РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2016Справа №910/1361/15-г

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія»

про стягнення 516 146,88 грн.

Суддя А.М. Селівон

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: Боборов Р.В. - представник, довіреність б/н від 05.01.2016 р.; Громовий О.В. - представник, довіреність б/н від 05.01.2016 р. (Іскандеров І.В. - представник, довіреність б/н від 05.01.2015 р. - у судових засіданнях 25.02.2015 р., 12.03.2015 р., 28.04.2015 р.)

від відповідача: Біленко Б.В. - представник, довіреність б/н від 10.02.2015 р.;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» про стягнення 516 146,88 грн., а саме: 457 625,70 грн. основного боргу, 25 626,96 грн. інфляційних втрат, 5 894,22 грн. відсотків річних, а також судових витрат по сплаті судового у розмірі 10 322,94 грн..

В обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач посилається на настання форс-мажорних обставин, що підтверджуються висновком Київської Торгово-промислової палати від 30.04.2014 р. за №1703-4/252, погодженим Торгово-промисловою палатою України, внаслідок чого зазначає про безпідставність утримання відповідачем в якості штрафу за відмову від оплати повної вартості замовленого автомобіля 457 625,70 грн. з внесеної позивачем передплати за контрактом № 136-3421А від 19.11.13 р. та необхідність повернення вказаної суми, при цьому з огляду на невиконання відповідачем вказаних вимог щодо повернення передплати позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача проценти річних та втрати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 29.01.2015 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №910/1361/15-г та призначено розгляд справи на 25.02.2015 р.

У судовому засіданні 25.02.2015 р. оголошено перерву до 12.03.2015 р..

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.03.2015 р. за спільним клопотанням представників сторін строк розгляду справи продовжено на 15 днів, розгляд справи відкладено на 08.04.2015 р.

Судове засідання 08.04.2015 р. не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 17.04.2015 р. розгляд справи відкладено на 28.04.2015 р.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 25.02.2015 р. позивачем подані письмові пояснення № 28 від 19.02.15 р., в яких позивачем підтримані позовні вимоги та зазначив про відсутність інших, окрім наявних в матеріалах справи додаткових угод до спірного контракту. Письмові пояснення разом з доданими до них документами з додатками, які долучені до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 25.02.2015 р. відповідачем поданий супровідний лист б/н від 23.02.2015 р. з додатками, серед яких міститься, зокрема, відзив на позовну заяву б/н від 20.02.2015 р., в якому відповідач зазначає про правомірність застосування штрафу до позивача, у чіткій відповідності з положеннями укладеного контракту. Крім того, на думку відповідача, обставини, на які посилається позивач як на форс-мажорні, відповідно до законодавства та укладеного сторонами контракту до таких не відносяться і не звільняють позивача від відповідальності за невиконання взятих на себе обов'язків. Зазначений супровідний лист з додатками долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.03.15 р. представники сторін подали спільне клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, яке долучено судом до матеріалів справи.

Крім того, судом повідомлено, що до початку судового засідання 28.04.2015 р. позивачем подане клопотання № 97/1 від 28.04.2015 р. про зупинення провадження у справі №910/1361/15-г, яке долучено судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.04.2015 р. провадження у справі №910/1361/15-г зупинено до вирішення Господарським судом м. Києва пов'язаної з нею справи №910/10497/15 та прийняття остаточного рішення у справі.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 28.12.2015 р. в зв'язку з тим, що рішення господарського суду м. Києва від 19.06.2015 р. у справі № 910/10497/15, яким у задоволені позову ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» про визнання недійсними пунктів контракту відмовлено, залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015 р., яка в свою чергу залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 р., провадження у справі № 910/1361/15 поновлено, розгляд справи призначено на 19.01.2016 р..

До початку судового засідання 19.01.2016 р. позивачем подані письмові пояснення № 4 від 11.01.2016 р., в яких позивач, зокрема, з посиланням на ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України зазначив про наявність підстав для зменшення санкцій (штрафу). Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.01.2016 р. оголошено перерву до 26.01.2016 р..

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.01.2016 р. позивачем подані письмові пояснення б/н б/д та клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 25.01.2016 р.. Зазначені документи долучені судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 26.01.2016 р. від відповідача надійшов відзив б/н від 25.01.2016 р., в якому відповідач заперечує проти зменшення розміру санкцій та зазначає, що встановлений спірними пунктами контракту розмір штрафних санкцій був добровільно погоджений сторонами при підписанні контракту, у зв'язку з чим посилання позивача на його невідповідність принципам розумності та справедливості не можуть слугувати підставою для визнання спірних пунктів недійсними. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, позивачем та відповідачем на час проведення судового засідання 26.01.2016 р. суду не надано.

Відповідно до 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

У судові засідання 25.02.2015 р., 12.03.2015 р., 28.04.2015 р., 19.01.2016 р. та 26.01.2016р. з'явились уповноважені представники сторін.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань представників сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судових засідань.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками позивача та відповідача не заявлено.

В судових засіданнях 19.01.16 р. та 26.01.16 р. представники позивача підтримали позовні вимоги, викладені в позовній заяві та письмових поясненнях, надали пояснення щодо поданих клопотань та відповіли на питання суду.

Представник відповідача в судових засіданнях 19.01.16 р. та 26.01.16 р. заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими сторонами доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 19 листопада 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» (продавець за контрактом, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» (покупець за контрактом, позивач у справі) укладено Контракт №13-3421А від 19.11.2013 р. (далі - Контракт), згідно умов п. 1 якого (в редакції Додаткової угоди № 1 до Контракту від 31.01.14 р.) Продавець зобов'язується поставити та передати, а покупець зобов'язується оплатити та прийняти 1 (один) новий легковий автомобіль марки «Rolls-Royce Ghost Extended Wheel Base», 2014 року виготовлення, об'єм двигуна 6592 см3, колір «Gunmetal/Jubilee Silver» (далі - Товар), найменування моделі, ціна та специфікація якого міститься в додатку №1 від 19 листопада 2013 року, який є невід'ємною частиною цього Контракту.

Статтями 2-7 Контракту сторони погодили ціну контракту, умови та строки поставки, умови платежів та порядок розрахунків, форс-мажор та відповідальність сторін тощо.

Контракт набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Контрактом (розділ 9 Контракту).

Вказаний Контракт підписано представниками сторін та скріплено печатками товариств.

Окрім того, 31 січня 2014 року між сторонами була укладена Додаткова угода №1 до Контракту №13-3421А від 19 листопада 2013 року, якою сторони змінили окремі статті та пункти Контракту, а саме п.1, п.2.1 ст. 2, п.3.1 ст. 3, п.п. 4.1, 4.2 ст. 4, а також додаток № 1 до Договору.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який регулюється нормами §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Пунктами 3.4 та 3.5 ст. 3 Контракту передбачено, що передача Товару Покупцю здійснюється Продавцем або уповноваженою ним особою за адресою: м. Київ, вул. Івана Лепсе, 4. Передача товару здійснюється разом з оформленням та передачею всієї супроводжувальної документації та товар. Право власності на Товар виникає у Покупця з моменту передачі йому Товару Продавцем. Передача Товару Покупцю здійснюється після зарахування на банківський рахунок Продавця повної вартості Товару.

Частиною 1 ст. 691 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Згідно п. 2.1 ст. 2 Контракту (в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.01.14 р.) на день підписання сторонами Контракту загальна вартість товару складає 4 586 257,01 грн., включаючи податок на додану вартість 762 709,50 грн., що на день підписання цього Контракту по курсу, зазначеному в п. 2.3 і складає 8,219000 грн. за один долар США, становить суму еквівалентну 556 790 грн. дол. США та 00 центів.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором,- у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до умов Контракту, зокрема п. 4.1 ст. 4 (в редакції Додаткової угоди № 1 від 31.01.14 р.), протягом 55 робочих днів з дати підписання цього Контракту сторонами, Покупець зобов'язаний здійснити попередню оплату у розмірі не менше 15 % вартості Товару шляхом перерахування коштів на банківський рахунок Продавця.

Решту суми від загальної вартості Товару Покупець зобов'язаний перерахувати на банківський рахунок Продавця протягом 155 (ста п'ятдесяти п'яти) робочих днів з дати підписання цього Контракту, або протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту повідомлення Продавця про готовність товару до передачі Покупцю (п. 4.2 Контракту).

Для цілей цього Контракту сторони домовились, що датою (днем) здійснення покупцем оплати за цим Контрактом є дата (день) зарахування коштів на рахунок Продавця.

Покупець за погодженням з Продавцем може провести часткову або повну оплату Товару достроково.

Як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін судовому засіданні, на виконання умов Контракту позивачем було здійснено перерахування на поточний розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» попередню оплату за автомобіль згідно Контракту №13-3421А від 19.11.2013 р. у загальному розмірі 690 694,56 грн., а саме 636 284,56 грн. 28.11.13 р. та 54 410,00 грн. 03.02.14 р. із зазначенням призначення платежів «часткова оплата за автомобіль зг. умов контракту № 13-3421А від 19.11.2013 р., у т.ч. ПДВ…», що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками банку.

В свою чергу судом встановлено відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача відносно повного та належного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» умов Контракту щодо внесення передплати в розмірі, визначеному умовами п. 4.1 ст. 4 Контракту.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем виконані зобов'язання щодо здійснення 15% передплати за товар в розмірі, обумовленому сторонами на підставі укладеного між ними Контракту, факт перерахування позивачем грошових коштів за Контрактом належним чином підтверджено матеріалами справи.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно п. 3.1 Контракту (в редакції Додаткової угоди №1 від 31.01.14 р.) Продавець зобов'язаний поставити та передати Товар Покупцю, а Покупець зобов'язаний оплатити та прийняти Товар протягом 160 (сто шістдесят) робочих днів з дати зарахування попередньої оплати здійсненої Покупцем 28 листопада 2013 року, або протягом 5 (п'яти) робочих днів з моменту повідомлення Продавця про готовність товару до відвантаження в залежності, що наступить раніше.

Докази узгодження сторонами іншого терміну поставки товару за Контрактом в матеріалах справи відсутні.

Як свідчать матеріали справи, листом № 209 від 22.04.14 р., копія якого міститься в матеріалах справи, відповідач повідомив позивача про закінчення виготовлення замовленого за Контрактом автомобіля та готовність його до відправлення в Україну, а також повідомив про орієнтовну дату поставки -друга половина травня 2014 р..

Факт надсилання вказаного листа на адресу позивача підтверджується наявними в матеріалах справи копіями фіскального чеку № 2440 від 23.04.14 р. та відповідного опису вкладення від 23.04.14 р..

Окрім того у відповідності до умов Контракту відповідач листом № 301 від 13.06.14 р. , факт надсилання якого підтверджується копіями фіскального чеку № 6429 від 13.06.14 р. та опису вкладення від 13.06.14 р., повідомив позивача про готовність ТОВ «АВТ Баварія» передати один легковий автомобіль марки «Rolls-Royce Ghost Extended Wheel Base», 2014 року виготовлення, об'єм двигуна 6592 см3, колір «Gunmetal/Jubilee Silver» та необхідність у зв'язку з цим провести повну оплату вартості товару в порядку, передбаченому розділом 4 Контракту.

Таким чином, враховуючи приписи умови п.п. 3.1, 3.5, 4.2 Контракту у позивача виник обов'язок з перерахування на рахунок відповідача решти суми від загальної вартості товару за Контрактом та, відповідно, отримати замовлений товар.

У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, є зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В той же час, як свідчать матеріали справи та підтверджено представниками сторін в судовому засіданні, листом №81/1 від 30.04.2014 р., копія якого наявна в матеріалах справи, Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» з посиланням на п. 5.1 Контракту позивачем було повідомлено про те, що подальшому виконанню зобов'язань ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» за Контрактом №13-3421А від 19.11.2013 р. перешкоджають певні обставини, які носять надзвичайний, невідворотній характер і знаходяться поза контролем та поза волею сторін.

Зазначене повідомлення відповідно до копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 153 було отримано відповідачем 05.05.2014 р..

В подальшому, на адресу відповідача Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» був направлений лист №131 від 20 червня 2014 р., в якому позивач, посилаючись на положення п.п. 5.2, 5.4 Контракту та дію форс-мажорих обставин, що виникли в незалежності від волі ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» та які тривають більш ніж 3 (три) місяці безперервно і унеможливлюють виконання позивачем прийнятих на себе зобов'язань за вказаним Контрактом, заявив про припинення контракту №13-3421А від 19.11.2013 р., а також просив протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дня отримання цього листа, повернути грошові кошти у сумі 690 694,56 грн., що були сплачені як попередня оплата за Контрактом №13-3421А від 19.11.2013 р.. На підтвердження вказаних фактів позивачем було долучено до листа висновок № 1703-4/252 від 30.04.14 р. Київської Торгово - промислової палати.

Зазначений лист був отриманий відповідачем 26.06.2014 р., що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 981.

Як вбачається з листів Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» №301 від 13.06.2014 р. та №329 від 27.06.2014 р., перебування ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» під дією форс-мажорних обставин не прийнято відповідачем до уваги, оскільки ТОВ «АВТ Баварія» невідомо про існування надзвичайної або невідворотної події, яка б перешкоджала виконанню зобов'язань. Крім того, відповідач з огляду на невідповідність наданого висновку Київської ТПП умовам Контракту заперечив факт існування надзвичайної або невідворотної події, яка б перешкоджала виконанню ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» зобов'язань за Контрактом, не погодився на припинення останнього та висловив готовність розглянути питання щодо припинення Контракту на умовах, передбачених п. 7.5 цього Контракту.

У відповідь на вищевикладене ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» листами №143/1 від 01.07.2014 р. та №149/1 від 03.07.2014 р., які згідно наявних в матеріалах справи рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень №№ 354, 346 отримані відповідачем 10.07.14 р., з урахуванням дострокового припинення Контракту з причин, що не залежать від волі сторін, повторно звернувся до ТОВ з ІІ«АВТ Баварія» з вимогами про повернення грошових коштів у сумі 690 694,56 грн., сплачених в якості передплати за Контрактом.

Суд зазначає, що правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Так, виходячи з положень ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.1 ст. 546, ст. 547 Цивільного кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст. 549 Цивільного кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пунктом 7.3 ст. 7 Контракту сторони передбачили, що у разі прострочення терміну платежу, який передбачено в п.4.2 цього Контракту, на строк до 5 (п'яти) робочих днів Покупець сплачує Продавцю за кожний день просточення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період нарахування пені, від суми такого платежу, але не більше 10% від суми попередньої оплати.

Окрім того, у разі прострочення терміну платежу, який передбачено в п. 4.2 цього Контракту на строк 5 (п'яти) робочих днів або більше робочих днів Продавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Контракту та стягнути з покупця штраф у розмірі 10% від вартості Товару. Штраф та/або інші майнові санкції стягуються Продавцем за рахунок попередньої оплати, решта якої повертається Покупцю протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати підписання угоди про розірвання цього Контракту (п. 7.4 Контракту).

За умовами п. 7.5 Контракту якщо Покупець після здійснення попередньої оплати відмовиться з будь-яких причин від подальшого виконання своїх зобов'язань за даним Контрактом, Продавець має право в односторонньому порядку відмовитися від цього Контракту та стягнути з Покупця штраф у розмірі 10% від загальної вартості Товару. Штраф та/або інші майнові санкції стягуються Продавцем за рахунок попередньої оплати, решта якої повертається Покупцю протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати підписання угоди про розірвання цього Контракту.

Разом з тим, враховуючи умови п. 7.4 Контракту, приймаючи до уваги, що станом на 15.07.2014 р. ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» не було виконано свій обов'язок щодо оплати повної вартості автомобіля, ТОВ з ІІ «АВТ Баварія» заявою № 357 від 15.07.2015 р. заявлено про односторонню відмову від Контракту із одночасним застосуванням до позивача штрафу в розмірі 10% від вартості автомобіля, що становить 457 625,70 грн..

Стягнення штрафу було здійснено шляхом утримання відповідачем 457 625,70 грн. передплати, перерахованої позивачем за умовами Контракту. Решта від сплаченої позивачем попередньої оплати за автомобіль, що складає 233 068,86 грн., була повернута відповідачем на поточний рахунок ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» згідно платіжного доручення № 1819 від 29.07.14 р. у зв'язку із припинення на підставі п. 7.4 Контракту, що підтверджується відповідною випискою банку.

При цьому в поданій позовній заяві позивач з посиланням на ст.ст. 651, 653, 1212 Цивільного кодексу України зазначає про невиконання відповідачем обов'язку з повернення залишку передплати в сумі 467 625,70 грн. в зв'язку з одностроннім розірванням Контракту з боку ТОВ «Запорізький завод кольорових металів», внаслідок чого, на думку позивача, у відповідача утворилась заборгованість, з позовом про стягнення якої позивач звернувся до суду.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Контракту №13-3421А від 19.11.2013 р. чи його окремих положень суду не надано.

Щодо посилання позивача як на підставу позовних вимог на наявність обставин форс-мажору, внаслідок яких виникла неможливість виконання ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» своїх зобов'язань за Контрактом в частині оплати повної вартості замовленого товару (автомобіля) суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Узагальнюючими рисами обставин непереборної сили є їх об'єктивна і абсолютна дія, яка розповсюджується на невизначене коло осіб та неможливість передбачення та відвернення цих обставин.

До таких обставин відносяться перш за все природні та техногенні явища катастрофічного характеру (землетрус, повінь, пожежі тощо), а також соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо).

Згідно визначення ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Згідно з частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України укладаючи договір, сторони мають право самостійно визначити, при настанні яких обставин вони будуть звільнені від відповідальності за невиконання зобов'язань за цим договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України сторони зобов'язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення від господарської відповідальності у випадку порушення зобов'язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

За приписами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, сторони мають право самостійно визначити у договорі, що саме вони відносять до форс-мажору. Зокрема, визначити, які обставини є форс-мажором і суб'єктів, що мають його підтверджувати.

Так, відповідно до пункту 5.1 Контракту, який кореспондується з приписами ст. 617 Цивільного кодексу України, сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Контрактом, якщо таке невиконання або неналежне виконання спричинено обставинами форс-мажору.

Як зазначено в п. 5.2 Контракту під обставинами форс-мажору у цьому Контракті сторони розуміють дію непереборних сил, що виникли незалежно від волі сторін, появу яких сторони не могли передбачити або запобігти виникненню яких, та які включають, не обмежуючись цим, наступне: пожежі, повінь, землетруси, зсуви, інші стихійні лиха, та сезонні природні явища, зокрема, закриття шляхів, проток, перевалів, портів, а також війна, воєнні дії, блокади, страйки, ембарго, акти державних органів та такі подібні явища і дії, що роблять неможливим або суттєво заважають виконанню умов Контракту сторонами.

При цьому згідно п.5.3 Контракту при виникненні форс-мажорних обставин сторона, виконанню чиїх зобов'язань перешкоджають такі обставини, повинна письмово сповістити про це іншу сторону протягом 10 (десяти) днів з дати їх появи. Достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є довідка Торгово-промислової палати України. У цьому разі строк виконання своїх зобов'язань за Контрактом стороною, що перебуває під дією форс-мажорних обставин, призупиняється до закінчення строку дії таких обставин.

У випадку, якщо дія форс-мажорних обставин триває більше ніж 3 (три) місяці загалом, сторони можуть припинити дію його Контракту за взаємною письмовою згодою, без сплати будь-яких штрафних санкцій.

Відповідно до Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» завданнями торгово-промислових палат є, зокрема, подання практичної допомоги підприємцям у проведенні торговельно-економічних операцій на внутрішньому та зовнішньому ринках.

Згідно положень ч. 3 ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» (в редакції, чинній на дату укладення спірного Договору та виникнення зобов'язання) засвідчує обставини форс-мажору відповідно до умов зовнішньоторговельних угод і міжнародних договорів України, а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб'єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників). Крім того, Торгово-промислова палата здійснює виконання інших завдань, передбачених її статутом (ч. 2 ст. 3 цього Закону).

Виходячи з аналізу статті 263 Цивільного кодексу України, статті 218 Господарського кодексу України та умов Контракту звільнення сторони від відповідальності у разі настання обставин непереборної сили (форс-мажору) відбувається за умови якщо дані обставини безпосередньо вплинули на своєчасне виконання договірних зобов'язань.

Разом з тим, при вирішенні питання щодо впливу обставин непереборної сили має бути підтверджено не факт настання таких обставин, а саме їхня здатність впливати на реальну можливість виконання зобов'язання.

Слід зазначити, що єдиним належним документом, який підтверджує виникнення форс-мажору, є висновок Торгово-промислової палати України (постанова Верховного Суду України від 19.01.2010 р., постанова Вищого господарського суду України від 27.01.2015 р. по справі №904/6463/14).

Тобто станом на час видачі наданого позивачем висновку регіональні торгово - промислові палати не мали необхідних повноважень на підтвердження обставин форс -мажору, як віднесено до виключної компетенції Торгово - промислової палати України.

Разом з тим, доказів надання відповідачу висновків Торгово - промислової палати України на підтвердження настання обставин непереборної сили (форс-мажору) при виконанні Контракту №13-3421А від 19.11.2013 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод кольорових металів» не надано, натомість матеріали справи містять лише Висновок про настання обставин непереборної сили (форс-мажор) №1703-4/252 від 30.04.2014 р. Київської торгово-промислової палати.

При цьому із вказаного висновку вбачається, що Київською ТПП підтверджено наявність обставин форс-мажору для ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» за Контрактом № 13-3421А від 19.11.13 р. починаючи з 18.03.14 р., зокрема, зазначено, що внаслідок оголошення мобілізації, настання особливого періоду функціонування національної економіки та проведення воєнних дій на території суміжних із Запоріжжям областей, ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» втратило можливість здійснювати свою господарську діяльність за звичайних умов, в тому числі - належним чином поставляти продукцію за контрактами, отримувати прибуток та здійснювати розрахунки з контрагентами у порядку, передбаченому господарськими договорами.

Отже, з огляду на вищевикладене та узгоджені сторонами умови п. 5.3 Контракту, наданий позивачем висновок Київської ТПП від 30.04.14 р. № 1703-4/252 про настання обставин непереборної сили (форс-мажор) не може бути розцінений судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження настання обставин форс - мажору та бути підставою для звільнення позивача від відповідальності за невиконання зобов'язань за Контрактом.

При цьому враховуючи приписи ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 Цивільного кодексу України судом критично оцінюються посилання позивача як на підставу неможливості виконання зобов'язань з повної оплати товару за Контрактом на обставини та результати здійснення позивачем господарської діяльності, зокрема, падіння у березні 2014 року обсягу реалізованої позивачем продукції на 9 546,0 тис. грн., що складає 27% падіння, наявність збитків від основної операційної діяльності за перший квартал 2014 року в розмірі 540,0 тис. грн., поодинокі факти утримання або відмови контрагентів позивача з Донецької області та АР Крим (ТОВ «Донпромкабель», м. Донецьк, ПП «Декер-Сервіс», м. Сімферополь, ТОВ «Елткомкабель», м. Донецьк) від поставок, а також скорочення кількості працівників позивача у зв'язку з мобілізацією на 7 осіб, або на 2%, та перебування інших працівників у запасі під бронюванням тощо.

Судом звертається увага, що відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто позивач, здійснюючи господарську діяльність, однією зі складових якої є укладення господарських договорів (контрактів), мав передбачити пов'язані із цим ризики, отже відсутність достатніх коштів для розрахунку з відповідачем за умови недоведеності причинно - наслідкового зв'язку між вказаними подіями та зменшенням платоспроможності позивача судом в якості підстав для звільнення від зобов'язань за Контрактом не розцінюється.

Також позивач посилається на той факт, що аванс було перераховано в якості гарантії ввезення замовленого товару (автомобіля) на територію України, проте наявність або відсутність автомобіля на території України жодним чином не пов'язана з обов'язком ТОВ «Запорізький завод кольорових металів» оплати повної вартості товару за Контрактом.

Окрім цього суд зазначає, що згідно п. 5.3 Контракту про виникнення форс-мажорних обставин позивач був зобов'язаний письмово сповістити відповідача протягом 10-ти днів з дати їх появи. Натомість зазначаючи про настання обставин форс - мажору з 18.03.14 р., позивачем здійснено повідомлення про вказані обставини ТОВ «АВТ Баварія» листами від 30.04.14 р. та 20.06.14 р., тобто з порушенням передбаченого умовами Контракту строку.

