ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 909/1093/15

м. Львів

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Скрипчук О.С.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за № 14/г-1295 від 16.10.2015 року

на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року

у справі № 909/1093/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради, м.Калуш Івано-Франківської області

про стягнення коштів в сумі 580 212,70 грн.

за участю представників:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 1298 від 29.10.2015 року

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області із позовом до КП «Водотеплосервіс» про стягнення заборгованості в сумі 108 788,56 грн. пені, 102 992,29 грн. штрафу, 289180,14 грн. індексу інфляції, 79251,70 грн. 3% річних.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року у справі № 909/1093/15 (суддя Грица Ю.І.) позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задоволено частково. Суд виніс рішення, яким стягнув з Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» кошти в сумі 474322,26 грн., з яких: пеня - 54394,28 грн., штраф - 51496,14 грн., інфляційні втрати - 289180,14 грн., 3%річних - 79251,70 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» подало апеляційну скаргу за № 14/г-1295 від 16.10.2015 року, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року скасувати в частині відмови позову, прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення порушено норми матеріального права. А саме скаржник стверджує, що виняткові обставини у відповідача відсутні, тому суд першої інстанції не мав права зменшувати розмір нарахованої неустойки.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу № 1517 від 10.12.2015 року, в якому просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 16.10.2015 року залишити без змін.

Розпорядженнями голови Львівського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 року та від 26.01.2016 року та протоколом автоматичної зміни складу суддів від 23.02.2016 року змінювався склад колегії суддів.

Позивач явку уповноваженого представника у судове засідання (яке відбулось 09.03.2016 року) не забезпечив, незважаючи на те, що про час та місце розгляду апеляційної скарги був належним чином повідомлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2012 р. між Національною акціонерною крмпанією «Нафтогаз України» (продавець) та КП «Теплосервіс» Калуської районної ради (покупець) було укладено договір №12/678-БО-15 купівлі-продажу природного газу. Згідно умов договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити цей газ на умовах договору.

Пізніше, 21.11.2013 року між НАК «Нафтогаз України» (кредитор) та КП «Теплосервіс» Калуської районної адміністрації (первісний боржник), КП «Водотеплосервіс» Калуської районної адміністрації (новий боржник) було укладено договір № 13/4136 про переведення боргу. Згідно умов договору за згодою кредитора новий боржник прийняв на себе борг та змінив первісного боржника у зобовязаннях за договорами: 12/678-БО-15 від 28.08.2012 року, № 13/2311-БО-15 від 21.12.2012 року) (п. 1.1 договору).

В п. 2.1. договору про переведення боргу сторони встановили, що сума боргу, яка передається до нового боржника станом на момент укладення даного договору становить 4 388 646,40 грн.

В п. 4.1. договору сторони погодили, що новий боржник несе відповідальність за прострочення виконання зобовязання у розмірах, передбачених договорами, визначеними в п.1.1. цього договору.

Позивач при зверненні до суду першої інстанції стверджує, що відповідач свої зобов'язання за договором про переведення боргу (щодо договору № 12/678-БО-15 від 28.08.2012 року) належним чином не виконав у звязку з чим в останнього виник борг в сумі 108 788,56 грн. пені, 102 992,29 грн. штрафу, 289180,14 грн. індексу інфляції, 79251,70 грн. 3% річних.

Відповідач не заперечує зазначену суму боргу. У відзиві на позовну заяву № 1175 від 09.05.2015 року відповідач просив суд зменшити розмір пені та штрафу на підставі ст 232 ГК України та п. 3 ст. 83 ГПК України, посилаючись незадовільний майновий стан підприємства.

Суд першої інстанції виносячи оскаржуване рішення послався на ст. 83 ГПК України та зменшив розмір штрафних санкцій до 50%.

При винесенні постанови колегія суддів виходила з наступного.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобовязання.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що у відповідача перед позивачем існує борг в сумі 108 788,56 грн. пені, 102 992,29 грн. штрафу, 289180,14 грн. індексу інфляції, 79251,70 грн. 3% річних.

Як вже було зазначено вище, в ході розгляду справи відповідач звернувся до господарського суду першої інстанції з клопотанням, в якому на підставі ст. 83 ГПК України просив зменшити розмір нарахованої пені та штрафу посилаючись на скрутний майновий стан підприємства. До даного клопотання відповідача було долучено наступні документи:

- довідку № 1173 від 09.10.2015 року про заборгованість споживачів послуг (населення) м. Калуша за спожиті послуги з теплопостачання віл котелень КП «Водотеплосервіс», яка станом на 01.10.2015 року становить 3 886 238,97 грн.;

- довідку № 1174 від 09.10.2015 року про кількість абонентів, яким надаються послуги з теплопостачання від котелень КП «Водотеплосервіс», де зазначено, що кількість споживачів становить 97,35 %.

- звіт про фінансові результати відповідача за січень-грудень 2014 року, з якого вбачається що збиток становить 78 479 тис. грн.

- звіт про фінансові результати відповідача за січень-червень 2015 року, з якого вбачається що збиток становить 66 192 тис. грн.

Судом встановлено, що основним завданням КП «Водотеплосервіс» є забезпечення споживачів м. Калуша послугами водо теплопостачання та водовідведення.

Подані відповідачем документи до клопотання про зменшення штрафних санкцій підтверджують, що останній перебуває у незадовільному фінансовому стані. Колегією суддів встановлено, що основна заборгованість у відповідача утворилась у звязку з тим, що споживачі водо, теплопостачання та водовідведення несвоєчасно оплачують житлово-комунальні послуги.

Згідно зі ст.ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов'язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (ч.1 ст. 233 ГК України). Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України (Постанова Верховного суду України від 03.12.2013р. у справі №908/43/13-г).

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені та штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

З врахуванням наведеного, колегія суду констатує те, що якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи приписи ст. 233 ГК України, ст. 83 ГПК України та принцип розумності і співрозмірності, у даному випадку та з урахуванням погашення відповідачем суми заборгованості. важкого матеріального становища відповідача, (що підтверджено відповідними документами), колегія апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визнав даний випадок винятковим та правильно зменшив розмір позовних вимог пені і штрафу до 50 %.

Окрім того, приймаючи таке рішення колегією суду приймається до уваги також і майновий стан позивача з врахуванням негативних наслідків, котрі можуть бути спричинені неналежним виконанням відповідачем свого зобовязання по договору.

З огляду на викладене, колегія суддів не погоджується з доводами скаржника про порушення господарськими судами попередніх інстанцій приписів ст. 233 ГК України. Не знайшли свого підтвердження і доводи скаржника про недотримання судами вимог ст 83 ГПК України, оскільки висновки суду базуються на доказах, наявних в матеріалах справи.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 13.10.2015 року у даній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3. Справу направити в Господарський суд Івано-Франківської області.

Повний текст постанови складено і підписано 14.03.2016 року

Головуючий - суддя Скрипчук О.С.

суддя Зварич О.В.

суддя Матущак О.І.