КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа№ 911/4388/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

За участю представників сторін:

від позивача: Мельник В.В. - представник

від відповідача: Палькевич Н.С. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення

Господарського суду Київської області

від 16.12.2015р.

у справі № 911/4388/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації "Київоблгаз"

про стягнення 2 763 239, 43 грн.

ВСТАНОВИВ:

НАК „Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ПАТ по газопостачанню і газифікації „Київоблгаз" про стягнення 824, 53 грн. основної заборгованості, 1 002 290, 18 грн. пені, 1 681 425, 82 грн. інфляційних збитків, 78 698, 90 грн. 3 % річних.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.12.2015р. у справі № 911/4388/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації „Київоблгаз" на користь Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України" 493 194 грн. 30 коп. пені, 1 680 543 грн. 32 коп. інфляційних збитків, 77 436 грн. 65 коп. 3 % річних та судові витрати 41 165 грн. 53 коп. судового збору. Відмовлено в задоволенні інших позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, просить вищезазначене рішення скасувати в частині зменшення пені та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню у повному розмірі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне встановлення судом обставини справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт звертає увагу суду на те, що місцевий господарський суд застосувавши п.3 ст. 83 ГПК України об»єктивно не оцінив, чи є даний випадок винятковим виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків).

Апелянт зазначає, що головною підставою зменшення розміру пені відповідач оголошує тяжкий фінансовий стан, однак відповідно до ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань, а здійснюючи підприємницьку діяльність, відповідач повинен самостійно нести всі ризики як щодо дотримання норм чинного законодавства України, так і щодо належного виконання добровільно взятих на себе договірних зобов'язань, та погодився з умовами щодо порядку і строків виконання грошових зобов'язань, а також погодився з умовами договору щодо відповідальності за порушення грошових зобов'язань.

Апелянт вважає, що місцевий суд в порушення ч.1 ст. 233 ГК України не дослідив майнові та інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу, а також судом не прийнято до уваги негативні наслідки спричинені Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» від прострочення виконання зобов'язання відповідача.

Крім того, апелянт звертає увагу суду на те, що за спірним договором постачався імпортований природний газ, який Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» закуповує за зовнішньоекономічними контрактами, якими встановлені чіткі строки розрахунків за поставлений газ, а також жорсткі санкції за порушення цих строків, аж до припинення постачання природного газу на територію України, що майже і сталося 01 січня 2006 року та відбулося 01 січня 2009 року. Бюджетом України та фінансовим планом Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», який затверджений Кабінетом міністрів України, не передбачені фінансові можливості для кредитування споживачів природного газу.

Апелянт зазначає, що внаслідок недоотримання та несвоєчасного проведення розрахунків за спожитий природний газ позивач змушений залучати комерційні кредити за ринковими відсотковими ставками. Єдиним джерелом часткової компенсації понесених Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» втрат є стягнення з боржників пені у розмірі, передбаченому умовами договорів.

Відповідно до консолідованого балансу позивача (належним чином засвідчена копія додається) загальна сума зобов'язань за довгостроковими кредитами банків складає 15 329 631 000,00 грн.

Загальна сума заявлених пені, 3% річних, інфляційних не компенсує повністю збитків від сплати відсотків за комерційними кредитами.

Апелянт вважає, що зменшення судом розміру пені спричиняє позивачу додаткові збитки та дозволяє відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія встановила наступне.

04.01.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 13/221-В купівлі-продажу природного газу (в редакції додаткової угоди № 11 від 22.12.2015 р.), згідно пункту 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. укладеного договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі покупця.

Відповідно до п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 12 від 05.02.2015 р.) продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 3 174, 726 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу ( п.3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Сторонами договору пунктом 5.2. (в редакції додаткової угоди № 16 від 03.06.2015 р.) встановлено, що ціна за 1 000 кубічних метрів газу становить 6 600, 00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того:

- збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%;

- податок на додану вартість за ставкою - 20%.

До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральним та розподільними трубопроводами - 279, 30 грн, крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 335, 16 грн.

До сплати за 1 000 куб.м. природного газу - 7 011, 30 грн, крім того ПДВ - 20% - 1 402, 26 грн, всього з ПДВ - 8 413, 56 грн.

Пунктом 6.1. договору (в редакції додаткової угоди № 4 від 31.12.2013 р.) сторонни договору погодили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Пунктом 11.1. договору (в редакції додаткової угоди № 1 від 22.12.2014 р.) визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01 січня 2013 р., і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

04.04.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

10.07.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

08.08.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 3 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

31.12.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 4 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

28.04.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 5 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

15.05.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 6 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

10.06.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 7 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

05.09.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 8 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

10.11.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 9 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

08.12.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 10 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

22.12.2014 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 11 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

05.02.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 12 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

10.03.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 13 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

03.04.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 14 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

12.05.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 15 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

03.06.2015 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 16 до договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

На виконання умов договору позивачем у період з січня 2013 р. по червень 2015 р. було передано у власність (продано) відповідачу природний газ на загальну суму 15 357 926, 70 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2013 р. за січень 2013 р. на суму 1 032 306, 96 грн, актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2013 р. за лютий 2013 р. на суму 836 203, 12 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2013 р. за березень 2013 р. на суму 870 369, 12 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2013 р. за квітень 2013 р. на суму 463 575, 46 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2013 р. за травень 2013 р. на суму 528, 59 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2013 р. за червень 2013 р. на суму 550, 62 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2013 р. за липень 2013 р. на суму 134, 32 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2013 р. за серпень 2013 р. на суму 138, 78 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 р. за вересень 2013 р. на суму 26 928, 52 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. на суму 460 213, 77 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р. на суму 534 884, 19 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2013 р. за грудень 2013 р. на суму 820 363, 92 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. за січень 2014 р. на суму 871 340, 77 грн, актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р. на суму 726 078, 78 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 528 249, 63 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 285 647, 49 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 4 511, 55 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.07.2014 р. за липень 2014 р. на суму 451, 15 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.08.2014 р. за серпень 2014 р. на суму 5 811, 59 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.09.2014 р. за вересень 2014 р. на суму 19 295, 92 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2014 р. за жовтень 2014 р. на суму 455 470, 28 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р. на суму 881 997, 84 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р. на суму 1 511 586, 61 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. за січень 2015 р. на суму 1 507 279, 21 грн, актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. за лютий 2015 р. на суму 1 304 437, 62 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2015 р. за березень 2015 р. на суму 1 509 256, 70 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2015 р. за квітень 2015 р. на суму 677 058, 82 грн, актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2015 р. за травень 2015 р. на суму 22 430, 84 грн, актом приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 р. за червень 2015 р. на суму 824, 53 грн, наявними у матеріалах справи.

Відповідачем за період дії договору було виконано свій обов'язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 15 357 926, 70 грн (до звернення позивачем із даним позовом до відповідача в господарський суд Київської області, у тому числі 31.07.2015 р. - 824, 53 грн), що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача та платіжними дорученнями, а також випискою з банківського рахунку позивача за 31.07.2015 р. на суму 824, 53 грн. та наявними у матеріалах справи.

Однією із позовних вимог позивача є про стягнення з відповідача на свою користь 824, 53 грн основної заборгованості за поставлений природний газ згідно з договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р.

Регулювання відносин, що виникають у зв'язку із купівлею-продажем товару здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 598 цього ж кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 цього ж кодексу передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, за період дії договору та на його виконання до моменту звернення позивачем із даним позовом до Господарського суду Київської області відповідачем було виконано свій обов'язок по оплаті природного газу та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 15 357 926, 70 грн (у тому числі, 31.07.2015 р. - 824, 53 грн), що підтверджується відповідними виписками з банківського рахунку позивача та платіжними дорученнями, а також випискою з банківського рахунку позивача за 31.07.2015 р. на суму 824, 53 грн, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання відповідача перед позивачем по оплаті природного газу, у тому числі по акту приймання-передачі природного газу від 30.06.2015 р. за червень 2015 р. на суму 824, 53 грн за договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. припинились шляхом їх належного виконання.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основної заборгованості на суму 824, 53 грн. за договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. є такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню, передбачену договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р., за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті природного газу з 20.02.2013 р. по 24.07.2015 р. всього на загальну суму 1 002 290, 18 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.2. договору передбачено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Крім того, під час укладення договору № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. позивач та відповідач не досягли згоди щодо встановлення у договорі положень щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання за період більш тривалий, ніж як встановлений ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Позивачем неправильно виконано розрахунок пені від суми основної заборгованості за договором 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р., оскільки в розрахунок включено дні оплати.

За розрахунком місцевого суду, який перевірено судом апеляційної інстанції та який є обгрнутованим, загальний розмір пені від суми основної заборгованості за договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. становить 986 388, 60 грн.

Відповідач звернувся до суду з заявою № KV-04.3-СК-3840-1015 від 19.10.2015 р. про зменшення штрафних санкцій, просить суд врахувати своє скрутне матеріальне становище та максимально зменшити розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Пунктом 3) ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п.3. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання- зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Тобто, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Враховуючи ту обставину, що основна заборгованість за договором була повністю погашена відповідачем до звернення позивача до суду з даним позовом, а також те, що основна заборгованість постійно погашалась відповідачем і виникала лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів, а також ту обставину, що ПАТ по газопостачанню і газифікації „Київоблгаз" за результатами господарської діяльності у 2013 - 2015 роках є збитковим підприємством, що загальна заборгованість контрагентів і споживачів перед відповідачем за спожитий природний газ станом на 01.10.2015 р. складала 374 332 333, 10 грн., що підтверджується консолідованим звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2013 р. (форма № 2-к), консолідованим балансом (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2013 р. (форма № 1-к), консолідованим звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014 р. (форма № 2-к), консолідованим балансом (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014 р. (форма № 1-к), консолідованим звітом про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 1 півріччя 2015 р. (форма № 2-к), консолідованим балансом (звіт про фінансовий стан) на 30.06.2015 р. (форма № 1-к), довідкою про дебіторську заборгованість споживачів природного газу перед ПАТ по газопостачанню і газифікації „Київоблгаз" станом на 01.10.2015 р. наявними у матеріалах справи, колегія приходить до висновку про наявність всіх правових підстав для а зменшення розміру пені, заявленої позивачем і перерахованої місцевим судом з 986 388, 60 грн. до 493 194, 30 грн., що становить 50 % від розміру пені, заявленої позивачем і перерахованої судом.

Таким чином, колегія погоджуєтсья з висновокм суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості за договором підлягають частковому задоволенню у розмірі 493 194, 30 грн.

Позивач також просить стягнути із відповідача інфляційні збитки та 3 % річних від суми основної заборгованості за періоди прострочення відповідачем виконання обов'язку по оплаті поставленого природного газу з березня 2013 р. по червень 2015 р. всього на загальну суму 1 681 425, 82 грн та з 20.02.2013 р. по 24.07.2015 р. всього на загальну суму 78 698, 00 грн. у відповідності до наданого позивачем розрахунку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 цього ж кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахуноком місцевого суду, який апеляційним судом перевірено та визнано обгрунтованим, позивачем невірно розраховано інфляційні збитки від суми основної заборгованості, оскільки загальний розмір інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. становить 1 680 543, 32 грн.

Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення із відповідача інфляційних збитків від суми основної заборгованості за договором підлягає стягненню у розмірі 1 680 543, 32 грн.

Крім того, позивачем неправильно розраховано 3 % річних від суми основної заборгованості, оскільки за розрахуном місцевого суду, який перевірений судом апеляційної інстанції та є обгрунтованим, 3 % річних від суми основної заборгованості за договором № 13/221-В купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 р. становить 77 436, 65 грн.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача 3 % річних від суми основної заборгованості за договором у розмірі 77 436, 65 грн.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об»єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки судом зменшено пеню на 50% виходячи з інтересів обох сторін договору, крім того, з відповідача на користь позивача стягнуто 3% річних та інфляційних втрат, які в певній мірі компенсують знецінення несвоєчасно сплачених відповідачем коштів.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення місцевого суду обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2015р. у справі № 911/4388/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 16.12.2015р. у справі № 911/4388/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 911/4388/15 повернути Господарського суду Київської області.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх