ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 березня 2016 р. Справа № 902/39/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю

секретаря судового засідання Cидоренко О.О.,

представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 01.02.2016р., паспорт серії НОМЕР_1 виданий ТернопільськимРВ УМВС України в Тернопільській області 17.05.2003р.;

відповідача: Стемповського А.М., доручення №01-20-02 від 28.01.2016р., посвідчення депутата районної ради 7 скликання №27 від 12.11.2015р.; Щербаківського Г.Г., доручення №01-20-01 від 28.01.2016р., паспорт серії НОМЕР_2 виданий Жмеринським РВ УМВС України в вінницькій області 27.02.1996р.

представника регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області: Юрченка Т.П., довіреність №8 від 13.01.2016р., посвідчення державного службовця від 17.09.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 АДРЕСА_1

до: Жмеринської районної ради Вінницької області (вул. Б. Хмельницького, 14, м. Жмеринка, Вінницька область, 23100)

про визнання права на приватизацію та зобов"язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (позивач, ФОП ОСОБА_5.) звернулась до господарського суду Вінницької області з позовом до Жмеринської районної ради Вінницької області (відповідач, райрада) про визнання права на приватизацію культурно-дозвільного центру, загальною площею 2240,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом викупу; зобов'язання Жмеринської районної ради підготувати об'єкт - культурно-дозвільний центр, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, до приватизації шляхом викупу у відповідності до рішення 23 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради Вінницької області від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках» та зобов'язання райради протягом двох місяців від дня набрання рішенням законної сили провести приватизацію об'єкта - культурно-дозвільного центру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, шляхом викупу з укладенням договору купівлі-продажу культурно-дозвільного центру та підписанням акту приймання-передачі об'єкта.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на безпідставне не вчинення відповідачем дій з підготовки об'єкта нерухомого майна до приватизації шляхом викупу, що суперечить чинному та не скасованому рішенню райради від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках», яким вказаний об'єкт нерухомого майна включено до об'єктів, які підлягають приватизації, та положенням ст.8, 11 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст. 289 Господарського кодексу України. Відтак, посилаючись на порушення визначеного законом та договором права позивача як орендаря на викуп майна, ФОП ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 18.01.2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/39/16 та призначено її до розгляду.

Розгляд справи відкладався з об'єктивних причин з метою забезпечення змагальності сторін та необхідністю витребування додаткових доказів, про що свідчить відповідна ухвали суду від 02.02.2016 року, також в судовому засіданні 16.02.2016 року оголошувалася перерва до 01.03.2015 року.

Ухвалою суду від 01 березня 2016 року в порядку статті 30 Господарського процесуального кодексу України в судове засідання викликано представника регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області для надання пояснень (відповідей) на питання, що виникають в ході розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, наведені в позові та поясненнях на відзив (а.с.3-7, т.с.2) Окрім того, зауважив, що правових обмежень щодо приватизації спірного об'єкта нерухомості чинне законодавство не містить, зокрема ні Закон України «Про культуру», ні Закон України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», оскільки приміщення кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1» не є закладом культури і не належить до базової мережі закладів культури, натомість належить до об'єктів культурного призначення, який може бути приватизовано.

Представники відповідача проти задоволення позову заперечили, свою процесуальну позицію виклали у відзиві на позову наяву (а.с.50-55, т.с.1) та в письмових поясненнях (а.с.37-41). Під час судового розгляду справи наголосили на тому, що будівля кінотеатру використовується не за цільовим призначенням, що суперечить положенням договору оренди, оскільки повністю перебудована орендарем в ресторан та продуктовий супермаркет, окрім того, підстав для приватизації немає, так як строк дії рішення райради про включення спірного майна до переліку майна, що підлягає приватизації, закінчився.

