ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 922/5165/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, довіреність від 13.05.2014 р. № 14-135;

відповідача ОСОБА_2, довіреність від 23.02.2016 р. № 449;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну позивача (вх. № 417Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2015 року у справі № 922/5165/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж, м. Ізюм Харківської області,

про стягнення 727699,38 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Ізюмського комунального підприємства теплових мереж про стягнення 446119,42 грн. пені, 114600,32 грн. 3% річних та 166979,65 грн. інфляційних втрат, з посиланням на прострочення оплати за поставлений газ по договору купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32 від 28.12.2012 р.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції відповідач (Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж) звернувся до Господарського суду Харківської області з клопотаннями про зменшення розміру пені на 90% до 44611,94 грн. та відстрочку виконання рішення суду до 31.01.2016 р., з посиланням на тяжке фінансове становище та збитковість Ізюмського комунального підприємства теплових мереж.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.10.2015 р. у справі № 922/5165/15 (суддя Светлічний Ю.В.) задоволено клопотання відповідача про зменшення розміру пені та надання відстрочки виконання рішення. Позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача 44611,94 грн. пені, 114600,32 грн. 3% річних та 166979,65 грн. інфляційних. Відстрочено виконання рішення до 31.01.2016 р.

Позивач (ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90% та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги про стягнення пені в повному обсязі. З посиланням на ст. 233 Господарського кодексу України, зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги інтереси позивача та особливості обставин щодо господарської діяльності обох сторін.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 р. апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.03.2016 р.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2016 р. підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу (вх. № 2142 від 24.02.2016 р.) та в судовому засіданні 15.03.2016 р. не погоджується з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін в судовому засіданні, дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи позивача в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.12.2012 р. між ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавцем) та Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32, згідно умов якого продавець зобов'язаний передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу", а покупець зобов'язаний прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору (т. 1 а.с. 18-23).

В п. 2.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32 від 28.12.2012 р. сторони визначили, що продавець з 01.01.2013 р. по 31.12.2013 р. має передати покупцеві газ обсягом до 4193,1 тис. куб. м. та передбачили можливість змінення планового обсягу переданого газу.

У відповідності до пунктів 3.3., 3.4 зазначеного договору, приймання-передача газу у відповідному місяці продажу оформлюється актами приймання-передачі.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Позивач свої зобов'язання по договору купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32 від 28.12.2012 р. виконав в повному обсязі, поставив відповідачу протягом січня-грудня 2013 року природний газ в обсягу 3059,715 тис. куб. м. на загальну суму 14170229,18 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу.

В п. 6.1 договору купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32 від 28.12.2012 р. сторони передбачили, що оплата за газ здійснюється покупцем (відповідачем у справі) виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця вступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобов'язання по договору купівлі-продажу природного газу щодо оплати отриманого від позивача природного газу не виконав належним чином, прострочив оплату за поставлений в січні-грудні 2013 року природний газ, що стало підставою для звернення позивача до Господарського суду Харківської області з позовними вимогами про стягнення: 446119,42 грн. пені, 114600,32 грн. 3% річних та 166979,65 грн. інфляційних втрат.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного Кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема - сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п. 7.2. договору купівлі-продажу природного газу № 13/3171-БО-32 від 28.12.2012 р., у разі невиконання відповідачем умов п. 6.1. договору, він безспірному порядку зобов'язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення оплат за природний газ, який було поставлено протягом січня-грудня 2013 р.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру пені на 90% з 446119,42 грн. до 44611,94 грн. судова колегія зазначає наступне.

Можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, у випадку, коли розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, передбачена ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України. При цьому, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки суд має взяти до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

У відповідності до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Тобто, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Крім того, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, визначені в ст. 3 Цивільного кодексу України, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися на засадах справедливості та розумності.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що вони не є імперативними, зменшення розміру неустойки є правом суду та може бути застосоване на розсуд суду за наявності певних умов.

При цьому, суд має врахувати, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач (Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж) є комунальним підприємством, яке створено для задоволення потреб споживачів, у тому числі населення та державних органів, у теплопостачанні у вигляді опалення та гарячого водопостачання.

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж не уповноважене чинним законодавством самостійно встановлювати тарифи на теплову енергію, тому постачає теплову енергію по вартості, яка є нижчою від її собівартості.

На виконання постанови Кабінету Міністрів України № 375 від 04.06.2015 р. "Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню" затверджений порядок та умови надання у 2015 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію.

Однак кошти на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію з державного бюджету надходять невчасно, у звязку з чим на підприємстві склалась тяжка економічна ситуація.

Крім того, дефіцит коштів на підприємстві збільшувався внаслідок хронічних неплатежів за спожите тепло з боку населення та бюджетних організацій.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи та зазначає в апеляційній скарзі позивач, НАК "Нафтогаз України" являється підприємством державного сектору економіки та має стратегічне значення для економіки й безпеки держави, оскільки здійснює покладене на нього державою завдання щодо забезпечення галузей національної економіки природним газом. Бюджетом України та фінансовим планом НАК "Нафтогаз України", який затверджений Кабінетом Міністрів України, не передбачено фінансової можливості для кредитування споживачів природного газу. Компанія діє у жорстких рамках затверджених тарифів на закупівлю та постачання природного газу споживачам.

З метою компенсації втрат, понесених ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ, позивач змушений звертатись в судові інстанції з позовними вимогами про стягнення з боржників штрафних санкцій. У відповідності до Звіту про фінансові результати за 9 місяців 2014 р., підприємство понесло значний збиток, що складає понад 62 млрд. грн., у звязку з чим знаходиться у скрутному фінансовому становищі.

Проте, являючись гарантованим постачальником природного газу споживачам, в тому числі й населенню, позивач законодавчо зобовязаний та не може відмовитись від постачання природного газу споживачам, незалежно від свого фінансового становища. Також позивач зобовязаний своєчасно розраховуватись з газовидобувними підприємствами по договорам. Несвоєчасність таких розрахунків тягне за собою жорсткі санкції за прострочення оплат.

З огляду на викладене та враховуючи, що заявлена до стягнення сума пені та розмір збитків, спричинених порушенням відповідачем договірних зобов'язань, є неспіврозмірними, а зменшення розміру пені на 90% спричинить позивачу додаткові значні збитки, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% до 223059,71 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 90% та стягнення з відповідача пені в сумі 44611,94 грн. має бути змінено та стягнуто з відповідача пеню в сумі 223059,71 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 114600,32 грн. 3% річних та 166979,65 грн. інфляційних втрат.

Згідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов'язань, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача сум індексу інфляції та 3% річних, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача 114600,32 грн. 3% річних та 166979,65 грн. інфляційних втрат.

В цій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає необхідним апеляційну скаргу позивача задовольнити частково, змінити рішення Господарського суду Харківської області від 12.10.2015 р. у справі № 922/5165/15 в частині стягнення з відповідача пені в сумі 44611,94 грн. та стягнути з відповідача пеню в сумі 223059,71 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 99, 101, п. 4 ст. 103, п. 1, 3 ч. 1 ст. 104, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 12 жовтня 2015 року у справі № 922/5165/15 змінити в частині стягнення з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64303, Харківська область, м. Ізюм, пр-т Леніна, буд. 33, код ЄДРПОУ 0547118) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пені в розмірі 44611,94 грн.

Стягнути з Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64303, Харківська область, м. Ізюм, пр-т Леніна, буд. 33, код ЄДРПОУ 0547118) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 223059,71 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Господарському суду Харківської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 18.03.2016 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.