КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" лютого 2016 р. Справа№ 910/17911/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Корсакової Г.В.

при секретарі судового засідання Лисенко М.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Саленко В.Ю. (довіреність від 04.01.16 № 06-06/16);

Бородкін Д.І. (довіреність від 03.08.2015 № 552-06/15);

від відповідача: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України"

на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015

у справі № 910/17911/15 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом дочірнього підприємства "Поліграфічний комбінат "Зоря"

до державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України"

про стягнення 20 569 418,21 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/17911/15 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» задоволено повністю та стягнуто з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на користь Дочірнього підприємства «Поліграфічний комбінат «Зоря» основний борг в сумі 11339981 грн. 10 коп., пеню в розмірі 47949 грн. 04 коп., 3% річних в сумі 609407 грн. 47 коп., інфляційні втрати в розмірі 8572080 грн. 60 коп. та судовий збір 73080 грн. 00 коп.

Прийняте рішення судом першої інстанції мотивоване тим, що відповідач свого обов'язку з оплати поставленої позивачем продукції не виконав, у зв'язку з чим заборгував позивачу 11339981 грн. 10 коп. основного боргу. Також за прострочення виконання зобов'язання рішенням суду задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/17911/15 скасувати в частині стягнення з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 3779981,10 грн. основного боргу, 47949,04 грн. пені та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 3779981,10 грн. основного боргу, 47949,04 грн. пені.

Апеляційну скаргу скаржник обґрунтував тим, що суд першої інстанції відмовивши у задоволенні клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи безпідставно стягнув з відповідача грошові кошти у розмірі 3779981,10 грн. Також апелянт вказує, що на підставі податкової накладної неможливо встановити факту поставки продукції, а тому висновок суду в цій частні є неправомірним. В тому числі, апелянт вважає, що суд необгрунтовано відхилив заяву відповідача про застосування строків позовної давності щодо пені.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.10.2015 апеляційну скаргу державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.12.2015 за участю уповноважених представників.

30.11.2015 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач зазначає, що подане відповідачем клопотання про призначення судової експертизи не спрямоване на встановлення будь-яких обставин справи, оскільки відповідачем не заперечується факт поставки йому продукції та її неоплати. Позивач також вказує, що відповідач погодився з актом звірки станом на 31.10.2013, до якого була включена сума за спірною видатковою накладною. Позивач зауважив про те, що факт поставки продукції, крім первинних документів, відображається також в електронному Державному реєстрі. В тому числі, позивач наголосив, що ним не пропущено строк позовної давності щодо нарахування пені.

Ухвалою суду від 07.12.2015 продовжено строк вирішення спору та оголошено перерву до 13.01.2016.

У зв'язку з перебуванням судді Лобаня О. І. на лікарняному, розпорядженням секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 13.01.2016 сформовано для розгляду апеляційної скарги колегію суддів у складі: головуючий суддя Федорчук Р. В., судді: Майданевич А. Г. та Корсакова Г. В.

В судовому засіданні 13.01.2016 оголошено перерву до 22.02.2016.

В судовому засіданні 22.02.2016 представник позивача проти доводів, викладених позивачем у апеляційній скарзі, заперечував та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідповідача в судове засідання 22.02.2016 не з'явився.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши та на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає рішення суду першої інстанції обгрунтованим з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11.09.2012 між Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (замовник, відповідач) та Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря» (виконавець, позивач) було укладено договір №127/12 відповідно до умов якого, виконавець виготовляє і передає у власність замовника «спеціальні бланки свідоцтва про право власності» у кількості 2 000 000 комплектів, а замовник зобов'язується прийняти продукцію та оплатити її вартість на умовах, визначених цим договором (п.1.1)

Вартість продукції становить 31 500 000,00 грн., ПДВ 20% складає 6 300 000,00 грн., загальна вартість продукції становить 37 800 000,00 грн. (п. 5.1 договору).

Оплата за кожну партію товару продукції, що виготовляється та передається виконавцем, здійснюється замовником на умовах попередньої оплати (п. 5.4 договору).

За домовленість сторін, оплата може здійснюватися на умовах відстрочення платежу на термін 14 робочих днів з дати поставки відповідної партії продукції (п. 5.5 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2015 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (п. 10.1 договору).

За умовами п. 7.1 договору замовник, в разі несвоєчасного виконання обов'язків в порядку і на умовах, передбачених цим договором, сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно оплаченої продукції за кожен день прострочення оплати.

На виконання умов договору №127/12 від 11.09.2012 Дочірнім підприємством «Поліграфічний комбінат «Зоря» було виготовлено і поставлено (видаткові накладні: № 696 від 07.08.2013, № 697 від 07.08.2013, № 743 від 16.08.2013, № 768 від 22.08.2013, № 111 від 18.02.2014, № 237 від 26.03.2013, № 238 від 26.03.2013, № 284 від 09.04.2013, № 285 від 09.04.2013, № 519 від 21.06.2013), а представниками Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі відповідних довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей було прийнято у період з 26.03.2013 по 18.02.2014 товар, а саме спеціальні бланки свідоцтва про право власності на загальну суму 20 789 981,10 грн.

Відповідачем частково оплачено поставлений товар в сумі 9 450 000,00 грн., що підтверджується виписками банку з рахунку позивача, у зв'язку з чим ДП "Поліграфічний комбінат "Зоря" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" про стягнення основного боргу в сумі 11 339 981 грн. 10 коп., пеню в розмірі 47 949 грн. 04 коп., 3% річних в сумі 609 407 грн. 47 коп., інфляційних втрат в розмірі 8 572 080 грн. 60 коп.

При прийнятті оскаржуваного рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655, 692 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач взяті на себе зобов'язання щодо поставки товару виконав належним чином, що підтверджується копіями видаткових накладних, товарно-транспортних накладних, довіреностей, які містяться в матеріалах справи, однак, відповідач не здійснив у повному обсязі оплату за товар у визначений договором № 127/12 строк.

Відповідачем в апеляційній скарзі зазначено про необхідність проведення почеркознавчої експертизи для встановлення підпису належного уповноваженого представника Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на видатковій накладній на поставку продукції № 768 від 22.08.2013 на суму 3 779 981,10 грн. та товарно - транспортній накладній на отримання продукції від 22.08.2013.

Апеляційним судом встановлено, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті, а отже, за висновками суду, відсутні будь-які підстави для призначення у справі № 910/17911/15 судової експертизи, оскільки дослідження всіх обставин даного спору не потребує спеціальних знань, у зв'язку з чим господарський суд м. Києва дійшов правомірного висновку, що клопотання відповідача є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 127/12, окрім видаткових накладних та товарно-транспортних накладних, в тому числі підтверджується підписаним обома сторонами актом звірки станом на 31.10.2013, до якого також входить заборгованість по поставленій продукції на підставі спірної видаткової накладної № 768 від 22.08.2013 на суму 3 779 981,10 грн.

На спростування зазначеного, відповідачем доказів не надано.

В тому числі, необхідно зазначити, що в листах-відповідях відповідача № 01-08/1164 від 20.03.2014 та № 01-08/1607 від 22.04.2014 відсутні заперечення на розмір заборгованості вказаної позивачем у зверненнях № 259-06/14 від 17.03.2014 та № 372096/14 від 11.04.2014, до якого позивач включив заборгованість по видатковій накладній № 768 від 22.08.2013.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, позовні вимоги про стягнення 11 339 981,10 грн. заборгованості за поставлений товар підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку з оплати поставленого товару не виконав, прострочивши виконання грошового зобов'язання, позивач здійснив розрахунок пені у розмірі 47 949 грн. 04 коп., 3% річних в сумі 609 407 грн. 47 коп., інфляційних втрат в розмірі 8 572 080 грн. 60 коп.

Київський апеляційний господарський суд провівши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань, дійшов висновку, що розрахунок який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, є арифметично вірним, а тому судом першої інстанції правомірно задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 47 949 грн. 04 коп. пені, 609 407 грн. 47 коп. 3% річних, 8 572 080 грн. 60 коп.інфляційних.

Щодо заявлених відповідачем застосування строків позовної давності до нарахованої пені, необхідно зазначити наступне.

Стаття 256 Цивільного кодексу України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Положеннями ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч. 4 статті 267 ЦК України слив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Оскільки, позивачем нараховано неустойку за період з 13.07.2014 по 19.08.2014 та подано позов до суду 13.07.2015, то суд першої інстанції дійшов правомірних висновків, що пеня нарахована позивачем в межах строку позовної давності, що передбаченого ст.258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

З огляду на вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі №910/17911/15 прийнято після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, та відповідністю висновків, викладених в рішенні суду обставинам справи, а також у зв'язку із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, і є таким що відповідає нормам закону.

Зважаючи на те, що доводи відповідача законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі №910/17911/15 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України"- без задоволення.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України" на рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/17911/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.09.2015 у справі № 910/17911/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/17911/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

Г.В. Корсакова