до Приватного підприємства "АДЛЄР"

про стягнення 52 726, 25 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОФЛЕКС" звернулося до Господарського суду м. Києва з позовом до Приватного підприємства "АДЛЄР" про стягнення 52 726, 25 грн., з яких 13 241,25 грн. курсової різниці, 23 076,25 грн. 10% вартості поставленого товару, 4 344, 31 грн. 5% річних, 12 064,44 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №АФ-05062013 від 14.06.2013 року.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/29325/15 позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що додатками до договору не визначено грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті та не передбачено механізм перерахунку вартості товару у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти.

Крім цього, апелянт вважає, що передбачене договором збільшення вартості товару на 10 % є штрафом.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти її вимог заперечує та просить суд залишити без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представників сторін, судова колегія встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОФЛЕКС" (Постачальник) та Приватним підприємством "АДЛЄР" (Покупець) укладено договір поставки товару №АФ-05062013, за умовами якого Постачальник зобов'язується продати і передати, а Покупець купити і прийняти продукцію, якою є засоби захисту рослин, насіння та мікродобрива, що надалі іменуються "Товар".

Пунктами 2.1., 3.1. Договору сторони передбачили, що кількість, номенклатура та строк поставки Товару вказується у додатках до Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору, сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за Товари курс продажу іноземних валют (долар США/ЄВРО) до гривні, що встановлений Українською між банковою валютною біржею (МВБ).

Згідно з п. 4.2. Договору ціна Товару буде змінена Постачальником для кожної партії Товару в момент настання вказаних в доповненні строків розрахунку у випадку зростання курсу валюти на МВБ порівняно із курсом на дату укладення Додатків.

У п. 4.3. Договору сторонни узгодили, що загальна ціна Договору визначається як сума всіх додатків до цього Договору.

Пунктом 5.1.Договору передбачено, що оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, визначається в Додатках до цього Договору.

Судовою колегією встановлено, що сторонами до даного Договору укладено наступні додатки: додаток №1 від 14.06.2013 року, додаток №2 від 26.06.2013 року, додаток №3 від 27.06.2013 року та додаток №4 від 28.08.2013 року, п. 1 яких визначили, що Постачальник здійснює поставку Товару: "Сібус Про", "Сібус Голд", "Сібус Макс МГ", "Сібус Турбо", "КОДА Комплекс Плюс, в.р.", "Грантокс, в.р.", "Насіння озимого ріпаку гібрид "Рідер F1", які підписані та скріплені печатками обох сторін.

Окрім цього, п. 2 вказаних вище додатків сторони передбачили, що товар, що поставляється у відповідності з умовами даного додатку, матиме ціну відповідно до курсу на МВБ на дату складення даного додатку та матиме відповідну ціну.

Також, п. 3 додатків №№ 1, 2, 3 до договору узгоджено, що Товар, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, оплачується покупцем, шляхом безготівкового перерахування платежів на рахунок Постачальника наступним чином: 30% - передоплата; 70% - до 15.10.2013 року.

Пунктом 4 додатків №№ 1, 2, 3 до договору визначено, що Постачальник має право поставити Товар, на який не зроблена передоплата Покупцем у відповідності до умов цього Додатку, тільки з врахуванням наступних умов:

4.1. Вартість товару, на який на момент отримання не буде зроблена передоплата Покупцем у відповідності до умов Договору, збільшується на 10%;

4.2. Якщо Покупець зробить передоплату на такий Товар впродовж 14 календарних днів з моменту його отримання, ціни на момент зарахування коштів будуть скореговані відповідно до п.4.2. Договору та п.4.1. даного Додатку.

Відповідно до п. 5 додатку №4 до договору оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього Договору, здійснюється Покупцем шляхом безготівкового перерахування платежів на рахунок постачальника наступним чином: 100% - передоплата.

Як передбачено ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 526 ЦК України.

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 665 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч. 1, ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріали справи свідчать про те, що на виконання умов Договору, позивач відвантажив, а відповідач прийняв Товар:

- "Сібус Про", на суму 32 953,20 грн., що підтверджується видатковою накладною №268 від 14.06.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №219 від 14.06.2013 року;

- "Сібус Голд", на суму 32 381,40 грн., що підтверджується видатковою накладною №270 від 17.06.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №226 від 17.06.2013 року;

- "Сібус Голд", на суму 2 238 грн., що підтверджується видатковою накладною №271 від 19.06.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №228 від 19.06.2013 року;

- Сібус Турбо, на суму 39 120,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №273 від 21.06.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №233 від 21.06.2013 року;

- "Сібус Голд"та "КОДА Комплекс Плюс", на суму 13 078,32 грн., що підтверджується видатковою накладною №274 26.06.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №238 від 26.06.2013 року;

- "Сібус Голд"та "Сібус Про", на суму 91 548,00 грн.; "Грантокс, в.р.", на суму 19 443,60 грн., що підтверджується видатковими накладними №№ 278, 279 від 27.06.2013 року та довіреностями на отримання матеріальних цінностей №№248, 249 від 27.06.2013 року;

- "Насіння озимого ріпака гібрид "Рідер F1", на суму 57 078,00 грн., що підтверджується видатковою накладною №296 від 02.09.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №357 від 02.09.2013 року;

- "Насіння озимого ріпака гібрид "Рідер F1", на суму 45 036,75 грн., що підтверджується видатковою накладною №298 від 10.09.2013 року та Довіреністю на отримання матеріальних цінностей №377 від 10.09.2013 року.

Проте, відповідач за поставлений Товар в порушення умов договору розрахувався несвоєчасно, а саме сплатив 100 000,00 грн. 26.11.2013 року та 365 716,67 грн. 18.12.2013 року, про що свідчать банківські виписки (а.с. 104-105).

Встановлено, що позивач 16.09.2015 року направив відповідачу претензію №1 вих. №269 від 14.09.2015 про про сплату заборгованості, яка виникла через прострочення платежів за товар, а саме 13 241,25 грн. курсової різниці, 23 076,25 грн. 10% вартості поставленого товару, 4 344, 31 грн. 5% річних, 12 064,44 грн. пені.

Однак, відповідач на вказану вище претензію не відреагував, борг не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта, на те що додатками до договору не визначено грошового еквівалента ціни товару в іноземній валюті та не передбачено механізм перерахунку вартості товару у зв'язку із зміною курсу іноземної валюти, оскільки це спростовується наступним.

Як встановлено вище, п.п. 4.1., 4.2. Договору передбачено, що сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за Товари курс продажу іноземних валют (долар США/ЄВРО) до гривні, що встановлений Українською між банковою валютною біржею (МВБ). Договору ціна Товару буде змінена Постачальником для кожної партії Товару в момент настання вказаних в доповненні строків розрахунку у випадку зростання курсу валюти на МВБ порівняно із курсом на дату укладення Додатків.

Складаючи п. 2 додатку №1 від 14.06.2013 року, додатку №2 від 26.06.2013 року, додатку №3 від 27.06.2013 року та додатку №4 від 28.08.2013 року до договору сторони зазначили, що товар, що поставляється у відповідності з умовами даного додатку матиме ціну відповідно до курсу на МВБ на дату складення кожного додатку та має відповідну ціну.

За приписами ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Частиною 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком перерахунку однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах, що виникає в зв'язку із знеціненням грошових коштів.

Відповідно до даних з всесвітньої мережі Інтернет, а саме інтернет-сторінки http://index.minfin.com.ua, курс на МВБ станом на 26.11.2013 року (дату сплати боргу відповідачем) становив 11,14 грн. за 1Євро, станом на 18.12.2013 року дату сплати боргу відповідачем) становив 11,38 грн. за 1Євро.

Отже, перерахувавши заявлену позивачем до стягнення курсову різницю у сумі 13 241,25 грн., судова колегія приходить до висновку про її задоволення у повному обсязі.

Крім того, не заслуговують на увагу твердження апелянта щодо того, що передбачене договором збільшення вартості товару на 10 % є штрафом.

Відповідно до п.1. ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Як встанолено вище, сторонами договору було узгоджено 30 % передоплати вартості товару.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач вказану вище умову не виконав.

Натомість, додатками до договору передбачено, що постачальник має право поставити Товар, на який не зроблена передоплата Покупцем у відповідності до умов цього Додатку, тільки з врахуванням наступних умов:

4.1. Вартість товару, на який на момент отримання не буде зроблена передоплата Покупцем у відповідності до умов Договору, збільшується на 10%;

4.2. Якщо Покупець зробить передоплату на такий Товар впродовж 14 календарних днів з моменту його отримання, ціни на момент зарахування коштів будуть скореговані відповідно до п.4.2. Договору та п.4.1. даного Додатку.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку про те, що сторони, укладаючи договір поставки №АФ-05062013 від 14.06.2013 року, передбачили порядок зміни вартості товару, а саме її збільшення у разі несплати 30 % передоплати вартості товару, що за своєю правовою природою є умовою договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, перерахувавши передбачене сторонами 10% збільшення вартості поставленого відповідачу товару, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказана вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме 23 076,25 грн.

За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 8.4. Договору, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за даним Договором на вимогу Постачальника Покупець зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5% річних від простроченої суми.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 5% річних, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що він є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю у розмірі 4 344,31 грн.

Відповідно до п. 8.5. Договору сторонни узгодили, що у разі прострочення виконання грошового зобов'язання за даним Договором Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановлений за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені, судова колегія приходить до висновку, що він є арифметично вірним та обґрунтованим.

Отже, заявлена позовна вимога про стягнення пені у розмірі 12 064,44 грн. є такою, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Апелянтом належними та допустимими доказами не спростовані встановлені вище обставини.

Враховуючи зазначене вище, судова колегія вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку, рішення місцевого господарського суду відповідає чинному законодавству та матеріалам справи; колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 99, 103, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "АДЛЄР" на рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 14.01.2016 року у справі № 910/29325/15 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/29325/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Н.М. Коршун

Судді С.О. Алданова

С.Я. Дикунська