РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/1057/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БПС Актив»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Фіш»

про стягнення 154 916,85 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Герасимов А.В. (представник за довіреністю від 01.02.2016р.);

Попов А.Г. (представник за довіреністю від 01.02.2016р.);

від відповідача: не з'явились.

Обставини справи:

Товариства з обмеженою відповідальністю «БПС Актив» (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Фіш» (надалі також - відповідач) заборгованості по оплаті вартості поставленого товару в розмірі 154 916,85 грн., в тому числі 95 500,00 грн. основного боргу, 55 799,01 грн. пені та 3 617,84 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своїх обов'язків за Договором поставки №02/02/15 від 02.02.2015р. в повному обсязі не виконав, повну вартість отриманого від позивача товару у строки визначені Договором не оплатив.

Відповідач письмового відзиву на позовну заяву до матеріалів справи не надав, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2016р. позовну заяву прийнято до провадження суддею Морозовим С.М., справі присвоєно №910/1057/16 та призначено розгляд на 16.02.2016р.

В судовому засіданні 16.02.2016р. в справі було оголошено відкладення до 15.03.2016р. у зв'язку з неявкою представника від відповідача.

В судове засідання 15.03.2016р. представник від відповідача не з'явився повторно.

За висновками суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «Лайт Фіш» було належним чином повідомлене про час та місце розгляду справи. При цьому, господарський суд виходить з наступного.

За приписами ст. 65 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п. 11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Згідно із ч. 4 ст. 89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

За змістом наявного у матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача на теперішній час є: 02002, м. Київ, вул. С.Сагайдака, 114-А.

На вказану адресу судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України було скеровано, в тому числі, ухвалу від 27.01.2016р. з метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

До суду повернувся конверт з повідомленням, що поштове відправлення не вручене з причин «за закінченням терміну зберігання».

З приводу неявки відповідача в судове засідання господарський суд зазначає наступне.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 вказаного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У п. 3 Постанови №11 від 17.10.2014р. Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010р., «Смірнова проти України» від 08.11.2005р., «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006р., «Літоселітіс Проти Греції» від 05.02.2004р.)

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

В судовому засіданні 15 березня 2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2015 року між позивачем (постачальник за Договором) та відповідачем (покупець за Договором) було укладено Договір поставки №02/02/15 (надалі - Договір), згідно п. 1.1. якого позивач зобов'язується постачати рибу свіжоморожену, надалі «товар», з необхідними супроводжувальними документами та передавати товар у власність відповідача, а відповідач зобов'язується прийняти товар та здійснити оплату за нього у повному обсязі на умовах даного Договору.

Позивач передає відповідачу товар партіями відповідно до письмових або усних замовлень відповідача, виходячи з наявності товару на складі. (п. 1.2. Договору).

Згідно з п. 1.3. Договору право власності на товар переходить від позивача до відповідача з моменту підписання уповноваженими представниками сторін накладної, яка засвідчує момент передачі товару.

Загальна сума Договору складає сума всіх накладних до нього. (п. 1.4. Договору).

Строк дії Договору встановлюється од 02.02.2016р. (п. 12.9. Договору).

Позивачем у відповідності до умов Договору було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 682 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями видаткових накладних:

- №РН-0000092 від 13.02.2015р. на суму в розмірі 990 000,00 грн.;

- №РН-0000165 від 13.03.2015р. на суму в розмірі 620 000,00 грн.;

- №РН-000670 від 22.10.2015р. на суму в розмірі 48 000,00 грн.;

- №РН-000693 від 23.10.2015р. на суму в розмірі 24 000,00 грн.

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписами та відбитками печаток останнього на зазначених видаткових накладних.

Оплата зав поставлений товар здійснюється відповідачем протягом 7 календарних днів від дати поставки товару, на умовах безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок позивача, згідно рахунку-фактури та накладних. (п. 8.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем було здійснено часткову оплату товару на загальну суму в розмірі 1 586 500,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями виписок по рахунку позивача, а саме:

- 17.02.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 200 000,00 грн.;

- 18.02.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 10 000,00 грн.;

- 19.02.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 200 000,00 грн.;

- 24.02.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 230 000,00 грн.;

- 23.03.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 330 000,00 грн.;

- 24.03.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 20 000,00 грн.;

- 26.03.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 20 000,00 грн.;

- 30.03.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 100 000,00 грн.;

- 02.04.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 250 000,00 грн.;

- 19.05.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 100 000,00 грн.;

- 20.05.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 100 000,00 грн.;

- 21.05.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 25 000,00 грн.;

- 28.10.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 1 000,00 грн.;

- 29.10.2015р. відповідачем проведено платіж на суму 500,00 грн.

Таким чином, залишок вартості товару на суму в розмірі 95 500,00 грн. (1 682 000,00 - 1 586 500,00 грн. = 95 500,00 грн.) відповідачем оплачено не було.

У зв'язку з не проведенням відповідачем повної оплати вартості отриманого за Договором товару позивач був змушений звернутись до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ГК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Дослідивши умови укладеного між сторонами Договору, судом встановлено, що за своєю правовою природою він належить до договорів поставки.

У відповідності до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 655 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до частини 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно із частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З врахуванням викладеного, беручи до уваги п. 8.1. Договору, обов'язок відповідача щодо повної оплати вартості поставленого позивачем товару сплив (обов'язок по оплаті повинен був бути виконаний протягом 7 календарних днів від дати поставки товару), а тому, з урахуванням вказаного, прострочення оплати товару за Договором у відповідача перед позивачем виникло:

- за видатковою накладною №РН-0000092 від 13.02.2015р. з 21.02.2015р.;

- за видатковою накладною №РН-0000165 від 13.03.2015р. з 21.03.2015р.;

- за видатковою накладною №РН-000670 від 22.10.2015р. з 30.10.2015р.;

- за видатковою накладною №РН-000693 від 23.10.2015р. з 31.10.2015р.

Оскільки, як підтверджено матеріалами справи, свої зобов'язання відповідач за Договором щодо повної оплати вартості товару в строк визначений Договором не виконав, то заборгованість останнього по оплаті вартості поставленого позивачем товару складає 95 500,00 грн.

Таким чином, з урахуванням викладеного, позовні вимоги в справі №910/1057/16 про стягнення з відповідача основної суми заборгованості в розмірі 95 500,00 грн. є обґрунтованими.

Окрім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму пені в розмірі 55 799,01 грн., розраховану за період з 24.02.2015р. по 14.12.2015р.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що у разі порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, позивач має право вимагати оплати вартості поставленого товару, сплати відсотків за користування чужими грошовими коштами в розмірі 3; річних від суми заборгованості, а також сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки від суми боргу.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році» №01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми пені, судом встановлено, що здійснений він вірно, а тому, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, отже, позовні вимоги в справі №910/1057/16 про стягнення з відповідача суми пені в розмірі 55 799,01 грн., за вказаний вище період, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, окрім того, заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних в розмірі 3 617,84 грн., розраховану за період з 24.02.2015р. по 14.12.2015р.

Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наведений позивачем в позовних матеріалах розрахунок суми 3% річних, судом визнано його обґрунтованим та такими, що здійснений в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України, а тому, відповідна позовна вимога підлягає задоволенню повністю.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1057/16 підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача 95 500,00 грн. основного боргу, 55 799,01 грн. пені та 3 617,84 грн. 3% річних.

Судовий збір позивача у розмірі 2 323,75 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайт Фіш» (ідентифікаційний номер 38134200, адреса: 02002, м. Київ, вул. С.Сагайдака, 114-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БПС Актив» (, адреса: 04107, м. Київ, вул. Печенізька 1-7, к. 201) основний борг в розмірі 95 500,00 грн. (дев'яносто п'ять тисяч п'ятсот гривень 00 копійок), пеню в розмірі 55 799,01 грн. (п'ятдесят п'ять тисяч сімсот дев'яносто дев'ять гривень 93 копійки), 3% річних в розмірі 3 617,84 грн. (три тисячі шістсот сімнадцять гривень 84 копійки) та судовий збір в розмірі 2 323,75 грн. (дві тисячі триста двадцять три гривни 75 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя С.М. Морозов