ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.03.16р. Справа № 904/786/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Верхня Калуського району Івано-Франківської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Труба Деталь Комплект", м. Нікополь Дніпропетровської області

про стягнення 3292,45 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Труба Деталь Комплект" (далі - відповідач) з вимогами про стягнення основного боргу у сумі 3200,00 грн, інфляційних нарахувань у сумі 64,00 грн та 3% річних у сумі 28,45 грн, нарахованих з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов заявки на перевезення вантажу автомобільним транспортом, укладеної між сторонами 21.09.2014.

29.02.2016 позивач надіслав до суду для огляду оригінали документів - заявку на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 21.09.2015, акт виконаних робіт від 23.09.2015, які повернуті судом позивачу разом з супровідним листом 11.03.2015.

Сторони участь своїх повноважних представників у засіданні суду не забезпечили.

Відповідач не надав відзиву та витребуваних судом документів.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином за їх місцезнаходженням згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Від сторін рекомендовані повідомлення повернулися на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення про отримання поштового відправлення.

З огляду на викладене суд керується ч.1 ст.64 ГПК України, у якій зазначено, що ухвала про порушення провадження по справі надсилається зазначеним особам (сторонам) за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження по справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою вважається, що ухвала про порушення провадження по справі вручена їм належним чином.

Аналогічна позиція викладена у п.п. 3.9.1, 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" де зазначено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані сторонам завчасно, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

За таких обставин у суду маються достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але вони не скористався своїм правом на участь своїх представників у судовому засіданні.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 65 ГПК України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

21.09.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Труба Деталь Комплект" (Відповідач) було укладено договір шляхом підписання заявки без номера від 21.09.2015 на перевезення вантажу автомобільним транспортом по маршруту: м.Харків - м.Нікополь.

На виконання умов заявки позивачем автомобілем марки МАН 108021В, держ. номер ОСОБА_3 було доставлено лист вагою 5 тн. в м. Нікополь.

В заявці передбачено, що вартість послуг складає 4200,00 грн, оплата яких має бути здійснена при вивантаженні товару.

23.09.2015 сторонами підписаний акт виконаних робіт, в якому зазначено що транспортні послуги надані в повному обсязі і в заплановані терміни, сторони претензій одна до одної не мають. Вартість послуг по рахунку № 39/09 складає 4200,00 грн.

В позовній заяві позивач вказує, що на виконання умов заявки позивачем на адресу відповідача було надіслано рахунок № 39/09 від 23.09.2015 та акт виконаних робіт від 23.09.2015 на загальну суму 4 200,00 грн, в тому числі ПДВ 700,00 грн.

Борг відповідачем сплачений частково 27.10.2015 в сумі 1 000,00 грн, залишок боргу склав 3200,00 грн.

Відповідач відзив на позов та витребувані судом матеріали не надав, позовні вимоги не оспорив, докази погашення боргу також не надані.

Статтею 909 ЦК України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В підписаній двома сторонами заявці на перевезення вантажу встановлено, що оплата має бути здійснена при вивантаженні товару.

Акт виконаних робіт був підписаний сторонами 23.09.2015, тому днем розрахунку за надані транспортні послуги є 23.09.2015.

В силу вимог ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відсутність проведення відповідачем повного розрахунку за надані транспортні послуги є неналежним виконанням останнім свого зобов'язання, що призвело до утворення боргу перед позивачем в сумі 3200,00 грн, що в розумінні ст.610 ЦК України є порушенням зобов'язання.

За змістом ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочку платежу позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 11,55 грн 3% річних за період прострочки з 24.09.2015 по 26.10.2015 з суми боргу 4200,00 грн, 16,90 грн 3% річних за період прострочки з 28.10.2015 по 21.12.2015 з суми боргу 3200,00 грн, та 64,00 грн інфляційних нарахувань за листопад 2015 року. Жовтень 2015 року до розрахунку позивачем не включений через відсутність показників інфляції.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р;

Таким чином позивачем вірно розраховані інфляційні нарахування в сумі 64,00 грн за листопад 2015 року на суму боргу, що існувала на кінець жовтня 2015 року. Розрахунок 3% річних також відповідає вимогам чинного законодавства.

Таким чином позов слід визнати обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 49, 54-57, 75, 82, 84, 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Труба Деталь Комплект", Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Лісова, 1, код 36723884 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1 борг в сумі 3200,00 грн, інфляційні нарахування на суму боргу в сумі 64,00 грн, 28,45 грн 3% річних, 1378,00 грн витрат по сплаті судового збору, видати позивачу наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 23.03.2016.

Суддя В.Д. Воронько