Будучи присутнім в судовому засіданні в порядку ст.30 ГПК представник регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області, з приводу механізму здійснення приватизації об'єктів культурного призначення пояснив, що проведенню підготовки приватизації подібних об'єктів має передувати погодження Міністерства культури України щодо виключення об'єкта із базової мережі закладів культури, чого приватизаційним органом зроблено не було, водночас така вимога міститься в Законі України «Про культуру». Окрім того, згідно із частиною шостою статті 7 "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з прийняттям рішення про включення об'єкта до одного з переліків, зазначених у частині першій цієї статті, стосовно нього застосовуються обмеження та вимоги, визначені частиною п'ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна". При цьому частиною п'ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію. Разом із тим, даний строк минув. Відтак, на його думку, приватизація за вказаних у спорі обставин неможлива.

Розглянувши подані документи і матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

22.12.2008 року між територіальною громадою Жмеринського району Вінницької області в особі Жмеринської районної ради (власник майна), від імені яких на підставі рішення 3 сесії 5 скликання Жмеринської районної ради від 21 вересня 2006 року діє Жмеринська дирекція кіновідеомережі і кіновідеопрокату (за договором - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (за договором - орендар) укладено договір оренди майна, що належить до спільної комунальної власності територіальних громад району (а.с.21-27, т.с.1).

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) приміщення кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", що в цілому складається з будівлі кінотеатру з прибудовами літ. "А" загальною площею 1265,5 кв.м, що розташоване у АДРЕСА_2. Будівля кінотеатру з прибудовами належить на праві власності територіальним громадам Жмеринського району в особі Жмеринської районної ради Вінницької області на підставі свідоцтва № НОМЕР_3 про право власності на будівлю кінотеатру з прибудовами, виданого виконавчим комітетом Жмеринської міської ради 27 жовтня 2008 року на підставі рішення від 16.10.2008 року № 296, зареєстрованого Жмеринським районним структурним підрозділом "Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації" 27 жовтня 2008 року в реєстровій книзі № 85 від 575. Об'єкт оренди (приміщення кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1" - будівля з прибудовами) знаходиться на балансі Жмеринської дирекції кіновідеомережі та кіновідеопрокату.

Згідно із п. 1.2. Договору вартість майна визначена суб'єктом оціночної діяльності і відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна становить 656000 грн. без врахування ПДВ.

В п. 1.3 Договору зазначено, що майно передається з метою покращення стану об'єкту оренди, здійснення комплексної реконструкції (з обов'язковим збереженням цільового призначення кінотеатру) у культурно-дозвільний центр "ІНФОРМАЦІЯ_1", технічного сучасного переобладнання та подальшої ефективної експлуатації приміщень кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1" орендарем для підприємницької діяльності у відповідності з умовами даного договору.

Відповідно до п. 1.4. Договору збереження цільового призначення кінотеатру є обов'язковим для орендаря.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не пізніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна, який складається протягом п'яти днів з моменту укладення сторонами даного договору (п. 2.1. договору).

Згідно з п. 2.2. Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Майно залишається в спільній власності територіальних громад селищ та сіл Жмеринського району, а орендар володіє і користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 2.4 Договору у разі припинення цього договору майно повертається орендодавцем його балансоутримувачу (а у випадку його ліквідації - власнику майна). Орендар повертає майно орендодавцю (балансоутримувачі) аналогічно до порядку, встановленому при передачі майна орендарю за цим договором.

Згідно з п. 5.4. Договору орендар зобов'язався здійснити заплановану реконструкцію об'єкту з метою приведення його до стану культурно-дозвільного центру, у томі числі (відповідно до конкурсних пропозицій) виконати: роботи з комплексної реконструкції об'єкту оренди з розширення існуючих площ; ремонт (чи реконструкцію) даху будівлі; перепланування окремих приміщень для розміщення продуктового, споживчого супермаркету, дискотеки, боулінг-клубу тощо; реконструкцію та технічне переоснащення кінотеатру (створення сучасного глядацького залу) та відповідної інфраструктури для очікування та відпочинку утомі числі службові приміщення, міні-магазини, заклади харчування; заміну (встановлення) систем опалення та вентиляції інших комунікаційних мереж; структурне покращення розподілу приміщень та переходів між ними; комплексне проектування ефективного використання площ; облаштування та покращення прибудинкової території. Орієнтовний обсяг інвестицій, що будуть здійснені орендарем на покращення стану об'єкта оренди, становитиме не менше 3000000 грн.

Також відповідно до п. 5.5. Договору при використанні майна протягом строку оренди орендар зобов'язується своєчасно здійснювати капітальний, поточний та інші види ремонту орендованого майна.

Пунктом 7.4. Договору орендодавець зобов'язався при припиненні договору оренди відшкодувати орендарю дійсну вартість зроблених останнім невідокремлюваних поліпшень орендованого майна, в сумі приросту вартості орендованого майна в результаті таких поліпшень, але не менше суми фактично понесених орендарем витрат на здійснення поліпшень з урахуванням їх амортизації та індексації втрат на індекс інфляції. Приріст вартості (та дійсна вартість об'єкту оренди) для розрахунку відшкодування визначаються шляхом проведення експертної оцінки майна станом на момент проведення відшкодування, відшкодування повинно бути здійснено не пізніше 30 днів від дати припинення договору.

Відповідно до п. 10.1. цей договір укладено строком на 25 років, та діє з 15 грудня 2008 року до 14 грудня 2033 року включно.

26.12.2008 року, відповідно до акту прийому-передачі нежитлового приміщення, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду (строкове платне користування) приміщення кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, орендарем здійснено реконструкцію кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1" під культурно-дозвільний центр, за результатами якої площа об'єкту оренди збільшилась до 2240,1 кв.м.

18.06.2013 року територіальною громадою Жмеринського району в особі Жмеринської районної ради Вінницької області отримано свідоцтво на право власності ідентифікаційний номер 5043408 на нерухоме майно: будівлю культурно-дозвільного центру, загальною площею 2240,1 кв.м. (а.с.30, т.с.2).

Рішенням 22 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради від 29 серпня 2013 року "Про зміну назви об'єкта спільної власності територіальних громад Жмеринського району", відповідно до ст. 43,60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", договору оренди майна, що належить до спільної комунальної власності сіл селища району, у зв'язку із проведенням реконструкції приміщень кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1" під культурно-дозвільний центр та виготовлення нового свідоцтва про право власності на будівлю вирішено змінити назву кінотеатру "ІНФОРМАЦІЯ_1", розташованого за адресою: АДРЕСА_2, на культурно-дозвільний центр (а.с.29, т.с.2).

Відповідно до рішення 23 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках» затверджено перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках (а.с.36, т.с.1), до якого включено об'єкт під назвою культурно-дозвільний центр, адреса: АДРЕСА_2, шляхом викупу орендарем.

На виконання вищевказаного рішення відповідачем оголошено конкурс з відбору суб'єктів оціночної діяльності, що стверджується оголошенням в засобах масової інформації від 13 грудня 2013 року (а.с.38-39, т.с.1).

Рішенням 33 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради від 29 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення 23 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках»» внесено зміни щодо строку проведення приватизації, затвердженого у переліку об'єкта, згідно із якими термін дії приватизації, зазначений у попередньому рішенні « 2013-2018 роках», замінено на « 2013-2014 роках» (а.с.40, т.с.1).

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідачів та наданих у справу доказів, суд виходив із наступного.

Як вбачається матеріалів справи, предметом розгляду є підтвердження права в судовому порядку позивачем на приватизацію, шляхом викупу, приміщення кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», що знаходиться в оренді у позивача, відповідно до договору оренди майна від 02 грудня 2008 року, укладеного між територіальною громадою Жмеринського району Вінницької області в особі Жмеринської районної ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в оренду приміщення кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1», яке перебуває на балансі Жмеринської дирекції кіновідеомереж і кіновідеопрокату.

