РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/32381/15
за позовом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

до Приватного підприємства "КОРЕНІ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Київська міська рада

про розірвання договору

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

від позивача: Семенюк Н.М. (довіреність № 062/01/10-7 від 04.01.2016)

від відповідача: Дмитрук В.О. (довіреність № 3 від 20.01.2016)

Маліков С.В. (довіреність № 1 від 01.01.2016)

Маліков В.В. (довіреність № 2 від 01.01.2016)

від третьої особи: Семенюк Н.М. (довіреність № 225-КМР-4538 від 18.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "КОРЕНІ" (відповідач) про розірвання договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 108, укладений 09.12.2003 між Департаментом комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Приватним підприємством "КОРЕНІ", посвідчений 09.12.2003 державним нотаріусом першої київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І. та зареєстрований в реєстрі за № 2-4119, за яким Приватному підприємству "КОРЕНІ" продано об'єкт незавершеного будівництва - "Лижна база", який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 4.

Позові вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 108 від 09.12.2003 в частині своєчасної забудови об'єкта незавершеного будівництва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 порушено провадження у справі № 910/32381/15 та призначено її до розгляду на 21.01.2016.

20.01.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі та відзив на позов.

У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що, по-перше, позивачем не надано належних доказів невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу, оскільки акт обстеження від 18.08.2015 не може вважатися належним доказом. По-друге, на думку відповідача, недотримання умов пункту договору щодо термінів завершення будівництва не є істотним порушенням договору оскільки не спричинило і не могло спричинити неможливість досягнення мети договору та призвести до інших наслідків, які суттєво вплинуть на інтереси позивача. По-третє, відповідач зазначає, що позивачем пропущений строк позовної давності, а тому просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

В судове засідання 21.01.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Судом, в судовому засіданні 21.01.2016 розпочато розгляд справи по суті, в зв'язку з чим сторони надали свої пояснення по справі.

У судовому засіданні 21.01.2016 оголошено перерву до 09.02.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

08.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі. У поданих письмових поясненнях відповідач зазначає, що позивач не вжив у встановленому порядку заходів щодо відведення земельної ділянки на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва та не звертався з поданням до органів виконавчої влади щодо відведення земельної ділянки відповідачу. Оскільки здійснення будівництва потребує дотримання відповідних вимог законодавства, а закінчення будівництва можливе лише після врегулювання земельних питань відповідач був позбавлений можливості приступити до виконання своїх зобов'язань по Договору.

В судове засідання 09.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представники сторін надали суду пояснення по справі.

Також, представник позивача надав суду письмові пояснення для долучення до матеріалів справи та клопотання про продовження строку вирішення спору, надав пояснення щодо підстав необхідності продовжити строк вирішення спору, просив суд його задовольнити.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 продовжено строк вирішення спору у справі № 910/32381/15 на 15 днів, залучено до участі у справі № 910/32381/15 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Київську міську раду (01044, м. Київ, вул. Хрещатик 36, ідентифікаційний код: 22883141), відкладено розгляд справи № 910/32381/15 на 23.02.2016

18.02.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли документи по справі.

В судове засідання 23.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання 23.02.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребуваних документів не надав.

Представник позивача надав пояснення по справі та документи для долучення до матеріалів справи. У поданих поясненнях позивач зазначив, що відповідач не звертався до позивача щодо сприяння йому у вирішенні питання щодо відведення земельної ділянки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2016 розгляд справи відкладено на 10.03.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

02.03.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення по справі. У поданих поясненнях відповідач зазначає, що матеріали справи не містять доказів щодо належного повідомлення відповідача про проведення перевірки. Перевірка виконання відповідачем умов укладеного договору проводилася за відсутності представника відповідача і Акт обстеження об'єкта будівництва «Лижна база», розташованого на вул. Тростянецькій, 4 в Дарницькому районі м. Києва від 18 серпня 2015 складено в одноособовому порядку, що є порушенням норм п. 1.5., 1.6 Порядку.

09.03.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 10.03.2016 представники позивача та третьої особи підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили.

Враховуючи те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, в судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників учасників процесу, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

09.12.2003 між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (назву якого було змінено на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)) (далі - продавець) та Приватним підприємством «Корені» (далі - покупець), на підставі ст. 13 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» та ст. 6 Закону України «Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва», укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення № 108 (далі - Договір), посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Барановою Т.І, та зареєстрований в реєстрі за № 2-4119.

Відповідно до п. 1.1 Договору, продавець продав, а покупець купив об'єкт незавершеного будівництва - «Лижна база», який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Тростянецька, 4 (чотири) (далі - об'єкт приватизації). Покупець зобов'язується прийняти об'єкт приватизації і сплатити ціну відповідно до умов, що визначені у цьому Договорі.

Згідно з п. 1.2 Договору, об'єкт продано для завершення його будівництва з можливою зміною його первісного призначення та введення його в експлуатацію протягом трьох років з моменту підписання Договору.

Право власності на об'єкт приватизації переходить до покупця з моменту підписання акту прийому-передачі (п 1.3 Договору).

Положеннями п. 1.6 Договору встановлено, що вказаний у цьому договорі об'єкт приватизації продано за 386 494,00 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору, передача об'єкт приватизації здійснюється продавцем покупцю в 3-денний термін після сплати повної ціни продажу об'єкта.

Пунктом 5.1 Договору встановлений обов'язок покупця у встановлений Договором термін прийняти об'єкт приватизації та завершити будівництво об'єкта у трирічний термін.

В свою чергу, п. 6.1 Договору встановлений обов'язок покупця здійснювати контроль за виконанням умов цього Договору.

У разі невиконання покупцем умов цього договору продавець має право в установленому чинним законодавством порядку, на розірвання договору та повернення об'єкта за актом приймання-передачі продавцю (п. 7.3 Договору).

Положеннями п. 11.4 Договору передбачено, що у разі невиконання однією із сторін умов цього Договору він може бути змінений або розірваний на вимогу другої сторони в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

На виконання умов Договору відповідач сплатив грошові кошти за об'єкт приватизації у розмірі 386 494,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 451 від 24.11.2003 та № 527 від 25.12.2003.

29.12.2003 між сторонами було підписано Акт № 108 передачі об'єкта незавершеного будівництва - «Лижна база» на вул. Тростянецькій, 4, відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв об'єкт незавершеного будівництва.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу та повернення об'єкту незавершеного будівництва, в свою чергу відповідач подав зустрічний позов про внесення змін до договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 у справі № 16/38 в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позов задоволено повністю, внесено зміни в частину 5 пункту 5.1. договору № 109 від 19.12.2003 р., виклавши зазначену частину в наступній редакції "- питання відведення, купівлі або оренди земельної ділянки покупець вирішує в установленому законом порядку, а продавець сприяє покупцю у вирішення цього питання в межах передбачених законодавством ", зобов'язано відповідача подовжити термін будівництва об'єкту до 09.12.2010 р., внесено зміни до частини 3 пункту 5.1. зазначеного договору, виклавши її в наступній редакції: "- у встановлений цим договором термін прийняти Об'єкт приватизації та завершити будівництво до 9 грудня 2010 р."

Зазначене рішення Господарського суду міста Києва набрало законної сили 16.06.2008.

Статтею 35 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом зазначає, що за результатами обстеження об'єкта приватизації на території, на якій він розташований, був складений акт від 18.08.2015, згідно з яким на час обстеження жодних робіт по добудові розпочатого корпусу лижної бази не проводилося і не проводиться.

Враховуючи наведене, позивач зазначає, що покупцем не виконано умови спірного договору в частині свого зобов'язання завершити будівництво об'єкта приватизації до 09 грудня 2010 року, а тому просить розірвати спірний договір купівлі-продажу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Укладений між сторонами договір купівлі-продажу нежилого приміщення є договором купівлі-продажу об'єкта незавершеного будівництва, а тому спірні правовідносини регулюються, в тому числі Законами України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», «Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва».

Положеннями ч. 2 ст. 1 Закону України «Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва» визначено, що відчуження об'єктів незавершеного будівництва, що є в комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону і здійснюється органами місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, до договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення.

Частиною 2 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про особливості приватизації об'єктів незавершеного будівництва», обов'язковими умовами приватизації об'єктів незавершеного будівництва, крім продажу під розбирання, є: встановлення строку завершення будівництва об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 8 ст. 23 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», органи приватизації здійснюють контроль за виконанням покупцем умов договору купівлі-продажу, а у разі їх невиконання застосовують санкції, передбачені чинним законодавством, та можуть у встановленому порядку порушувати питання про розірвання договору.

Згідно ч. 8 ст. 27 Закону України «Про приватизацію державного майна» на вимогу однієї із сторін договір купівлі-продажу може бути розірвано або визнано недійсним за рішенням суду в разі невиконання іншою стороною зобов'язань, передбачених договором купівлі-продажу, у визначені строки.

Як зазначалось вище, відповідно до абз. 3 п. 5.1 Договору, з урахуванням змін, внесених рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2008 у справі № 16/38, покупець зобов'язаний у встановлений цим Договором термін прийняти об'єкт приватизації та завершити будівництво до 9 грудня 2010 року.

Тобто, Договором встановлений обов'язок покупця завершити будівництво об'єкта до 9 грудня 2010 року.

До матеріалів справи позивачем наданий Акт обстеження об'єкта незавершеного будівництва «Лижна база», розташованого на вул. Тростянецькій, 4 в Дарницькому району м. Києва від 18.08.2015 року.

Зі змісту даного акту вбачається, що на час обстеження об'єкта незавершеного будівництва та території, на якій він розташований, комісією встановлено, що: жодних робіт по добудові розпочатого корпусу лижної бази не проводилось і не проводиться, навпаки йде руйнування цокольної частини фундаменту та зведених стін першого поверху; прилегла до споруди територія власником об'єкта незавершеного будівництва, тобто ПП «Корені» не огороджена, не прибирається, перебуває в антисанітарному стані.

Зазначений Акт обстеження підписаний Головним спеціалістом відділу приватизації Департаменту комунальної власності, Головним спеціалістом відділу контролю за благоустроєм та охорони навколишнього середовища Дарницької РДА, Головним спеціалістом управління капітального будівництва Дарницької РДА, та помічником-консультантом депутата Київради.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що даний Акт обстеження не може бути належним доказом порушення умов спірного договору, оскільки складений з порушенням Порядку контролю за виконанням умов договорів купівлі-продажу об'єктів приватизації державними органами приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України від 10.05.2012 № 631.

В то же час, як вбачається з матеріалів справи та зазначено самим відповідачем у письмових поясненнях та у судових засіданнях, об'єкт приватизації станом на дату звернення з даним позовом до суду забудований не був.

При цьому, у письмових поясненнях, поданих до суду 08.02.2016, відповідач зазначає, що позивач не вжив у встановленому порядку заходів щодо відведення земельної ділянки на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва та не звертався з поданням до органів виконавчої влади щодо відведення земельної ділянки відповідачу. Оскільки здійснення будівництва потребує дотримання відповідних вимог законодавства, а закінчення будівництва можливе лише після врегулювання земельних питань відповідач був позбавлений можливості приступити до виконання своїх зобов'язань по Договору.

Таким чином, відповідач підтвердив факт того, що будівництво об'єкта приватизації завершено не було. Тобто, ні станом на 09.12.2010, ні станом на 18.08.2015 (дата проведення перевірки) відповідачем не були виконані умови Договору щодо забудови об'єкта приватизації у строк.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджується факт неналежного виконання зобов'язань щодо завершення будівництва об'єкта приватизації у встановлений строк.

Відповідачем вказане порушення умов Договору не спростоване, належних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання ним зобов'язання за спірним договором щодо забудови об'єкта приватизації у встановлений строк суду не надано.

Посилання відповідача на відсутність оформленого права користування земельною ділянкою з вини позивача не приймається судом до уваги, оскільки починаючи з 2009 року матеріали справи не місять доказів вчинення жодних дій на отримання права користування земельною ділянкою. Більше того, матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача щодо сприяння в оформлені права на земельну ділянку. Крім того, відповідач не був позбавлений захистити свої права, які на його думку порушені позивачем, у судовому порядку.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язань (ст. 610 ЦК України).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем умов Договору щодо забудови об'єкта приватизації у строк, встановлений договором, тобто до 09.12.2010.

Однак, під час розгляду справи відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про розірвання договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 108 від 09.12.2003 р.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного. В останньому випадку воно обов'язково має бути зазначене в протоколі судового засідання (пункт 6 частини другої статті 81-1 ГПК); господарський суд може також запропонувати відповідачеві викласти таку заяву в письмовій формі та долучити її до матеріалів справи (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів»).

Клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності викладене відповідачем у відзиві на позовну заяву, що поданий до суду 20.01.2016 року.

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа доповідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 5 с. 261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п. 2.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що строк виконання відповідачем зобов'язання щодо завершення будівництва сплив 09.12.2010 року.

Таким чином, враховуючи приписи ч. 5 ст. 261 ЦК України, з 10.12.2010 року розпочався перебіг позовної давності за спірним зобов'язанням, і 10.12.2013 р. строк позовної давності сплив.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 08.12.2012 у справі № 48/418.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 24.12.2015, що підтверджується відбитком печатки відділу канцелярії Господарського суду міста Києва, тобто після спливу строку позовної давності, що свідчить про пропущення позивачем строків позовної давності та є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Не може бути підставою для захисту права за позовом, що заявлений з пропущенням строку позовної давності, непред'явлення заінтересованою особою позову навмисно або по необережності. Зазначена позиція наведена у постанові Вищого господарського суду від 19.11.2014 № 11/163/2011/5003.

Позивачем не наведено та матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження причин поважності пропуску позивачем строку позовної давності.

Підсумовуючи все вищевикладене та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, однак у зв'язку із поданням позову після спливу строку позовної давності та у зв'язку з не наведенням жодних причин поважності пропуску такого строку, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 14.03.2016

Суддя С.О. Турчин