ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року Справа № 904/11060/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кощеєва І.М. (доповідач),

суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

секретар судового засідання Ковзиков В.Ю.

представники сторін:

від позивача: Костін К.М., довіреність №б/н від 24.11.2015 р., представник;

від відповідача представник у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений судом належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 р. у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртеп", м. Київ

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод", м. Першотравенськ

про: стягнення 40 428, 08 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укртеп" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод", про стягнення заборгованості згідно договору №14-216-П від 20.10.2014р., укладеного між сторонами, у розмірі 40 428,08 грн. Ціна позову складається з: суми основного боргу в розмірі 20 040,00грн., суми пені, нарахованої за період з 30.11.2014 р. по 22.12.2015 р., в розмірі 10 413,11грн., суми інфляційних втрат в розмірі 9335, 89 грн. та суми 3% річних , в розмірі 639,08грн., нарахованих згідно ст.625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 р. ( суддя Васильєв О.Ю.) у справі № 904/11060/15 позовні вимоги задоволено частково - стягнуто з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю"Першотравенський ремонтно-механічний завод" на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртеп" - 20 040, 00 грн. - заборгованості за договором ; 9 335, 89 грн. - інфляційних втрат та 639, 08 грн. - 3% річних та 904, 28 грн. - витрат на сплату судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з обставин доведеності неналежного виконання Відповідачем зобов'язань щодо оплати поставленого товару за договором поставки № 14-216-П від 20.10.2014р.

Не погодившись з рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 р. у справі № 904/11060/15, Відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права , у зв'язку з чим просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Так, в апеляційній скарзі, в обґрунтування своїх доводів, ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» посилається на те, що позивачем не доведений факт порушення відповідачем строку на виконання грошового зобов'язання. Скаржник вважає, що з його боку відсутнє порушення зобов'язання по оплаті за поставлену Продукцію, а тому й звернення позивача до господарського суду про стягнення заборгованості є передчасним, а рішення господарського суду не обґрунтованим в даній частині.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить суд рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так у відзиві на апеляційну скаргу Позивач зазначив на тому, що посилання представника ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи є некоректним, оскільки під час судових засідань судом були досліджені оригінали первинних документів (договору, специфікації, видаткової накладної, довіреності на отримання товар), що на думку суду підтверджують фактичну поставку товару позивачем на користь відповідача. Під час відправки Продукції ТОВ «УКРТЕП» надіслало і супровідні документи, відповідно до вимог п.3.3. Договору. Так само копії даних документів були додані до Позовної заяви від 22 грудня 2015 року. Крім того, Позивач вказує на те, що під час судового засідання представником ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» було заявлено клопотання про тлумачення п. 3.5. Договору, а саме щодо встановлення дати поставки продукції і в рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 2 лютого 2016 року суддею розтлумачено п. 3.5 Договору та визначено, що датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником про прийом продукції.

Автоматичною системою документообігу для розгляду справи визначено суддю-доповідача Кощеєва І.М. у складі колегії суддів: Кузнецова В.О., Вечірка І.О.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 23.02.2016 р. у справі № 904/11060/15 колегією суддів у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів:Кузнецова В.О., Вечірка І.О. апеляційну скаргу прийнято до розгляду, який було призначено на 15.03.2016 р.

Відповідач у судове засідання, призначене для розгляду апеляційної скарги, явку свого повноважного представника не забезпечив. Про дату, час та місце проведення судового засідання Товариство з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" повідомлене належним чином.

Ст. 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без його участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає вирішенню спору.

Ст. 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Абзацом 1 п. 3.9.2. Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що залучені до матеріалів справи докази дозволяють визначитись відносно законності оскаржуваного рішення, судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності представника Відповідача.

У судовому засіданні 15.03.2016 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника Позивача, розглянувши та обговоривши доводи апеляційної скарги, доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Приписами частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи - 20.10.2014р. між ТОВ "Першотравенський ремонтно-механічний завод" (покупець) та ТОВ "Укртеп" (постачальник ) укладено договір поставки №14-216-П, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення , в асортименті, кількості, в строки, по ціні та з якісними характеристиками, погодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами до даного договору; а покупець зобов'язався прийняти та оплатити поставлену у його власність продукцію, у відповідності з умовами даного договору (п.1.1, 1.2 договору).

Згідно з п.3.1. договору поставка продукції виконується в асортименті, кількості по цінам , з якісними характеристиками та в строки, погодженими сторонами в специфікаціях до даного договору.

Відповідно до п. 3.5. договору датою поставки вважається дата, зазначена представником покупця на відповідних товаро - супровідних документах, наданих постачальником, про прийомі продукції. Зобов'язання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції в розпорядження покупця у вищезазначеному пункті призначення поставки; зобов'язання покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції (п.3.6. договору).

Ціни на продукцію встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору; загальна вартість кожної партії продукції зазначається у відповідних специфікаціях до договору (п.4.1. договору). Загальна сума договору визначається сумою всіх специфікацій , які є невід'ємною частиною даного договору та складає орієнтовано 50 000, 00 грн. в рік.(п.4.2. договору).

В п.4.2. договору сторони також погодили, що розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору виконуються покупцем шляхом безготівкового перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника на протязі 30 (тридцяти) банківських днів з моменту поставки відповідної партії товару.

Згідно зі специфікацією від 20.10.2014р. до договору сторони погодили поставку продукції на загальну суму 20 040, 00 грн., а в п. 2 даної специфікації зазначили, що оплата виконується на поточний рахунок постачальника на протязі 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки відповідної партії продукції.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

30.10.2014 р. , на виконання умов договору та специфікації від 20.10.2014 р., Позивач здійснив поставку товару Відповідачу на загальну суму 20 040, 00 грн., що підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000001 від 30.10.2014р. та довіреністю на отримання товару № 1127 від 29.10.2014р.

Однак Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань поставлений на його адресу товар у встановлений договором строк не оплатив, в зв'язку з чим за відповідачем станом на 22.12.2015р. рахується заборгованість в розмірі 20 040, 00 грн.

З метою досудового врегулювання спору Позивачем направлялась Відповідачу претензія № 23/11 від 23.11.2014 р., з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар за договором № 14/216-П, пеню, інфляційні втрати та 3% річних. Проте, вказана претензія залишена Відповідачем поза увагою.

ТОВ «Першотравенський ремонтно-механічний завод» не надало доказів сплати Позивачу основної заборгованості за договором № 14/216-П в розмірі 20 040,00 грн., вказана сума заборгованості Відповідачем не заперечена.

Враховуючи неналежне виконання Відповідачем своїх зобов"язань за договором, та приписи ст. ст. 525, 526, 712 ЦК України, колегія суддів погоджується з висновком попередньої інстанції про стягнення з Відповідача: по договору № 14/216-П від 20.10.2014 р. основного боргу в сумі 20 040,00 грн.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з Відповідача по договору № 14/216-П від 20.10.2014 р. пені в розмірі 10413,11грн., нарахованої за період з 30.11.2014р. - 22.12.2015р.

Згідно змісту ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.5.6. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення оплати від вартості несплаченої продукції.

Місцевий господарський суд оскаржуваним рішенням у даній справі відмовив Позивачу у задоволені вимог, щодо стягнення пені в розмірі 10 413,11 грн., пославшись на обставини пропущення Позивачем строку позовної давності в розумінні ст.258 ЦК України.

Як встановлено судом першої інстанції, прострочення з оплати виконання зобов'язання за договором у Відповідача розпочалось з 30.11.2014р., та в той же день і розпочався період, за який позивач мав право нарахувати відповідачу пеню, а саме з 30.11.2014р. по 30.04.2015р., в розумінні приписів ст.232 ГК України. Строк позовної давності, щодо вимог про стягнення з відповідача пені, в розумінні ст.258 ЦК України, закінчився у позивача 30.11.2015р., а з позовом до суду позивач звернувся лише 24.12.2015р.

Статтею 256 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Сторони погоджуються з рішенням суду у вказаній частині, щодо відмови в задоволенні позовних вимог, пов'язаних зі стягненням пені.

Відповідно до приписів ст.625 ЦК України Позивач, за період з 30.11.2014 р. по 23.11.2015 р., нарахував Відповідачу інфляційні втрати в розмірі 9335, 89 грн. та три відсотки річних, в розмірі 639,08 грн.

Згідно з ст. 611 названого Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене та враховуючи встановлений факт прострочення Відповідачем взятих на себе договірних по договору поставки № 14/216-П від 20.10.2014 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару та ненадання ним належних доказів, які б спростовували таке невиконання, колегія суддів погоджується з висновком попередньої інстанції про наявність підстав для стягнення з Відповідача 9 335, 89 грн. - інфляційних втрат та 639, 08 грн. - 3% річних.

Колегія суддів не погоджується з твердженням Відповідача відносно того, що Позивач не довів належними та допустимими доказами факт поставки продукції Відповідачу саме 30.10.2014р., оскільки судом першої інстанції були дослідженні надані Позивачем оригінали первинних документів (договору №14-216-П від 20.10.2014р., специфікації від 20.10.2014р., видаткової накладної №РН-0000001 від 30.10.2014р. та довіреності на отримання товару № 1127 від 29.10.14р.), що підтверджують фактичну поставку товару Позивачем на користь Відповідача відповідно до умов вищезазначеного договору саме 30.10.2014 р.

Згідно Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 22.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду повинно ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На думку судової колегії місцевий суд повністю встановив та дослідив фактичні обставини справи, дав повну та всебічну оцінку наявним у ній доказам та правильно застосував норми матеріального права, тобто рішення місцевого суду відповідає вищезазначеним вимогам.

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, які фактично повторюють доводи викладені ним у відзиві на позов і яким місцевий суд дав належну оцінку, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Першотравенський ремонтно-механічний завод" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.02.2016 р. у справі № 904/11060/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена у повному обсязі 17.03.2016 року

Головуючий суддя І.М.Кощеєв

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.О. Вечірко