РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.02.2016Справа №910/6777/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 163 416,98 грн.

Суддя Якименко М.М.

Представники сторін:

від позивача: Павлушкін О.С. - довіреність від 12.01.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_3- довіреність від 29.04.2015 року;

Обставини справи :

У березні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язання щодо проведення повного комплексу робіт із створення веб-сайту за договором №250412 від 30.05.2012 року в строк до 30.04.2014 року та у зв'язку з відмовою позивача від договору підряду відповідно до ч. 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, просило стягнути з відповідача основний борг в розмірі 131613,00 грн. (грошові кошти, що були перераховані попередньо замовником за роботу), а також неустойку (пеню) в розмірі 29958,98 грн. (нарахована відповідно до п. 8.3 договору за прострочення виконання робіт за період з 01.03.2014 року по 01.03.2015 року).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 року (суддя Стасюк С.В.) у справі №910/6777/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року (колегія суддів у складі: головуючого судді Жук Г.А. (доповідач), суддів: Мальченка А.О., Сухового В.Г.), позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 131 631,00 грн. основного боргу, 15 013,15 грн. пені, в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 21.10.2015 року у справі №910/6777/15-г Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.07.2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2015 року скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суд м. Києва №04-23/1717 від 27.10.2015 року "щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ", у зв'язку з поверненням Вищим господарським судом України справи №910/6777/15-г до Господарського суду міста Києва, призначено повторний автоматичний розподіл справи, за наслідками якого справу було призначено на суддю Якименко М.М.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.10.2015 року (суддя Якименко М.М.) прийнято справу №910/6777/15-г до свого провадження, та призначено її розгляд на 24.11.2015 року.

В судовому засіданні 24.11.2015 року представник відповідача подав заперечення проти позову.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.11.2015 року відкладено розгляд справи на 15.12.2015 року.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.12.2015 року відкладено розгляд справи на 19.01.2016 року.

В судовому засіданні 19.01.2016 року оголошено перерву до 02.02.2016 року.

В судовому засіданні 19.01.2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 19.01.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності, та заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

30.05.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" (далі по тексту - замовник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - виконавець, відповідач) укладено Договір №250412 про виконання робіт по створенню веб-сайту (далі по тексту - Договір), за умовами якого (п. 1.1. Договору) замовник доручає, а виконавець зобов'язується у відповідності до умов даного Договору та додатків до нього виконати роботи зі створення веб-сайту. Під веб-сайтом сторони розуміють сукупність веб-сторінок, що пов'язані між собою єдиною темою, єдиним оформленням та взаємними гіпертекстовими посиланнями.

Згідно з п. 1.2. Договору конкретний перелік, вартість, строки виконання робіт за даним Договором та умови оплати визначаються окремими Додатками до Договору, які після підписання уповноваженими представниками сторін стають невід'ємною частиною даного Договору.

Пунктом 5.4. Договору сторони передбачили, що протягом 5 робочих днів після отримання від виконавця актів здавання-приймання виконаних робіт, замовник зобов'язується підписати акти та один примірник передати виконавцю, або в той же строк направити виконавцю мотивовану відмову від прийняття робіт.

Відповідно до пункту 1 Додатку № 1 до Договору сторони узгодили наступний перелік та вартість робіт зі створення веб-сайту замовника:

ЕтапНайменування етапів робітСтрок виконання, робочих днівВартість грн., без ПДВ
1Проектування веб-сайту812 000,00
2Розробка технічного завдання (ТЗ)105 760,00
3Створення дизайну веб-сайту (не більше 3-х доробок згідно зауважень замовника) 20 30 500,00
4Програмування веб-сайту55113 500,00
5HTML-кодування веб-сайту4032 200,00
6Внесення початкового контенту на веб-сайт124 800,00
7Тестування веб-сайту810 000,00
Всього208 760,00
Відповідно до пункту 2 Додатку № 1 до Договору замовник здійснює оплату робіт виконавця в безготівковому порядку на поточний банківський рахунок виконавця на підставі виставлених ним рахунків-фактур в наступному порядку:

2.1. 30% від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати підписання цього додатку;

2.2. 30 % від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати затвердження дизайну веб-сайту;

2.3. 30 % від вартості робіт, вказаних у цьому додатку, що складає 62 628,00 грн. - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати публікації веб-сайту на внутрішньому сервері виконавця, за умови надання замовнику доступу до такої публікації та можливості протестувати роботу;

2.4. 10 % від вартості робіт, вказаних у цьому Додатку, що складає 20 876,00 - замовник оплачує протягом 5 п'яти банківських днів з дати публікації веб-сайту в мережі інтернет.

На виконання умов Договору відповідачем виставлено позивачу наступні рахунки-фактури: №МГ-0000005 від 30.05.2012 року на суму 62 628,00 грн.; №МГ-0000016 від 19.09.2012 року на суму 62 628,00 грн.; № МГ-10 від 28.05.2013 року на суму 6 375,00 грн.

Позивачем здійснено оплату виставлених відповідачем рахунків-фактур, що підтверджується платіжними дорученнями: №51221 від 11.06.2012 року на суму 62 628,00 грн.; №65731 від 12.10.2012 року на суму 62 628,00 грн., №78736 від 07.06.2013 року на суму 6 375,00 грн.

01.12.2013 року між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01.12.2013 року склала 138 426,00 грн.

04.12.2013 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Додатку №1 до Договору.

Відповідно до пункту 4 Додаткової угоди №1 до Додатку №1 до Договору кінцевий термін завершення усіх етапів робіт з урахуванням строків затвердження не пізніше 01.03.2014 року.

В подальшому відповідачем надіслано на адресу позивача лист № 1 від 28.02.2014 року, в якому відповідач повідомляє, що закінчити веб-сайт у визначений Додатковою угодою № 1 до Додатку №1 до Договору термін не вбачається можливим, у зв'язку з форс-мажорними, незалежними від виконавця обставинами, а саме ситуацією, що склалася в країні. Зобов'язався завершити роботи по створенню веб-сайту у максимально стислі строки.

Відповідачем надіслано на адресу позивача лист №2 від 28.02.2014 року. У даному листі відповідач зазначив, що строки виконання робіт, обумовлені Додатковою угодою №1 до Додатку №1 до Договору ним не дотримані, останній готовий до виплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання і здачу робіт. Зобов'язався завершити роботи по створенню веб-сайту у максимально стислі строки.

Листом від 19.03.2014 року позивач погодив продовження строку виконання робіт до 30.04.2014 року.

Відповідач зазначає, що 06.05.2014 року направив позивачу лист № 3 про закінчення виконання робіт та розміщення готового сайту на своєму внутрішньому сервері. Оскільки протягом 2 (двох) робочих днів з моменту отримання виконання відповідача позивач не надав інформації щодо зауважень, а також не надав технічної можливості для розміщення сайту на його платформі, у позивача відсутні підстави посилатися на прострочення боржника.

Згідно з пунктом 3 Додаткової угоди № 1 до Додатку № 1 до Договору строк затвердження замовником результатів робіт не може перевищувати 2 (двох) робочих днів на кожен з етапів робіт. У випадку неотримання виконавцем у цей строк відповіді від замовника (зауваження, відхилення, повернення робіт на доробку, тощо) роботи по цьому етапу вважаються прийнятими замовником в повному обсязі.

Суд констатує, що акти виконаних робіт у строк до 30.04.2014 року сторонами не підписані. Докази їх передання (надсилання) виконавцем замовнику, як це передбачено у п. 5.4. договору, в матеріалах справи відсутні.

Спір у даній справі виник у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо передачі результатів роботи виконаної належним чином і в погоджений строк.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу (ч. 1 ст. 837 ЦК України).

Відповіднл до ч. 2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру (ч. 1 ст. 857 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 612 ЦК України, частин 1, 2 статті 220 ГК України якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Суд зазначає, що умовами Договору передбачено виконання робіт з створення веб-сайту, як єдиного функціонуючого об'єкту, а не виконання частини робіт зі створення веб-сайту.

Доказів належного виконання робіт за договором в повному обсязі та у строки погоджені сторонами відповідачем не надано.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання, передбачені умовами Договору, виконав належним чином та перерахував відповідачу 131 631,00 грн. в якості попередньої оплати, а відповідач в обумовлений Договором строк не виконав роботи, в зв'язку з чим завдав позивачу збитків у вигляді сплаченої суму попередньої оплати в розмірі 131 631,00 грн. за роботу яка не виконана.

Суд констатує, що борг який просить позивач стягнути з відповідача є сумою попередньої оплати, яку позивач сплатив відповідачу за умовами Договору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 131 631,00 грн. - боргу (суми попередньої оплати), нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідач не виконав зобов'язання зі створення веб-сайту, а тому позивач, керуючись п. 8.3. Договору просить суд стягнути з відповідача пеню, яка за розрахунками позивача становить 29 958,98 грн.

Згідно з пунктом 8.3. Договору у випадку прострочення виконання робіт виконавець сплачує замовнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діятиме в період, за який нараховується пеня, від вартості прострочених робіт за кожен день тривання такого порушення. Санкція, передбачена цим пунктом, не застосовується, якщо зазначене порушення термінів було письмово узгоджено з замовником або було наслідком винної дії та/або бездіяльності замовника.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до ч. 1 статті 546, статті 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Згідно з п. 2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Листом від 19.03.2014 року позивач погодив продовження строку виконання робіт до 30.04.2014 року, таким чином, прострочення виконання зобов'язання відповідачем має місце з 01.05.2014 року.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені за невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань з виготовлення веб-сайту підлягають частковому задоволенню і за уточненим розрахунком суду становлять 14 742,67 грн.

Відповідно до статті 49 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03065, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтернаціональні телекомунікації" (65007, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ МАЛА АРНАУТСЬКА, будинок 66; ) 131 631 (сто тридцять одну тисячу шістсот тридцять одну) грн. 00 коп. - боргу (суми попередньої оплати), 14 742 (чотирнадцять тисяч сімсот сорок дві) грн. 67 коп. - пені, 2 927 (дві тисячі дев'ятсот двадцять сім) грн. 48 коп. - судового збору.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Якименко М.М.

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 10.02.2016 року.