Також суд звертає увагу на наслідки настання форс - мажорних обставин, які визначені сторонами пунктом 5.3 Контракту як призупинення стороною виконання зобов'язань за Контрактом до закінчення строку дії таких обставин, і тільки в разі тривалості вказаних обставин більше трьох місяців загалом, можливість припинення дії Контракту за взаємною письмовою згодою. При цьому пред'являючи вимогу про повернення всієї суми передплати за Контрактом та припинення останнього позивачем відповідного визначеного Контрактом порядку вчинення дій дотримано не було.

Посилання позивача як на підставу одностороннього розірвання Контракту на наявність обставин форс - мажору, та, як наслідок, виникнення можливості витребування сплаченого на рахунок продавця авансу судом до уваги не приймаються як такі, що протирічать умовам Контракту та приписам чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає недоведеним той факт, що невиконання позивачем зобов'язання з повної оплати замовленого за Контрактом товару (автомобіля) у відповідності до умов Контракту відбулося поза волею останнього і за обставин, що мають надзвичайний характер (непереборна сила), в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, що в свою чергу зумовило об'єктивну неможливість виконання позивачем своїх зобов'язань за Контрактом.

Стосовно посилання позивача на неправомірність утримання відповідачем 457 625,70 грн. з перерахованого авансу суд зазначає, що вищезазначені пункти Контракту, а саме, п. 7.4 та п. 7.5, були об'єктом дослідження господарським судом міста Києва у справі 910/10497/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізькій завод кольорових металів» до Товариства з обмеженою відповідальністю з ІІ «АВТ Баварія», предметом спору якого було визнання пунктів 7.4 та п. 7.5 Контракту від 19.11.2013 №13-3421 недійсними.

Рішенням господарського суду міста Києва від 19.06.2015 р. у справі №910/10497/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.08.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 04.11.2015 р., у задоволенні позову відмовлено.

За висновками Вищого господарського суду України, викладеними у постанові від 04.11.2015 р. у справі №910/10497/15, погоджене сторонами у пунктах 7.4 та 7.5 Контракту право Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «АВТ Баварія» на односторонню відмову від Контракту не суперечить положенням законодавства. Встановлений спірними пунктами Контракту розмір штрафних санкцій був добровільно погоджений сторонами при підписанню Контракту, у зв'язку з чим посилання ТОВ «Запорізькій завод кольорових металів» на його невідповідність принципам розумності та справедливості не можуть слугувати підставою для визнання спірних пунктів недійсними.

Частиною 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно пункту 2.6 Постанови № 18 не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вищевикладене, господарським судом міста Києва при винесенні рішення у справі № 910/10497/15 підтверджено чинність положень пунктів 7.4 та 7.5 Контракту та їх відповідність вимогам законодавства. Вказаний факт, відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України, є преюдиційним і доказуванню не потребує.

Отже, суд доходить висновку про правомірність застосування відповідачем до позивача на підставі п. 7.4 Контракту штрафу у розмірі 10% від вартості автомобіля, в зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань з оплати товару та наявність достатніх правових підстав для вчинення ТОВ «АВТ Баварія» відповідних дій, оскільки позивачем не доведено та не підтверджено у розумінні статті 219 Господарського кодексу України належними та допустимими доказами неможливість належного виконання зобов'язання внаслідок дії непереборної сили (надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності).

Приймаючи до уваги, що заявлені позивачем до відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України вимоги про стягнення 52626,96 грн. інфляційних нарахувань та 5894,22 грн. процентів річних є похідними від основних вимог про повернення 457 625,70 грн. передплати за поставку автомобіля згідно Контракту, в зв'язку відмовою суду в задоволенні основних позовних вимог вказані вимоги щодо стягнення процентів річних та втрат від інфляції також задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивачем у письмових поясненнях № 4 від 11.01.16 р. було заявлене на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Суд зазначає, що відповідно до статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Проте вказане зменшення штрафу можливо лише за умови розгляду у справі заявлених позовних вимог про стягнення штрафних санкцій, щодо зменшення яких подається клопотання, в той час як в даному спорі предмет спору інший, не пов'язаний зі стягненням штрафних санкцій за Контрактом, отже застосування вказаних приписів законодавства не виявляється можливим.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, тому суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Судові витрати відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. ст. 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 24 лютого 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон