ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" березня 2016 р.Справа № 916/54/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Одесагаз";

до відповідача: Відділу освіти Ізмаїльської райдержадміністрації;

про стягнення 3 937,91 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 21/17-8 від 04.01.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 01/01-15-106 від 12.02.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство „Одесагаз звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відділу освіти Ізмаїльської райдержадміністрації, в якій, згідно уточнення позовних вимог від 09.03.2016р. (а.с.60-63), просить стягнути з останнього 3 937,91 грн., з яких 200,54 грн. 3% річних та 3 737,37 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів №008449-БТ (15) від 17.01.2015р., в частині своєчасного розрахунку за поставлений газ, внаслідок чого ним було нараховано пеню та 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.01.2016р. порушено провадження по справі № 916/54/16 із призначенням розгляду в засіданні суду 17.02.2016р.

15.02.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.31-33), згідно якого останній просить суд повністю відмовити в задоволенні позову.

У поданому відзиві Відділ освіти Ізмаїльської райдержадміністрації вказує на погашення ним заборгованості в повному обсязі. Щодо нарахованої пені, то відповідач вважає, що позивач, як учасник господарських правовідносин, мав право застосовувати до нього штрафні санкції у вигляді пені лише на протязі 6 місяців з дня, коли зобовязання щодо оплати вартості послуг з постачання та транспортування природного газу повинно було бути виконане відповідачем.

Відтак вказує, що позивач, нараховуючи пеню за період з 10.05.2015р. по листопад 2015р., не скористався своїм правом та не предявив протягом шестимісячного терміну відповідної претензії, у звязку із чим, на думку відповідача, ПАТ „Одесагаз на момент звернення до суду не мав відповідного права, що, за думкою відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги.

Ухвалою суду від 17.02.2016 року, з огляду на нез'явлення в судове засідання представника позивача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних доказів, а також для додаткового дослідження матеріалів справи, розгляд справи було відкладено на 09.03.2016р.

У судове засідання 09.03.2016р. зявився представник позивача, який, надавши вищевказані уточнення позовних вимог, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову, наполягав на відмові у позові з підстав, викладених у відзиві, надав усні пояснення, згідно яких зазначив, що, по-перше, несвоєчасна оплата наданих послуг була викликана несвоєчасним виставленням рахунків, які відповідно до договору є підставою для сплати сум, а, по-друге, оплата була здійснена через органи Казначейства, у звязку із чим порушення умов договору виникло не з вини відділу освіти.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як встановлено судом, правовідносини між Публічним акціонерним товариством „Одесагаз (Постачальник) та Відділом освіти Ізмаїльської райдержадміністрації (Споживач) виникли з договору на постачання за регульованим тарифом та розподіл природного газу для установ та організацій, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів № 008449-БТ (15) від 17.01.2015р. (а.с.11-16), згідно п. 2.1, 2.2 якого Постачальник зобовязується надати Споживачу послуги з постачання та розподілу природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності обєктів споживача відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а споживач сплатити вартість наданих послуг.

Згідно п.5.6 договору оплата за спожитий у розрахунковому періоді природний газ здійснюється Споживачем грошовими коштами шляхом поточного перерахування на розрахунковий рахунок Постачальника протягом місяця поставки 100% вартості запланованих обсягів газу. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати Споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

У випадку недоплати вартості послуг за спожитий у розрахунковому періоді природний газ, Споживач проводить остаточний розрахунок не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим на підставі рахунка фактури.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

З огляду на те, що відповідачем у судовому засіданні визнавалися обставини щодо прострочення оплати наданих послуг з постачання природного газу, які були надані згідно актів прийому-передачі (а.с.42,44,46,48) та виставлених рахунків-фактур (а.с.43,45,47,49), суд констатує прострочення ним виконання грошового зобовязання.

Посилання відповідача на несвоєчасне виставлення позивачем рахунків не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності з огляду на положення п.5.6 договору щодо самостійного розрахунку суми платежу.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення 3% річних у сумі 200,54 грн. суд вказує наступне.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок 3 % річних (а.с.17-18), вважає його вірним, у звязку із чим вимоги про стягнення 3 % річних у сумі 200,54 грн. є такими, що підлягають задоволенню

Оцінюючи вимоги про стягнення пені у сумі 3 737,37 грн., суд вказує наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно п.4 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та матеріальної шкоди.

Підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 вищевказаного договору сторони встановили, що у разі порушення Споживачем строків оплати, передбачених розділом V договору, із Споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

За приписами частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, судом, при перевірці розрахунку пені (а.с.17-18) встановлено правильність її нарахування.

При цьому судом не приймаються до уваги доводи відповідача, на думку якого позивач не мав права застосовувати пеню у звязку зі спливом шестимісячного строку, оскільки Відділом освіти Ізмаїльської райдержадміністрації неправильно ототожнюється поняття строку позовної давності щодо нарахування пені, який становить 1 рік, зі строком періоду нарахування пені, який становить шість місяців.

Водночас, суд, дослідивши усі обставини справи, вважає за необхідне зменшити розмір належної до стягнення суми пені з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлює, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Враховуючи економічну ситуацію, яка склалася в державі, приймаючи до уваги, що відповідач є державною установою з бюджетним фінансуванням, а також з урахуванням того, що наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена та подібні вимоги позивачем не заявлялися, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, вважає за доцільне та правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді пені до 1 000 грн.

Приймаючи до уваги, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а також з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у п. 4.3 Постанови пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України від 21.02.2013 року № 7 (зі змінами та доповненнями), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. відповідно до вимог ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Відділу освіти Ізмаїльської райдержадміністрації (68600, Одеська область, м. Ізмаїл, пр. Суворова, буд. 62, ) на користь Публічного акціонерного товариства „Одесагаз (65003, м. Одеса, вул. Одарія, 1, ) пеню у сумі 1 000 /одна тисяча/грн. 00 коп.; 3 % річних у сумі 200 /двісті/грн. 54 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 /одна тисяча триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

3. В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 14 березня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська