РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №905/3220/15

За позовом: публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ - ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ";

до: державного підприємства "УКРШАХТГІДРОЗАХИСТ";

про: стягнення 420.227,24 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Єпішев О.В. - за довіреністю від 31.12.2015 № 84;

відповідача: Лук'яненко О.В. - за довіреністю від 01.12.2015 № 1-7-409.

С У Т Ь С П О Р У :

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПЕМ - ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ" звернулося до господарського суду Донецької області із позовом до державного підприємства "УКРШАХТГІДРОЗАХИСТ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 420.227,24 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за поставлену позивачем електроенергію за укладеним між сторонами спору договором про постачання електричної енергії від 20.03.2007 № 373пр/147/07. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором за січень 2013 в сумі 420.227,24 грн, з яких: 417.726,31 грн за спожиту активну електроенергію та 2.500,93 грн за спожиту реактивну електроенергію.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.12.2015 № 905/3220/15 вказану вище позовну заяву в порядку, визначеному ст.ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України, передано за підсудністю до господарського суду міста Києва з підстав місцезнаходження відповідача у м. Києві.

В результаті автоматичного розподілу справ, позовну заяву № 905/3220/15 передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.12.2015 справу № 905/3220/15 прийнято до провадження судді Балац С.В.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням такого. Відповідач є бюджетною установою в розумінні Бюджетного кодексу України, оскільки підприємство створено міненерговугіллям України та повністю утримується за рахунок державного бюджету. Враховуючи те, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік та те, що позивач заявляє позовні вимоги про сплату заборгованості за спожиту електроенергію за січень 2013, то зобов'язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору від 09.01.2013 № 373/пр/147/04 в межах одного бюджетного періоду, а не по договору від 20.03.2007 № 373пр/147/07, оскільки останній не встановлював перед відповідачем зобов'язання з оплати за спожиту електроенергію в січні 2013. Відповідач зазначає, що з поданого позивачем в обґрунтування позовних вимог акту прийому-передачі товарної продукції за січень 2013 неможливо встановити якого саме договору він стосується, сума яка відображена у вказаному акті не співпадає з сумою заявленою до стягнення. Крім того, позивачем не подано до суду акту взаєморозрахунків між сторонами. Також відповідач вказує, що не може підтвердити факт укладання договору від 20.03.2007 № 373пр/147/07, оскільки уповноважені особи відповідача, які підписали даний договір та акт прийому-передачі товарної продукції за січень 2013 на даний час не працюють на підприємстві, відтак позивач повинен надати оригінали вказаних документів для огляду в суді.

В судовому засіданні 16.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між публічним акціонерним товариством "ДТЕК ПЕМ - ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ", як постачальником, (далі - позивач) та державним підприємством "УКРШАХТГІДРОЗАХИСТ", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії від 20.03.2007 № 373пр/147/07, з урахуванням укладених додаткових угод (далі - Договір ПЕЕ), відповідно до предмету якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а останній оплачує вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору ПЕЕ та додатками, що є його невід'ємними частинами.

Пунктом 3.2 Додатку № 2 від 01.06.2011 до Договору ПЕЕ відповідач здійснює оплату отриманих від позивача рахунків за спожиту активну електроенергію до 05 числа місяця за фактично спожиту в звітному розрахунковому періоді з урахуванням сум планових рахунків.

Відповідно до п. 5.4 Додатку № 2 від 01.06.2011 до Договору ПЕЕ відповідач після отримання рахунків згідно п. 5.2, 5.3 вказаного Додатку у п'ятиденний термін з дати отримання рахунку сплачує (з урахуванням ПДВ) суму у розмірі перерахованої вартості послуг за перетікання реактивної електроенергії шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір ПЕЕ за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач у січні 2013 на підставі Договору ПЕЕ здійснив на користь відповідача постачання активної електроенергії на суму 417.891,53 грн та реактивної електроенергії на суму 2.500,93 грн, що підтверджується актами прийому-передачі товарної продукції, які підписані сторонами та наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Позивачем, на виконання умов Договору ПЕЕ виставлені відповідачу рахунки за спожиту електроенергію в січні 2013, а саме: рахунок від 31.01.2013 № 1892/1/1 на суму 417.891,53 грн за спожиту активну електроенергію та рахунок від 31.01.2013 № 1892/1/2 на суму 2.500,93 грн за спожиту реактивну електроенергію, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій (дані рахунки отримані відповідачем особисто, про що свідчить підпис уповноваженого представника останнього на вказаних рахунках).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у Договорі ПЕЕ, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за січень 2013 в сумі 420.227,24 грн, з яких: 417.726,31 грн за спожиту активну електроенергію та 2.500,93 грн за спожиту реактивну електроенергію.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості за Договором ПЕЕ за січень 2013 в сумі 420.227,24 грн сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за січень 2013 за Договором ПЕЕ є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 420.227,24 грн, з яких: 417.726,31 грн за спожиту активну електроенергію та 2.500,93 грн за спожиту реактивну електроенергію.

Заперечення представника відповідача викладені у відзиві та додаткових поясненнях судом відхилені з таких підстав.

В поданих до суду письмових поясненнях представник відповідача вказує, що зобов'язання між позивачем та відповідачем виникли на підставі договору від 09.01.2013 № 373/пр/147/04 в межах одного бюджетного періоду, однак копію вказаного договору останнім до матеріалів справи не долучено та помилково вказано невірний його номер.

Вірним номером укладеного між сторонами спору договору про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти від 09.01.2013 є "5/13/147/04" (далі - Договір про закупівлю).

Предметом Договору про закупівлю є зобов'язання позивача у 2013 році поставити відповідачу електричну енергію, зобов'язання відповідача оплатити її вартість та здійснювати інші платежі згідно з умовами цього договору та конкретизацією умов згідно Договору ПЕЕ, який є невід'ємним додатком до Договору про закупівлю.

Відповідно до п. 4.1 Договору про закупівлю розрахунки проводяться згідно умов визначених в Договорі ПЕЕ, який є підставою позову.

Пунктом 5.1 Договору про закупівлю визначений строк поставки, а саме: з 09.01.2013 по 31.12.2013.

Згідно з п. 7.1 Договору про закупівлю, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством, цим договором та Договором ПЕЕ.

Враховуючи вказані умови Договору про закупівлю до правовідносин щодо порядку розрахунків за отриману електроенергію у період січня 2013 мають бути застосовані положення діючого на момент спірних правовідносин Договору ПЕЕ.

Крім того, з моменту укладення Договору ПЕЕ між сторонами спору були укладені додаткові угоди, зокрема, додаткова угода від 20.12.2012 про продовження терміну до 20.12.2013, що свідчить про дію Договору ПЕЕ в наступний період часу.

Щодо тверджень відповідача про надання оригіналу Договору ПЕЕ суд зазначає, що частина документів, яка пов'язана із здійсненням господарської діяльності позивача знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, що унеможливлює їх надання до суду у зв'язку ризиком їх втрати. Вказане твердження відповідач не заперечує, однак станом на момент вирішення спору по суті сторонами спору оригінал Договору ПЕЕ поданий (для огляду) до суду не був.

Заперечення відповідача про неможливість встановлення до якого саме договору відносяться подані позивачем до суду акти прийому-передачі товарної продукції за січень 2013 судом відхилені, оскільки у вказаних актах зазначені номери виставлених відповідачу рахунків на оплату, а саме рахунок № 1892/1/1 за спожиту активну електроенергію та рахунок № 1892/1/2 за спожиту реактивну електроенергію, в яких, в свою чергу, зазначений Договір ПЕЕ.

Крім того, подання позивачем до суду акту взаєморозрахунків між сторонами у спірний період є правом а не обов'язком позивача, приймаючи до уваги факт наявності заборгованості відповідача у спірний період за Договором ПЕЕ, який, в свою чергу відповідачем не спростований.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного підприємства "УКРШАХТГІДРОЗАХИСТ" (03680, м. Київ, провулок Приладний, буд. 2-А; ідентифікаційний код 32442405, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПЕМ - ЕНЕРГОВУГІЛЛЯ" (84302, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Островського, буд. 8; ідентифікаційний код 00169845, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) заборгованість за активну електроенергію в сумі 417.726 (чотириста сімнадцять тисяч сімсот двадцять шість) грн 31 коп.; заборгованість за реактивну електроенергію сумі 2.500 (дві тисячі п'ятсот) грн 93 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 6.303 (шість тисяч триста три) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23 березня 2016 року

Суддя С.В. Балац