номер провадження справи 20/8/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2016 Справа № 908/162/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" - Кадирова Владислава Володимировича (АДРЕСА_1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2)

про стягнення суми 20364,87 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача - Фролов В.В. (дов. б/н від 15.02.2016 р.);

Від відповідача - ОСОБА_4 (дов. № 261 від 10.03.2016 р.)

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № КФ-2010898 від 19.04.2013 р. у розмірі 20364,86 грн.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.01.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження в справі № 908/162/16, справі присвоєно номер провадження 20/8/16, справу призначено до розгляду на 03.02.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладався на 25.02.2016 р., 10.03.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва до 18.03.2016 р. У судовому засіданні 18.03.2016р. оголошувалась перерва з 10 год. 55 хв. до 15.00 год.

18.03.2016 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

08.02.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовної заяви, відповідно до якої позивач уточнює (конкретизує) прострочення строків повернення кредиту, наводить розрахунок штрафу.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

10.03.2016 р. через канцелярію суду від позивача надійшла заява (вих. № 18.3-3 від 04.03.2016 р.) про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач, не змінюючи ані предмету, ані підстав позову, розшифровує в прохальній частині заявлену до стягнення суму.

Зазначена заява прийнята судом до розгляду на підставі ст. 22 ГПК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.03.2016 р. вих. № 18.3-3, про що зазначив у письмовій заяві від 18.03.2016 р.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами. На виконання кредитного договору № КФ-2010898 від 19.04.2013 р. позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 100000,00 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 18.04.2016 р. та сплатити проценти. Відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим станом на 17.12.2015 р. у нього виникла заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом 8326,00 грн., сума заборгованості за простроченим кредитом 5203,81 грн., розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 546,53 грн., сума заборгованості за нарахованими процентами 221,07 грн., сума пені за невчасне повернення процентів 31,28 грн., сума 3% річних від суми прострочених процентів 1,58 грн., сума 3% річних від суми простроченого кредиту 34,60 грн., розмір штрафу 6000,00 грн., загальна сума заборгованості 20364,87 грн. У судовому засіданні представник позивача усно пояснив, що в позовній заяві та в заяві про уточнення позовних вимог від 08.02.2016 р. позивачем була допущена арифметична помилка у визначенні загальної суми, заявленої до стягнення - 20364,86 грн., загальна сума, яку позивач просить стягнути становить 20364,87 грн. Заявою про уточнення позовних вимог від 04.03.2016 р. вих. № 18.3-3 він не збільшує розмір позовних вимог, оскільки розмір сум, які він просить стягнути, не змінився. Зазначив, що відповідачем порушені п.п. 3.3.14.2, 3.3.14.4 кредитного договору, тобто, порушено за договором заставного майна за період 2014-2015 р. (другий етап) та за 2015-2016 р. (третій етап), а також відсутній страховий внесок за договором страхування життя за 2014 - 2015 р. (другий етап). Обґрунтовуючи позов ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 229, 231 Господарського кодексу України, просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № КФ-2010898 від 19.04.2013 р. в розмірі 20364,87 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом - 8326,00 грн., суми заборгованості за простроченим кредитом - 5203,81 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 546,53 грн., суми заборгованості за нарахованими процентами - 221,07 грн., розміру пені за несвоєчасне повернення процентів - 31,28 грн., штрафу - 6000,00 грн., суми 3% річних від суми простроченого кредиту - 34,60 грн. та суми 3% річних від суми прострочених відсотків - 1,58 грн.

У письмовому відзиві, який представник відповідача надав у судовому засіданні 18.03.2016 р., зазначено, що за порушення відповідачем п. 3.3.14 кредитного договору банк збільшив кредитну ставку з 20.04.2014 р., але по невідомим причинам процент не нараховував, що вбачається з банківської виписки. 07.08.2015 р. банк виставив рахунок в розмірі 3477,00 грн. на № 0898. Банк самостійно донарахував проценти та зменшив тіло кредиту, із-за чого виникла заборгованість по кредиту 2425,81 грн. За 3 роки платежів у позивача було лише 3 прострочення на 2 дні. Рахунки виставлялися по процентній ставці 26,99%, а нарахування проводилися майже по 40% річних. Банк не повідомив відповідача про відсутність страхування життя, прострочка платежів за страхування майна була допущена ненавмисно. На березень 2016 р. було виплачено банку 94704,19 грн. та заборгованість по тілу кредиту складає 5295,81 грн. та проценти також. У зв'язку з важкою економічною ситуацією в бізнесі просить перерахувати пеню та проценти, відмінити штрафи на страхування, зазначає, що в березні 2016 р. кредитне зобов'язання буде повністю закрите.

У судовому засіданні 18.03.2016 р. представник відповідача надав письмову заяву, в якій просить врахувати строк давності штрафу за 2014 рік по страхуванню життя та майна, відмінити пеню за несвоєчасне погашення кредиту, відмінити штраф за страхування життя та майна 2015 р. у зв'язку зі спливом строку давності пред'явлення штрафу.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.2013 р. між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (кредитор за договором, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (позичальник, відповідач) був укладений договір кредиту № КФ-2010898 (далі - Кредитний договір).

Згідно з умовами кредитного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти (далі - кредит) у тимчасове користування з метою поповнення обігових коштів на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов'язується своєчасно повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за цим договором (п.п. 1.1, 1.2).

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору надання кредиту здійснюється в сумі 100000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26,99% річних, із кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 18.04.2016 р., на умовах, визначених цим договором.

Повернення кредиту здійснюється у валюті наданого кредиту, рівними частинами, до 10 числа кожного місяця, в сумі 2778,00 грн., починаючи з 10.05.2013 р. та з кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом, визначеним в п. 1.1.1 договору (п. 1.1.2). У випадку невиконання позичальником будь-якого з зобов'язань, передбачених п. 3.3.14 цього договору, процентна ставка за користування кредитом встановлюється в розмірі 31,99% річних, та починає застосовуватися до взаємовідносин сторін за цим договором, починаючи з дня, наступного за кінцевим терміном (днем) виконання зобов'язання та діє до дня (включно) виконання умов, передбачених п. 3.3.14 цього договору. При цьому сторони погодили, що зазначене встановлення розміру процентної ставки за користування кредитом по цьому договору не потребує додаткового двохстороннього погодження та внесення відповідних письмових змін до цього договору (п. 1.1.3).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.1.2 видача кредиту проводиться шляхом перерахування кредиту з позичкового рахунку, відкритого у кредитора, на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_2 в АТ «Дельта Банк», МФО 380236. Моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку позичальника в сумі кредиту.

Згідно з п. 2.2.1 нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту щомісячно, в останній робочий день поточного місяця, та в день кінцевого терміну повернення заборгованості за кредитом на залишок заборгованості за кредитом (непогашену суму кредиту) за фактичну кількість днів користування кредитом, за методом «факт/факт», тобто для розрахунку приймається фактична кількість днів у місяці та році. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту.

Згідно з п. 2.2.2 сплата процентів здійснюється у валюті кредиту щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Договір набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим договором (п. 8.6).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Дельта Банк» надав (перерахував) ФОП ОСОБА_2 кредитні кошти в сумі 100000,00 грн., що підтверджується долученою до справи копією меморіального ордеру № 24254912 від 19.04.2013 р., а також випискою по рахунку (рух коштів по рахунку). Відповідно до заяви про уточнення позовної заяви від 08.02.2016 р. позичальник прострочив строки повернення кредиту в періоди: з 11.03.2015 р. по 12.03.2015 р., із 11.08.2015 р. по 27.08.2015 р., із 28.08.2015 р. по 24.09.2015 р., із 25.09.2015 р. по 17.12.2015 р., із 11.11.2015 р. по 17.12.2015 р. та прострочив строки повернення процентів: із 11.03.2015 р. по 12.03.2015 р., із 31.07.2015 р. по 06.08.2015 р., із 11.11.2015 р. по 11.11.2015 р.

29.12.2015 р. позивач направив відповідачу претензію, згідно з якою вимагав протягом 30 календарних днів погасити заборгованість за кредитним договором. Претензія згідно з повідомленням отримана 04.01.2016 р.

Позивач скористався правом, передбаченим ст.1050 ЦК України та умовами договору, вимагав дострокового повернення кредиту.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звернувся до суду з позовом, за яким порушено провадження в даній справі.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 р. № 664 відкликано банківську ліцензію та постановлено ліквідувати АТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 р. № 181 та наказом в.о. директора-розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 р. № 328, з 05.10.2015 р. по 04.10.2017 р. включно розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк».

Відповідно до ч. 2 ст. 104 ЦК України юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Розглядаючи позов по суті, суд враховує наступне.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до кредитного договору № КФ-2010898 від 19.04.2013 р. відповідач зобов'язався рівними частинами в сумі 2778,00 грн., до 10 числа кожного місяця, здійснювати повернення кредиту, протягом строку використання кредиту сплачувати проценти за користування кредитом, комісії, в порядку, визначено цим договором (п.п. 1.1.2, 3.3.3).

Матеріалами справи встановлено належне виконання ПАТ «Дельта Банк» зобов'язань за кредитним договором № КФ-2010898 від 19.04.2013 р. Відповідач належним чином зобов'язання за кредитом не виконав, отримання кредитних коштів підтвердив, допустивши прострочення сплати (повернення) кредитних коштів та нарахованих процентів. Відповідно до розрахунку заборгованості, долученого позивачем до позовної заяви, останній нараховував відповідачу проценти за користування кредитом, виходячи з процентної ставки 26,99% річних, починаючи з 20.04.2014 р. проценти нараховувались за підвищеною процентною ставкою 31,99% річних.

Позивач просить стягнути суму заборгованості за кредитом у розмірі 8326,00 грн., суму заборгованості за простроченим кредитом 5203,81 грн., суму заборгованості за нарахованими процентами 221,07 грн. Зазначена заборгованість виникла станом на 17.12.2015 р.

Позовна заява вих. № 18.2-2 датована 04.01.2016 р., направлена до суду, згідно з поштовим штемпелем на конверті, - 14.01.2016 р. Позов отриманий судом, згідно зі штампом вхідної кореспонденції, - 18.01.2016 р.

Відповідач надав суду копію квитанції № 138492 від 04.01.2016 р., відповідно до якої сплатив частину кредиту в сумі 2778,00 грн., а також копію квитанції № 138447 від 04.01.2016 р., відповідно до якої сплатив відсотки за кредитом у розмірі 387,08 грн. Позивач перерахування відповідачем даних сум підтвердив.

Таким чином, станом на день складання позовної заяви (04.01.2016 р.) та станом на день направлення її до господарського суду (14.01.2016 р.) заборгованість за нарахованими процентами в сумі 221,07 грн., яка заявлена до стягнення, була відсутня. Враховуючи викладене, судом відмовляється в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 221,07 грн. як необґрунтованої і не доведеної.

У судовому засіданні 18.03.2016 р. позивач також надав суду розрахунок заборгованості за договором кредиту, відповідно до якого заборгованість відповідача за кредитом станом на 10.03.2016 р. складає суму 5195,81 грн. Заяву про зменшення розміру позовних вимог у частині стягнення заборгованості за кредитом позивач суду не надав.

Відповідачем надано суду копії квитанцій № 46015116 від 08.02.2016 р., № 5822986 від 03.03.2016 р. про сплату ним частини кредиту в сумі 2778,00 грн. та в сумі 2778,00 грн., всього на загальну суму 5556,00 грн. Тобто, сума 5556,00 грн. кредитних коштів була сплачена відповідачем після порушення провадження в справі (19.01.2016 р.). Дані платежі відповідача відображені в розрахунку заборгованості, складеного позивачем. Відповідачем також згідно з квитанціями № 4601498 від 08.02.2016 р., № 5823023 від 03.03.2016 р. було проведено погашення нарахованих відсотків в сумі 301,04 грн. та 219,11 грн., відповідно.

На підставі цих доказів провадження у справі в частині стягнення суми 5556,00 грн. заборгованості за кредитом підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Вимоги про стягнення 2770,00 грн. заборгованості за кредитом та про стягнення 2425,81 грн. заборгованості по простроченому кредиту є обґрунтованими, відповідають вимогам чинного законодавства України та підлягають задоволенню.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 546,53 грн., нарахованої за період із 11.03.2015 р. по 17.12.2015 р., та пеню за несвоєчасне повернення процентів в розмірі 31,28 грн., нарахованої за період із 11.03.2015 р. по 11.11.2015 р.

Відповідно до ст.ст. 610-611 ЦК України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору у випадку прострочення позичальником строків сплати процентів, комісій, а також прострочення строків повернення кредиту (частини кредиту), визначених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період прострочення, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Згідно з вимогами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, здійснений позивачем, за допомогою інформаційної системи «Законодавство», суд встановив, що за заявлений позивачем період пеня за несвоєчасне повернення кредиту становить суму 546,53 грн. Розрахунок пені за несвоєчасне повернення процентів також здійснений позивачем вірно, не суперечить наведеним приписам законодавства, та становить суму 31,28 грн.

Враховуючи встановлений факт порушення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасне повернення процентів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача стягується пеня за несвоєчасне погашення процентів у розмірі 31,28 грн. та пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 546,53 грн., при цьому суд не бере до уваги наданий у судовому засіданні 18.03.2016 р. розрахунок, в якому пеня нарахована за період по 09.02.2016 р. у сумі 764,36 грн., оскільки письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог у цій частині позивач не надав, відповідно до приписів ст.ст. 22, 83 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог.

У письмовій заяві відповідача, яка надійшла в судовому засіданні 18.03.2016 р., викладено клопотання про відміну пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 2 ст. 233 ГК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Частиною 6 ст. 83 ГПК України передбачено право господарського суду, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Чинним законодавством не визначено право суду на відміну пені за несвоєчасне погашення кредиту. Суд також не вбачає підстав для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідача суми 3% річних від суми простроченого кредиту в розмірі 34,60 грн., нарахованих за період із 11.03.2015 р. по 17.12.2015 р., та суми 3% річних від суми прострочених відсотків у розмірі 1,58 грн., нарахованих із 11.03.2015 р. по 11.11.2015 р.

Згідно з приписом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт прострочення відповідачем грошового зобов'язання за кредитним договором № КФ-2010898 є встановленим.

Перевіривши розрахунок 3% річних, судом встановлено, що розрахунок 3% річних від суми прострочених відсотків - 1,58 грн. та 3% річних від суми кредиту - 34,60 грн. здійснений позивачем правильно, дана сума стягується з відповідача. При цьому суд не бере до уваги наданий у судовому засіданні 18.03.2016 р. розрахунок, в якому 3% річних від суми кредиту нараховано за період по 09.02.2016 р. у сумі 49,45 грн., оскільки письмової заяви про збільшення розміру позовних вимог у цій частині позивач не надав, відповідно до приписів ст.ст. 22, 83 ГПК України суд не виходить за межі позовних вимог.

Позивач, на підставі п. 4.2 кредитного договору, враховуючи порушення позивачем п.п. 3.3.14.2, 3.3.14.4, нарахував відповідачу штраф у розмірі 6000,00 грн., який просить стягнути з відповідача.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ст. 550 цього Кодексу право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 4.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником п.п. 3.3.1, 3.3.6 - 3.3.14 цього договору, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 2% від суми кредиту, визначеної п. 1.1.1 цього договору, за кожний випадок порушення.

Згідно з п. 3.3.14 відповідач зобов'язався, зокрема, виконувати наступні зобов'язання: (п. 3.3.14.2) в день укладання договору застави (іпотеки) укласти в акредитованій кредитором страховій компанії договір страхування заставного майна, зазначеного в п. 1.3 цього договору. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування (страхового полісу) закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення терміну дії існуючого договору страхування (страхового полісу) укласти новий договір страхування (страховий поліс) таким чином, щоб предмет застави залишався застрахованим протягом всього строку дії цього договору, та надати кредитору для ознайомлення оригінали договору страхування та платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів (премій) на наступний період страхування; (п. 3.3.14.4) в день укладання цього договору укласти в акредитованій банком страховій компанії договір страхування життя ОСОБА_2. У випадку, якщо термін дії укладеного договору страхування (страхового полісу) закінчується, а зобов'язання позичальника за цим договором залишаються невиконаними, позичальник зобов'язаний не пізніше останнього календарного дня до закінчення терміну дії існуючого договору страхування (страхового полісу) укласти новий договір страхування (страховий поліс) таким чином, щоб життя позичальника залишалося застрахованим протягом всього строку дії цього договору, та надати кредитору для ознайомлення оригінали договору страхування та платіжних документів, що підтверджують сплату страхових платежів (премій) на наступний період страхування

Позивач зазначив, що згідно з наявних у кредитора документів: 1-й етап за договором страхування майна, сплата своєчасна (19.04.2013 р.); 2-й етап за договором страхування майна, сплата з простроченням (29.05.2014 р.); 3-й етап за договором страхування майна, сплата з простроченням (17.08.2015 р.). 1-й етап за договором страхування життя, сплата своєчасна (19.04.2013 р.); 2-й етап за договором страхування життя - платіж відсутній; 3-й етап за договором страхування життя, сплата 27.02.2015 р.

Відповідно до матеріалів справи, 14.05.2014 р. відповідачем був укладений договір № 2210/237/094124 добровільного страхування майна, відповідно до якого річний страховий платіж складає 996,00 грн. Строк дії даного договору: з 19.05.2014 р. по 18.05.2015 р. Даний платіж у сумі 996,00 грн. був сплачений відповідачем 29.05.2014 р., що підтверджується копією квитанції. Строк дії попереднього договору добровільного страхування майна № 207-00097/13311 від 19.04.2013 р. сплив 19.04.2014 р. Відповідачем 17.08.2015 р. укладений договір № 697/15-Из/ЗП18 добровільного страхування від вогневих ризиків та стихійних явищ і добровільного страхування майна, відповідно до якого страховий платіж становить 700,00 грн. Даний платіж був сплачений відповідачем згідно з фіскальним чеком від 17.08.2015 р. Тобто, відповідачем порушено приписи п. 3.3.14.2 кредитного договору, а саме: прострочено строки укладання договорів страхування майна.

Позивачем правомірно нараховано відповідачу по 2000,00 грн. штрафу за кожний випадок порушення.

Також відповідачем, відповідно до матеріалів справи, 19.04.2013 р. укладений договір добровільного страхування від нещасних випадків. За умовами п.3.14 договір закінчується 0 24 годині 00 хвилин 19.04.2016 року, однак, відповідно до п.3.17 у разі несплати чергового страхового платежу протягом двох місяців після настання дати, зазначеної в п.3.16, та в розмірі, що зазначений в п.3.11 цього договору, цей договір вважається таким, що достроково припинив свою дію. Загальний річний страховий платіж за договором складає 500,00 грн. Даний платіж сплачується за період страхування з 20.04.2013 р. по 19.04.2014 р. Сума 500,00 грн. була сплачена відповідачем згідно з квитанцією від 19.04.2013 р. Оплата наступного платежу не здійснена, договір вважається таким, що достроково припинив свою дію. Відповідачем наступний договір добровільного страхування укладений 27.02.2015 р., відповідно до якого загальний річний страховий платіж складає 193,77 грн. Дана сума була сплачена відповідачем згідно з платіжним дорученням від 27.02.2015 р. Таким чином, відповідачем порушено приписи п. 3.3.14.4 кредитного договору.

Позивачем правомірно нараховано відповідачу по 2000,00 грн. штрафу за даний випадок порушення.

Відповідачем у судовому засіданні надано письмову заяву про застосування строку давності штрафу за 2014 рік по страхуванню життя та майна, також просить відмінити штраф за страхування життя та майна за 2015 рік. Також у письмовому відзиві відповідачем викладено клопотання про відміну штрафу.

Відповідно до ст.ст. 256, 260, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 ЦК України. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його настання. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ст. 258 ЦК позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач заявив про пропуск позовної давності. Позивач не заявив і не надав доказів щодо поважних причин пропущення позовної давності, вважає, що позовна давність не пропущена, оскільки відповідач повинен був своєчасно виконувати зобов'язання і сплачувати штрафи.

На підставі ст.ст. 258, 267 ЦК України, заяви відповідача суд застосовує позовну давність до вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 2000,00 грн., нарахованого за порушення відповідачем п.п. 3.3.14.2 кредитного договору в 2014 році (строк виконання зобов'язання 19.04.2014 р., до суду позивач звернувся 14.01.2016 р.) та до вимог щодо стягнення штрафу в розмірі 2000,00 грн., нарахованого за порушення відповідачем п. 3.3.14.4 кредитного договору в 2014 році. (строк виконання зобов'язання 19.04.2014 р., до суду позивач звернувся 14.01.2016 р.)

Позовна вимога щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 2000,00 грн. (2% від суми кредиту в розмірі 100000,00 грн.) за порушення відповідачем у 2015 році вимог п. 3.3.14.2 кредитного договору судом задовольняється.

Заява відповідача в частині відміни штрафу за 2015 рік є необґрунтованою, оскільки приписами чинного законодавства не визначено право суду на відміну штрафу. Строк позовної давності до даної вимоги позивача судом не застосовується, оскільки позивачем не пропущений.

На підставі викладеного, позовні вимоги в цілому задовольняються частково.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 49, п. 1-1 ч. 1 ст. 80, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-б, ) заборгованість за кредитним договором № КФ-2010898 від 19.04.2013 р., а саме: суму 2770 (дві тисячі сімсот сімдесят) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, суму 2425 (дві тисячі чотириста двадцять п'ять) грн. 81 коп. заборгованості по простроченому кредиту, суму 546 (п'ятсот сорок шість) грн. 53 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, суму 31 (тридцять одна) грн. 28 коп. пені за несвоєчасне повернення процентів, суму 34 (тридцять чотири) грн. 60 коп. - 3% річних від суми простроченого кредиту, суму 01 (одна) грн. 50 коп. від суми прострочених відсотків, суму 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. штрафу, суму 904 (дев'ятсот чотири) грн. 10 коп. судового збору. Видати наказ.

Провадження у справі в частині стягнення суми 5556 (п'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. заборгованості за кредитом припинити за відсутністю предмету спору.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 23 березня 2016 р.

Суддя Л.П.Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.