Пунктом 1.3. Договору передбачено, що майно передається в оренду з метою покращення стану об'єкту оренди, здійснення реконструкції (з обов'язковим збереженням цільового призначення кінотеатру) у культурно-дозвільний центр «ІНФОРМАЦІЯ_1», технічного сучасного переобладнання та подальшої ефективної експлуатації приміщень кінотеатру «ІНФОРМАЦІЯ_1» орендарем для підприємницької діяльності у відповідності з умовами даного договору.

Слід звернути увагу, що згідно з даним пунктом передбачалось реконструкція у культурно-дозвільний центр, лише за умови збереження цільового призначення кінотеатру.

Також, пунктом 6.6. Договору дійсно передбачено право орендаря на переважне право перед іншими особами на викуп об'єкту оренди при включенні такого об'єкту оренди до складу об'єктів, що підлягають приватизації.

В свою чергу вказане право виникає лише за умови включення такого об'єкту оренди до складу об'єктів, що підлягають приватизації.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного майна та майна, що належить Автономній Республіці Крим, з метою створення багатоукладної соціально орієнтованої ринкової економіки України визначені в Законі України «Про приватизацію державного майна».

Згідно із частиною четвертою статті 3 Закону України «Про приватизацію державного майна» відчуження майна, що є у комунальній власності, регулюється положеннями цього Закону, інших законів з питань приватизації і здійснюється органами місцевого самоврядування.

До об'єктів державної власності, що підлягають приватизації, відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна», належать, в тому числі об'єкти соціально-культурного призначення, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації.

В свою чергу частиною другою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного майна» визначено перелік об'єктів, що не підлягають приватизації, серед яких і об'єкти, діяльність яких забезпечує соціальний розвиток, збереження та підвищення культурного, наукового потенціалу, духовних цінностей, зокрема заклади культури, що забезпечують державні соціальні нормативи у сфері обслуговування населення закладами культури.

Окрім того, відповідно до частини четвертої статті 15 Закону України «Про приватизацію державного майна» приватизація об'єктів малої приватизації здійснюється відповідно до Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Згідно із абзацом п'ятим частини першої статті 2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» об'єктами малої приватизації є об'єкти соціально-культурного призначення, в тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані, крім тих, що не підлягають приватизації (група Ж).

Також частиною третьою вищезазначеної статті передбачено, що будівлі (споруди, приміщення) приватизуються разом з розташованими в них об'єктами приватизації, крім випадків відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт, що приватизується шляхом викупу, або якщо на це немає прямої заборони відповідно Фонду державного майна України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевої Ради відповідного рівня.

Не можуть бути об'єктами малої приватизації будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, які становлять національну, культурну та історичну цінність і перебувають під охороною держави, захисні споруди цивільного захисту, та будівлі (споруди, приміщення) або їх окремі частини, де розміщуються бібліотеки, книгарні та державні видавництва, заклади охорони здоров'я системи екстреної медичної допомоги.

За наявності заборони на приватизацію будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт приватизації, або у разі відмови покупця від приватизації будівлі (споруди, приміщення), в якій розташований об'єкт, що приватизується шляхом викупу, зазначені будівлі (споруди, приміщення) передаються у встановленому порядку власникам приватизованих об'єктів в оренду на строк не менш як десять років.

Відповідно до пункту 17 статті 1 Закону України «Про культуру» об'єкти культурного призначення - це цілісні майнові комплекси клубних закладів (клубів, будинків культури, палаців культури тощо), парків культури та відпочинку, бібліотек, музеїв, архівів історико-культурних заповідників, театрально-видовищних закладів (театрів, філармоній, концертних організацій, музичних колективів, ансамблів тощо), кінотеатрів, інших закладів культури; пам'ятки культурної спадщини, предмети колекцій, зібрання, фонди, будівлі, споруди культурного призначення та інші культурні цінності.

Пунктом 5 статті 1 Закону України «Про культуру» визначено, що заклад культури - юридична особа, основною діяльністю якої є діяльність у сфері культури, або структурний підрозділ юридичної особи, функції якого полягають у провадженні діяльності у сфері культури.

Відповідно до частини третьої статті 20 Закону України «Про культуру» не підлягають приватизації, в тому числі, заклади культури, що забезпечують державні соціальні нормативи у сфері обслуговування населення закладами культури.

Також, частиною четвертою вказаної статті передбачена заборона виселення закладів культури (театрів, філармоній, бібліотек, музеїв, архівів, художніх галерей (виставок), кінотеатрів, позашкільних закладів естетичного виховання і дозвілля дітей та юнацтва, клубних закладів тощо) з приміщень без надання їм іншого рівноцінного приміщення.

Згідно із положеннями частини другої статті 22 Закону України «Про культуру» базова мережа закладів культури формується органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Існуючі заклади культури та заклади освіти сфери культури автоматично включаються до базової мережі.

Частиною третьою вказаної статті Закону України «Про культуру» також передбачено, що органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування під час формування та забезпечення функціонування базової мережі закладів культури керуються державними соціальними нормативами у сфері обслуговування закладами культури, передбаченими Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії". Виключення закладів культури з базової мережі можливе лише за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах культури та мистецтв.

Відповідно до частини другої статті 23 Закону України «Про культуру» до базової мережі закладів культури місцевого рівня належать комунальні заклади культури (бібліотеки, музеї, галереї, заповідники, виставкові зали, театри, філармонії, концертні організації, мистецькі колективи, кінотеатри, кіновідеопрокатні підприємства, об'єднання, палаци і будинки культури, інші клубні заклади, заклади освіти сфери культури, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання та студії), парки культури та відпочинку тощо).

Основні вимоги щодо формування органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування базової мережі закладів культури визначені в Порядку формування базової мережі закладів культури, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2012 року № 984.

Відповідно до пункту 4 вказаного Порядку заклади культури загальнодержавного та місцевого рівня, які функціонували на момент набрання чинності Законом України "Про культуру" та відповідають визначеним статтями 1, 22 і 23 даного Закону вимогам, автоматично включаються до базової мережі.

В свою чергу пунктом 5 Порядку передбачено, що до закладів культури місцевого рівня належать комунальні заклади культури (бібліотеки, музеї, галереї, заповідники, виставкові зали, театри, філармонії, концертні організації, мистецькі колективи, кінотеатри, кіновідеопрокатні підприємства, об'єднання, палаци, будинки культури, інші клубні заклади, заклади освіти сфери культури, початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання та студії), парки культури та відпочинку тощо), які включаються до переліку закладів культури на підставі копій їх установчих документів.

Також, пунктом 13 Порядку формування базової мережі закладів культури передбачено, що виключення закладів культури з базової мережі здійснюється за погодженням з Мінкультури згідно з переліком закладів культури, поданим місцевою держадміністрацією та затвердженим органом місцевого самоврядування або поданим центральним органом виконавчої влади, із зазначенням причин та обґрунтуванням необхідності такого виключення. Виключеними з базової мережі можуть бути заклади культури, що не відповідають визначеним статтями 1, 22 і 23 Закону України "Про культуру" вимогам.

З системного аналізу положень наведених нормативно-правових актів вбачається, що терміни заклад культури та об'єкт культурного призначення не є тотожними, тобто це зовсім різні поняття, в першому випадку це юридична особа, а в другому - майнові комплекси, майно.

У свою чергу проаналізоване вище законодавство містить заборону приватизації без погодженням з Міністерством культури України та без виключення з відповідної базової мережі саме закладів культури, а не об'єктів культурного призначення.

Оскільки в судовому засіданні не встановлено, що спірний об'єкт є закладом культури та має статус юридичної особи, на нього обмеження законів України «Про приватизацію державного майна», «Про культуру» та Порядку формування базової мережі закладів культури в частині можливості приватизації лише за умови виключення вказаного об'єкту з базової мережі закладів культури за погодженням з Міністерством культури України не розповсюджуються.

Таким чином, суд погоджується з твердженням позивача, що спірний об'єкт правомірно було включено рішенням райради до переліку об'єктів, що підлягають приватизації, оскільки правові перешкоди в чинному законодавстві для цього відсутні, при цьому суд не погоджується із думкою представника регіонального відділення Фонду державного майна України по Вінницькій області щодо необхідності перед початком процедури приватизації виключити вказаний об'єкт з базової мережі закладів культури за погодженням з Міністерством культури України, оскільки приміщення кінотеатру, що було передано в оренду, не є закладом культури у розумінні Закону України «Про культуру».

Разом із цим згідно із частиною шостою статті 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" з прийняттям рішення про включення об'єкта до одного з переліків, зазначених у частині першій цієї статті, стосовно нього застосовуються обмеження та вимоги, визначені частиною п'ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна".

При цьому частиною п'ятою статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено, що строк проведення приватизації об'єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що рішення 23 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради Вінницької області від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках» прийнято в порушення частини п'ятої статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна", оскільки строк на приватизацію не може перевищувати двох років.

Слід звернути увагу, що положеннями статті 12 Закону України "Про приватизацію державного майна" передбачено максимальний строк проведення приватизації, а тому вказаний строк може бути меншим але достатнім для проведення процедури приватизації, однак в жодному разі не більшим ніж 2 роки.

Тобто, Законом імперативно визначено, що строк проведення приватизації, тобто уся процедура, не повинна перевищувати два роки з моменту прийняття рішення про його приватизацію.

Утім, судом встановлено, що двохрічний строк з моменту прийняття рішення 23 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради від 21 листопада 2013 року «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках», відповідно до якого до вказаного переліку включено об'єкт під назвою культурно-дозвільний центр (адреса: АДРЕСА_2), збіг.

Таким чином, право позивача на викуп об'єкта оренди в силу прямої заборони закону у цій розпочатій процедурі уже реалізовано бути не може, оскільки сама процедура обмежена часовими рамками, відтак вичерпала свою дію незалежно від того, на якій стадії вона знаходиться.

Разом із тим слід наголосити на тому, що позивача переважного права перед іншими особами на викуп об'єкту оренди при включенні об'єкту оренди до складу об'єктів, що підлягають приватизації, ніхто не позбавляв і воно продовжує існувати в силу п.6.6 договору оренди у продовж усього строку чинності договору. Відтак в будь-який момент він може як покупець в силу вимог ст. 7 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" ініціювати відповідну приватизаційну процедуру, як і будь-який інший покупець, надавши відповідну заяву та перелік необхідних документів, а відповідач буде зобов'язаний розглянути дану заяву, надавши мотивовану відповідь відповідно до вимог Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Більше того, чинним залишається рішення 33 сесії 6 скликання Жмеринської районної ради Вінницької області від 29 січня 2015 року «Про внесення змін до рішення 23 сесії 6 скликання від 21.11.2013 р. «Про перелік об'єктів спільної власності територіальних громад Жмеринського району, які підлягають приватизації у 2013-2018 роках», яким змінено термін проведення приватизації до 2014 року.

Дане рішення позивачем не оскаржувалось, в судовому порядку воно не скасовано. Також матеріали справи не містять жодного доказу, який свідчив б про вчинення позивачем заходів щодо стимулювання районної ради виконувати свої обов'язки відповідно до чинного законодавства у відведений Законом строк.

Таким чином, на переконання суду, не вбачається можливим та правомірним провести процедуру приватизації на підставі рішення відповідача, термін дії якого на сьогоднішній день уже закінчився.

Зважаючи на встановлені судом обставини та норми вказаного вище законодавства, суд приходить до висновку, що в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити повністю.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно із ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ч. 1 та 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати по справі при відмові в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 83, 84, 85, 86, 87, 115 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21 березня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи