ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 909/923/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Скрипчук О.С.

суддів Кравчук Н.М. Мирутенка О.Л.

при секретарі судового засідання: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 б/н від 07.12.2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року

у справі № 909/923/15

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області

до відповідача-1: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області

до відповідача-2: Перегінської селищної ради, смт. Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області

про визнання незаконним та скасування рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 року.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_3 довіреність № 753 від 16.10.2014 року

від відповідача-1: ОСОБА_1 підприємець; ОСОБА_4 договір № 22/02/16 про надання правової допомоги від 22.02.2016 року

від відповідача-2: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернулась до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 та до Перегінської селищної ради про визнання незаконним та скасування рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002 р. та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 р.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року у справі № 909/923/15 (суддя Малєєва О.В.) позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задоволено. Суд виніс рішення, яким:

- визнав незаконним та скасував рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002р. "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_1";

- визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 р, укладений між Перегінською селищною радою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, посвідчений державним нотаріусом Другої Рожнятівської районної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований 13.01.2003 р. за №17.

Не погоджуючись із даним рішенням Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу б/н від 07.12.2015 року, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального і процесуального права. А саме скаржник стверджує, що рішення суду першої інстанції було прийнято за відсутності представника відповідача, який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Позивачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу б/н від 26.01.2016 року, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року залишити без змін.

У звязку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Гнатюк Г.М., розпорядженням керівника апарату суду за № 23 від 22.02.2016 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 909/923/15. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2016 року справу № 909/923/15 розподілено до розгляду головуючому судді Скрипчук О.С. в складі колегії суддів: Кравчук Н.М., Мирутенка О.Л.

Відповідачем 2 було подано до суду клопотання № 256 від 03.03.2016 року, в якому просить розглядати справу за відсутності його представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як видно з державного акту ІФ №018238 підприємцю ОСОБА_2, на підставі рішення сесії Перегінської селищної ради від 12.09.1999 р., передано у власність земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 287 кв.м, що знаходиться на території смт.Перегінське Перегінської селищної ради. Даний акт зареєстровано в книзі записів державної реєстрації державних актів на право власності на землю за №5.

Рішенням шостої сесії четвертого демократичного скликання Перегінської селищної ради від 26.12.2002 р. «Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_1» затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки підприємця ОСОБА_1 по вул. Січових Стрільців площею 794 кв.м під розміщення кафе. Також, даним рішенням було вирішено продати підприємцю (відповідачу 1) у приватну власність зазначену дану земельну ділянку, та затверджено ціну продажу.

На підставі даного рішення між Перегінською селищною радою (як продавцем) та підприємцем ОСОБА_1,(як покупцем) було укладено договір купівлі-продажу від 10.01.2003 р., який посвідчений державним нотаріусом другої Рожнятівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 та зареєстровано за №17.

Надалі підприємцю ОСОБА_1 було видано державний акт ІФ №026444 на право власності на земельну ділянку площею 0,0794 га., що розташована на вул. Січових Стрільців, 19, смт.Перегінське Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що оскаржуваним рішенням Перегінської селищної ради та укладеним на його підставі договором порушено її права, як землевласника, оскільки відповідачу 1 передано у власність частину належної йому земельної ділянки.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Так, з приводу користування вказаними земельними ділянками між сторонами вирішувався спір у справі №909/380/14 за позовом підприємця ОСОБА_1 до підприємця ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу огорожі. Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01.07.2014 р. позов було задоволено. Львівський апеляційний господарський суд постановою від 28.04.2015 р. рішення суду першої інстанції скасував і прийняв нове рішення про відмову в позові. Дана постанова залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 08.10.2015 р. та набрала законної сили.

В постанові Львівського апеляційного господарського суду від 28.04.2015 р. у справі № 909/380/14 встановлено, що сторони у справі є власниками земельних ділянок, які знаходяться на вул. С.Стрільців, 19, смт. Перегінське, Рожнятівського району, Івано-Франківської області та межують між собою. При цьому встановлено факт накладення частини земельної ділянки ОСОБА_1 (державний акт серія ІФ №026444 від 08.11.2004 р.) на частину земельної ділянки підприємця ОСОБА_2 (державний акт серії ІФ №018238 від 01.11.2000 р.), що виражається у їх перетині. Даний факт встановлено на підставі висновку Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №4015 від 03.03.2015 р.

У висновку № 4015 від 03.03.2015 року Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, зазначено, що по результатах дослідження встановлено факт накладення частини земельної ділянки ОСОБА_1 (державний акт серія ІФ № 026444від 08.11.2004 р.) на частину земельної ділянки підприємця ОСОБА_2 (державний акт серії ІФ № 018238 від 01.11.2000 р.), що виражається у їх перетені (див. заштрихована частина додатку № 1 таблиці № 1 до висновку).

В постанові також міститься вказівка на те, що на момент отримання позивачем (підприємцем ОСОБА_1 Я.) державного акту серії ІФ №026444 від 08.11.2004 р. право власності на спірну земельну ділянку було закріплено за відповідачем (підприємцем ОСОБА_2 В.), що підтверджується державним актом серії ІФ №018238 від 01.11.2000 р.

Відповідно до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, згідно оскаржуваного рішення «Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_1» від 26.12.2002 р. та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 р., Перегінська селищна рада відчужила підприємцю ОСОБА_1 земельну ділянку, частина якої знаходилась у власності підприємця ОСОБА_2

Як було передбачено ч.1 ст. 78 ЗК України (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваного рішення та оскаржуваного договору) право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до ст. 90 ЗК України право розпоряджатися земельною ділянкою, в тому числі продавати або іншим шляхом її відчужувати, належить власнику.

Судом встановлено, що Перегінська сільська рада, приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи оскаржуваний договір, здійснила відчуження (продаж) земельної ділянки, частина якої не перебувала у комунальній власності, а належала на праві приватної власності фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 Тим самим Перегінська сільська рада діяла поза межами наданих повноважень і тим самим порушила права позивача.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, визнання угоди недійсною.

Статтею 155 ЗК України передбачено, що у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки ОСОБА_4 або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він може бути скасований у судовому порядку (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. у справі N 6-162цс15).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконним та скасував рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_1".

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки шляхом придбання за договором купівлі-продажу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені в ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України). При укладенні оскаржуваного договору дані вимоги не були дотримані. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Пунктами 1, 2, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року роз'яснено про те, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до статей 1, 8 ЦК України. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З урахуванням наведених вище положень діючого законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що визнання незаконним рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002 "Про продаж земельної ділянки у власність для здійснення підприємницької діяльності підприємцю ОСОБА_1", що передувало та виступало підставою для укладення оспорюваного договору купівлі-продажу від 10.01.2003 р., в силу дії ст.ст. 203, 215 ЦК України, є підставою для визнання вказаного договору оренди недійсними в судовому порядку.

Твердження апелянта про те, що ФОП ОСОБА_1 не чинить жодних дій чи фізичних перешкод в користуванні ФОП ОСОБА_2 належною їй земельною ділянкою, а відтак позов у даній справі не підлягає задоволенню, колегією суддів оцінюються критично. Адже, предметом спору у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення Перегінської селищної ради від 26.12.2002 року та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 10.01.2003 року, а не усунення перешкод в користуванні майном.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не відповідають матеріалам справи, документально необґрунтовані, не базуються на законодавстві, що регулює дані правовідносини, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 ГПК України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 27.10.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2016 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

Судді Кравчук Н.М.

ОСОБА_7