ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № Б-39/55-09

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О. В.

при секретарі Катренко І.С.

за участю :

від заявника апеляційної скарги - Матвєєв Є.О. (за довіреністю від 26.10.2015р.);

від боржника - ліквідатор Косиневський М.А., призначений ухвалою господарського суду Харківської області від 17.02.2015р.(свідоцтво про право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 980 від 23.05.2013р.);

від Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування - Товстоп'яту О.М. (за довіреністю від 04.01.2016р.);

від ОСОБА_4 - не прибули,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк" (вх. №5803 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 10.12.15 у справі № Б-39/55-09

за заявою ФОП ОСОБА_5

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду 30.04.15р. надійшла заява ліквідатора про витребування майна, в якій ліквідатор просить суд: 1) витребувати у ОСОБА_4, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заг. площею 46,5 кв.м.; 2) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; 3) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Свої вимоги ліквідатор обґрунтовує тим, що на дату порушення провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 за банкрутом обліковувалось нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яку ліквідатором ФОП ОСОБА_5 арбітражним керуючим Родзинським А.А. було включено до ліквідаційної маси. Після проведення аукціону з продажу зазначеної квартири між ліквідатором Родзинським А.А. (продавець) та гр. ОСОБА_7 (покупець) на підставі протоколу аукціону Українсько-Російської товарної біржі від 15.09.09 р. (лот №2) укладено договір купівлі-продажу від 02.10.2009 р.

Ухвалою господарського суду від 13.03.2014 р., з урахуванням внесених до неї змін постановою ХАГС від 26.11.14 р., визнано недійсним договір купівлі-продажу двокімнатної квартири від 02.10.09 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. (суддя Міньковський С.В.) в задоволенні заяви ліквідатора Косиневського М.А. про витребування двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

ПАТ "ОТП Банк" не погодився з ухвалою господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі № Б-39/55-09 та звернувся з апеляційною скаргою, в якій з посиланням на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржувану ухвалу та витребувати у ОСОБА_4, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заг. площею 46,5 кв.м.; зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5. Справу передати до господарського суду Харківської області для здійснення подальшого розгляду в іншому складі суду.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.12.2015р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні 06.01.2016р.

Розпорядженням заступника секретаря другої судової палати Харківського апеляційного господарського суду від 06.01.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Здоровко Л.М. та судді Плахова О.В. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" від 23.03.2012р. №6 встановлено, що в разі необхідності заміни судді в процесі розгляду справи або додаткового введення судді (суддів) до складу суду розгляд справи з огляду на встановлений пунктом 3 частини четвертої статті 47 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" принцип незмінності судді слід починати спочатку. При цьому заново розпочинається й перебіг передбачених статтею 69 ГПК строків вирішення спору, а його подальше продовження новим (зміненим) складом суду здійснюється у випадках і в порядку, передбачених частиною третьою цієї статті.

Враховуючи викладене, колегія суддів у новому складі розпочала розгляд апеляційної скарги з початку.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.01.2016р. задоволено клопотання ліквідатора про продовження строку розгляду апеляційної скарги та відкладення розгляду справи. Продовжено строк розгляду апеляційної скарги на 15 днів та відкладено розгляд справи на 27.01.2016р. Ухвалою викликано в судове засідання уповноважених представників гр. ОСОБА_4, органу опіки та піклування Московського району м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради для надання пояснень. Зобов'язано представників гр. ОСОБА_4 надати письмові пояснення щодо вимог апеляційної скарги.

Ліквідатор боржника надіслав відзив (вх. 1000 від 27.01.2016р.) на апеляційну скаргу, в якому підтримує вимоги апеляційної скарги ПАТ "ОТП Банк" в повному обсязі та просить задовольнити скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора та витребувати майно боржника з чужого незаконного володіння.

В судове засідання 27.01.2016р. уповноважені представники ОСОБА_4, органу опіки та піклування Московського району м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не прибули, про причини неявки суд не повідомили, письмові пояснення не надали.

В судовому засіданні 27.01.2016р. представник заявника апеляційної скарги підтримав її вимоги в повному обсязі, просив задовольнити скаргу. Щодо неявки представників органів опіки та гр. ОСОБА_4 пояснив, що вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу за їх відсутності за наявними у справі матеріалами. На його думку, в даному випадку висновок органів опіки не може впливати на рішення суду у даній справі, оскільки первісна угода за якою в подальшому пішов ланцюг угод визнана недійсною, отже, майно повинно бути повернуто первісному власнику, оскільки вибуло з його володіння поза його волею.

В судовому засіданні 27.01.2016р. ліквідатор боржника підтримав вимоги апеляційної скарги повністю, з підстав, викладених у поданому ним відзиві. На підтвердження своєї позиції у справі посилався на правові висновки Верховного Суду України. Просив скасувати оскаржувану ухвалу та задовольнити заяву про витребування майна.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р. розгляд справи відкладено на 24.02.2016р. визнано обов'язковою явку в судове засідання уповноважених представників органу опіки та піклування Московського району м. Харкова, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради для надання пояснень. Повторно запропоновано уповноваженим представникам гр. ОСОБА_4 надати письмові пояснення та викликати їх у судове засідання. Учасникам провадження у справі повторно запропоновано надати відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень у разі їх наявності. Попереджено учасників процесу, що у разі ухилення від дій, покладених господарським судом на сторону, суд має право стягнути з винної сторони в дохід Державного бюджету штраф у розмірі до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян відповідно до статті 83 ГПК України.

Департамент праці та соціальної політики Харківської міської ради не виконав вимог ухвали Харкіського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р. в судове засідання 24.02.2016р. уповноважених представників не направив. Про причини неявки суд не повідомив. Надав письмові пояснення (вх. 2137 від 24.02.2016р.) у справі, в яких зазначає, що реалізація квартири не відповідає інтересам малолітнього ОСОБА_4 та заперечує проти реалізації. Просить слухати справу без участі представника. Рішення покладає на розсуд суду.

Від ПАТ "ОТП Банк" надійшло клопотання (вх. 2133 від 24.02.2016р.), в якому він просить долучити до матеріалів справи інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності.

Від органу опіки та піклування Московського району м. Харкова надійшло клопотання, в якому він повідомляє, що спірне майно знаходиться за адресою АДРЕСА_1, що територіальне не розташоване у Московському районі, а тому, не підпадає під компетенцію служб дітей Московського району. Вважає, що у даній справі інтереси дитини може представляти лише Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради.

В судове засідання 24.02.2016 ліквідатор боржника не прибув, уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 24.02.2016 представник органу опіки та піклування Московського району пояснила, що вважає, що орган опіки та піклування Московського району не може представляти інтереси дитини у даній справі, тому, що спірне майно розташоване у Дзержинському районі м. Харкова.

В судовому засіданні 24.02.2016р. представник ПАТ "ОПТ "Банк" підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

В судове засідання 24.02.2016р. прибув ОСОБА_8, який назвався представником ОСОБА_4, однак, зважаючи на те, що ним не було надано доказів на підтвердження повноважень представника, судова колегія вважає неможливим його участь у судовому засіданні, як представника ОСОБА_4, тому він був присутнім в якості вільного слухача.

Представник органу опіки та піклування Московського району м. Харкова на запитання судової колегії щодо представництва інтересів дитини з урахуванням реєстрації дитини у Московському районі міста Харкова, а не за місцезнаходженням спірного майна, зазначила, що не може відповісти на це питання з посиланням на відповідні норми чинного законодавства. З цього питання їй необхідно підготуватись.

Зважаючи на те, що в рішення у даній справі зачіпає права та інтереси малолітньої особи, судом було визнано обов'язковою явку органів опіки та піклування, які вдруге не виконали вимоги суду та не направили до судового засідання уповноваженого представника, розгляд справи відкладено до 14.03.2016р.

Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування надіслало пояснення по справі (вх. 2137 від 24.02.2016р.), в якому висловило свою позицію відносно заяви щодо витребування від малолітньої особи квартири. Вважають, що реалізація квартири не відповідає інтрересам малолітнього ОСОБА_4, тому заперечують проти реалізації зазначеного майна. Просять розглядати справу за відсутності уповноваженого представника органів опіки та врахувати інтереси дитини при винесенні рішення у справі.

В судове засідання 14.03.2016р. представники ОСОБА_4 не прибули, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, пояснень по суті апеляційної скарги та заявленої ліквідатором вимоги щодо витребування майна з чужого незаконного володіння не надали.

Зважаючи на встановлений процесуальним законом строк розгляду апеляційної скарги з урахуванням його продовження, неодноразове відкладення розгляду справи, належне повідомлення сторін та інших учасників провадження у справі про час та місце розгляду справи, судова колегія вважає, що сторонам створені належні умови для реалізації їх процесуальних прав та зазначає, що правові підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до статті 75 ГПК України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними у ній матеріалами.

У п. 3.9.2. постанови пленуму ВГС України № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" надано господарським судам наступні роз'яснення: у випадку нез'явлення в засідання суду представників обох сторін або однієї із них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судова колегія звертає увагу, що ухвалами Харківського апеляційного господарського суду від 06.01.2016р., 27.01.2016р., 24.02.2016р. викликались уповноважені представники ОСОБА_4 в судове засідання та пропонувалось надати письмові пояснення, однак, пояснення не надані та в жодне судове засідання представники ОСОБА_4 з належним чином оформленими повноваженнями не прибули.

В матеріалах справи наявні повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення уповноваженому представнику ОСОБА_4, а саме, його матері від 13.01.2016р.;15.01.2016р.; (а.с. 151 матеріалів оскарження ухвали господарського суду Харківської області від 10.12.2015р.).

Зважаючи на викладене, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників ОСОБА_4, які обізнані про час та місце розгляду справи, мали достатньо часу та можливості підготуватись до судового засідання та направити уповноваженого представника в судове засідання, надати письмові пояснення з приводу заявлених вимог у даній справі.

В судовому засіданні 14.03.2016р. представник заявника апеляційної скарги підтримав вимоги скарги в повному обсязі та просив її задовольнити.

В судовому засіданні 14.03.2016р. ліквідатор боржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржувану ухвалу господарського суду Харківської області та прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора про витребування у ОСОБА_4, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута двокімнатної квартири АДРЕСА_1, заг. площею 46,5 кв.м.

В судове засідання 14.03.2016р. з'явився представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, яке діє від імені органу опіки та піклування, який пояснив, що органи опіки та піклування заперечують проти задоволення заяви ліквідатора щодо витребування квартири.

На запитання суду щодо місця проживання малолітньої особи ОСОБА_4 у спірній квартирі представник органу опіки та піклування зазначив, що органами опіки не з'ясовувалось дане питання, тому він не може відповісти суду щодо місця проживання дитини.

На запитання суду щодо існування норм закону, які б містили заборону витребувати квартиру у малолітньої особи у разі визнання первісного договору купівлі-продажу квартири недійсним, представник органу опіки послався на статтю 177 Сімейного Кодексу України.

В судовому засіданні 14.03.2016р. представник заявника апеляційної скарги та ліквідатор боржника зазначили, що стаття 177 Сімейного Кодексу України не може застосовуватись до правовідносин у даній справі, оскільки її положення стосуються отримання дозволів органів опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини. Однак, як пояснили ліквідатор боржника та предстаник заявника апеляційної скарги, у даній справі йдеться про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 388 ЦК України), а не вчинення правочину, що не може ставитись в залежність від рішення органу опіки.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення ліквідатора боржника, представників заявника апеляційної скаргита органів опіки та піклування в межах ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.03.2009р. порушено провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_5 в порядку статті 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом".

Постановою господарського суду Харківської області від 02.04.2009р. у справі № Б-39/55-09 визнано боржника банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Родзинського А.А., якого зобов'язано виконати ліквідаційну процедуру та докази надати суду.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник на день визнання його банкрутом мав у власності, крім іншого, квартиру загальною площею 46,5 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_1, яка знаходилась в іпотеці ПАТ "ОТП Банк" відповідно договору іпотеки № PM-SME-702/56/2008/2 від 26.02.2008р. в забезпечення виконання ОСОБА_5 умов кредитного договору № CM-SME - 702/56/2008 від 26.02.2008р. Борг за яким на час порушення провадження у справі про банкрутство складає 1 858 368,44 грн.

15.09.2009р. Українсько-Російською товарною біржею, з якою ліквідатор 10.08.2009р. уклав договір на проведення аукціону, проведено аукціон, на якому, крім іншого, реалізовано двокімнатну квартиру, загальною площею 46,5 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_1, що належить на праві власності боржнику ОСОБА_5 (протокол аукціону а.с.9-13 т. 2).

02.10.2009р. між ліквідатором боржника арбітражним керуючим Родзинським А.А. та гр. ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. 40-43 т. 3).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.06.2011р. звільнено арбітражного керуючого Родзинського від виконання обов'язків ліквідатора боржника та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Телитченко А.О.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.05.2012р. усунуто арбітражного керуючого Телитченко А.О. від виконання обов'язків ліквідатора боржника та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Корольова В.В.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.11.2012р. звільнено арбітражного керуючого Корольова В.В. від виконання обов'язків ліквідатора боржника та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Попадюк І.В.

20.11.2012р. ліквідатор боржника арбітражний керуючий Попадюк І.В. звернувся до суду із заявою про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, оскільки до ліквідаційної маси не надходили кошти від її продажу, що порушує права заставного кредитора на задоволення його вимог.

26.11.2012р. ухвалою господарського суду Харківської області задоволено клопотання ліквідатора боржника та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

20.08.2013р. ухвалою господарського суду Харківської області задоволено клопотання арбітражного керуючого Попадюк І.В. про дострокове припинення його повноважень в якості ліквідатора боржника. Призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Хорошевську Т.В.

13.11.2013р. ліквідатор боржника арбітражний керуючий Хорошевська Т.В. звернулась до господарського суду із заявою (вх. 36679), в якій просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02.10.2009р., укладений між ліквідатором боржника та гр. ОСОБА_7; зобов'язати гр. ОСОБА_7 повернути до ліквідаційної маси квартиру АДРЕСА_1; визнати право власності на вищезазначену квартиру за ОСОБА_5 (т.6 а.с. 35-38).

13.03.2014р. ухвалою господарського суду Харківської області визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009р. двокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладений між ліквідатором боржника та гр. ОСОБА_7 Зобов'язано гр. ОСОБА_7 повернути двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до конкурсної маси банкрута, а ліквідатору ФОП ОСОБА_5, арбітражному керуючому Хорошевській Т.В. повернути грошові кошти, що були сплачені за придбання квартири гр. ОСОБА_7 (т. 6 а.с. 60-63) на тій підставі, що по-перше, не було отримано згоди іпотекодержателя на продаж квартири (заставного майна), тобто при укладенні спірного договору порушені вимоги ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у відповідній редакції. Більше того, заставний кредитор взагалі не був повідомлений про продаж заставного майна. Крім того, судом встановлено та зазначено, що кошти від реалізованої квартири не надходили на ліквідаційний рахунок боржника та/або на депозитний рахунок нотаріуса чи нотаріальної контори (в матеріалах справи містяться пояснення нотаріуса), також ліквідатором не дотримано приписів статті 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". В матеріалах справи відсутні докази щодо перерахування коштів від реалізації майна банкрута заставному кредиторові.

26.11.2014р. постановою Харківського апеляційного господарського суду ухвалу господарського суду Харківської області від 13.03.2014р. скасовано в частині зобов'язання громадянина ОСОБА_7 повернути двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 до ліквідаційної маси банкрута; зобов'язання арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. повернути грошові кошти, що були сплачені при реалізації квартири гр. ОСОБА_13 в іншій частині ухвалу господарського суду Харківської області у даній справі залишено без змін.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду погодилась з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним. Враховуючи наявність таких підстав, підтримала висновок місцевого господарського суду про визнання договору купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1, укладеного між ліквідатором боржника та гр. ОСОБА_7, недійсним. Однак, вважала, що господарським судом при ухваленні рішення щодо застосування до спірних правовідносин правил двосторонньої реституції не враховано, що в матеріалах справи відсутні докази надходження грошових коштів від реалізованої квартири на депозитний рахунок нотаріуса, ліквідаційного рахунку боржника та взагалі їх отримання ліквідатором. Арбітражний керуючий Хорошевська Т.В. не виконувала на час укладення оспорюваного договору обов'язків ліквідатора боржника. Зважаючи на викладене, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про скасування ухвали господарського суду Харківської області від 13.03.2014р. в частині зобов'язання ліквідатора боржника арбітражного керуючого Хорошевської Т.В. повернути гр. ОСОБА_14 грошові кошти. В постанові апеляційної інстанції зазначено, що місцевий господарський суд фактично наклав на арбітражного керуючого індивідуальну відповідальність за повернення грошових коштів, які нею не отримувались за договором, в якому вона не є стороною. Стосовно вимог про зобов'язання гр. ОСОБА_14 повернути до ліквідаційної маси банкрута квартиру АДРЕСА_1, судова колегія дійшла висновку, що дані вимоги помилково задоволені судом першої інстанції, оскільки на момент звернення ліквідатора до суду із заявою про визання недійсним договору купівлі-продажу, спірна квартира вибула з власності та володіння гр. ОСОБА_14

Так, з матеріалів справи вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 від ОСОБА_14 перейшло за договором купівлі-продажу від 02.10.2009р. до ОСОБА_15; 19.05.2011р. за договором купівлі-продажу від ОСОБА_15 до ОСОБА_16

17.02.2015р. ухвалою господарського суду Харківської області звільнено арбітражного керуючого Хорошевську Т.В. від виконання обов'язків ліквідатора боржника та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Косиневського М.А.

30.04.2015р. ліквідатор боржника арбітражний керуючий Косиневський М.А. звернувся до господарського суду Харківської області із заявою (вх. 17554), в якій він просить суд 1) витребувати у ОСОБА_4, іпн НОМЕР_1 на користь банкрута двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, заг. площею 46,5 кв.м.; 2) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4; 3) зобов'язати Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Заява обґрунтована тим, що оскільки первісний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 внаслідок якого майно вибуло з володіння банкрута, визнано недійсним у судовому порядку, то відповідно до статті 388 ЦК України власник має право витребувати це майно від нового власника.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. (суддя Міньковський С.В.) в задоволенні заяви ліквідатора Косиневського М.А. про витребування двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви про витербування квартири, суд вважав, що ліквідатором не доведено наявності обов'язкових умов, які надають право витребування у добросовісного набувача (ОСОБА_4.) спірного майна, відповідно до статті 388 ЦК України. На думку місцевого господарського суду ОСОБА_5 чітко усвідомлювала наслідки свого звернення із заявою про визнання себе ФОП ОСОБА_5 банкрутом та ризик втрати належного йому майна шляхом його продажу, що дає підстави суду стверджувати, що спірне майно вибуло з володіння боржника з його волі.

Однак, судова колегія вважає безпідставними та необґрунтованими такі висновки суду першої інстанцїі, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 44 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ( в редакції від 19.01.2013р.) спори, які виникають при проведенні та виконанні результатів аукціонів, у тому числі про визнання недійсними договорів купівлі-продажу майна, розглядаються в межах провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції від 19.01.2013р.) суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, стягнення заробітної плати, поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника за винятком спорів, пов'язаних із визначеннням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними провочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

У п. 9 листа Вищого господарського суду України № 01-06/606/2013 від 28.03.2013р. надано судам такі роз'яснення: частина 4 статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів справи зі спорів, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, до яких, крім названих у зазначеній статті Закону, слід відносити також й інші спори з майновими вимогами до боржника, як-от: спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника. Дана норма кореспондуєтсья з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК України (у відповідній редакції Закону) та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін.

Як встановлено вище, на момент визнання боржника банкрутом, він мав у власності, крім іншого, двокімнатну квартиру житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1, яка була відчужена 02.10.2009р. за договором купівлі-продажу між ліквідатором боржника арбітражним керуючим Родзинським А.А. та гр. ОСОБА_7

Вказаний договір визнано недійсним в судовому порядку ухвалою господарського суду Харківської області від 13.03.2014р. та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.11.2014р. В касаційному порядку постанову Харківського апеляційного господарського суду переглянуто не було, отже вона є чинною та вступила в законну силу.

Спірна квартира неодноразово відчужувалась. Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу від 02.10.2009р. з ОСОБА_15; 19.05.2011р. ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу з ОСОБА_16

Відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 8-14 т. 8) ОСОБА_16 спірну квартиру відчужено за договором дарування від 31.08.2013р. № 2419 на користь ОСОБА_17

26.12.2013р. ОСОБА_17 (дарувальник) уклала з ОСОБА_18 та ОСОБА_19, які діють від імені свого малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (обдарований), договір дарування, відповідно якого передала безоплатно у власність ОСОБА_4 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбано в особи, яка не мала право його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, важливою умовою звернення з віндікаційним позовом (стаття 388 ЦК України) є відсутність між позивачем і відповідачем зобов'язально-правових відносин.

Добросовісним повинен вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно в особи, яка не мала права його відчужувати, а недобросовісним володільцем - та особа, яка занла або повинна була знати, що її володіння незаконне.

Відповідно до п. 3 частини першої статті 388 ЦК України можливість витребувати майно від добросовісного набувача є за наявності у діях власника майна волі на передачу майна.

У постанові від 11.06.2014р. у справі № 6-52цс14 Верховний Суд України висловив правову позицію, відповідно до якої майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Статтею 111-28 ГПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом

З урахуванням правового висновку Верховного Суду України, оскільки первісний договір купівлі-продажу від 02.10.2009р. укладений між ліквідатором боржника та гр. ОСОБА_14, за яким спірна квартира вибула з власності боржника, визнано недійсним в судовому порядку, то підстава, на якій придбане спірне майно наступними набувачами у ланцюгу наступних угод, згодом відпала, особа, за якою зареєстровано право власності на момент звернення ліквідатора із заявою про повернення спірного майна в порядку ст. 388 ЦК України, зобов'язана повернути майно.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає безпідставним та невідповідним вказаній правовій позиції Верховного Суду України, висновок місцевого господарського суду про те, що майно вибуло з володіння боржника за його волею. Посилання місцевого господарського суду в обґрунтування такого висновку на те, що, звертаючись із заявою про порушення провадження у справі про банкрутство, боржник розумів настання наслідків у вигляді продажу його майна, також є бедпідставними.

Так, господарським судом першої інстанції не враховано, що банкрутство - це визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Тобто, метою боржника при зверненні до суду із заявою про порушення справи про банкрутство є саме задоволення вимог кредиторів, для чого і відбувається реалізація майна боржника. Отже, боржник висловив свою згоду та волю на реалізацію належного йому майна виключно з метою задоволення вимог кредиторів.

В судовому рішенні про визнання недійсною первісної угоди, за якою спірне майно вибуло з володіння боржника, встановлено, що по перше, ліквідатором порушено порядок реалізації, встановлений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника", Закону України "Про іпотеку", гроші від реалізації не надходили ані на депозитний рахунок нотаріальної контори, ані на ліквідаційний рахунок боржника та не отримувались заставним кредитором. Вказані обставини залишились поза увагою господарського суду першої інстанції, що призвело до помилкових висновків, покладених в основу оскаржуваної ухвали.

Судова колегія, дослідивши заперечення органів опіки та піклування, дійша висновку про те, що у даній справі відстуні правові підстави для відмови у застосуванні до спірних правовідносин статті 388 ЦК України, органами опіки не наведено підстав для відмови у задоволенні заяви про витребування майна.

Так, статтею 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей" передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або правокористування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми, а також статей 17, 18 Закону України "Про охорону дитинства", статті 177 СК України дбати про збереження використання майна дитини в її інтересах - обов'язок батьків. З метою гарантування декларованого державного пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов'язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органів опіки та піклування.

Положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчиненя правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Однак, судова колегія звертає увагу на те, що в даній справі не йдеться про правочин вчинений щодо майна неповнолітнього, а йдеться про витребовування майна власником в порядку статті 388 ЦК України від добросовісного набувача. Отже, в даному випадку дозвіл органів опіки та піклування не потрібен. Зважаючи на визнання в судовому порядку недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири від 02.10.2009р., власником квартири є ОСОБА_5, від імені якої діє ліквідатор, якому Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" надані відповідні повноваження. На виконання покладених на ліквідатора обов'язків та в межах наданих повноважень ліквідатор правомірно звернувся до господарського суду із заявою в порядку статті 388 ЦК України про витребування майна.

Також, дослідженням матеріалів справи встановлено, що малолітня особа ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 і.н. НОМЕР_1) у спірній квартіри не зареєстрована та не проживає. ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2 і.н. НОМЕР_1) зареєстрований та проживає АДРЕСА_2

Судова колегія вважає, що заява ліквідатора в частині зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області скасувати реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходитьтся за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та зобов'язання Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області здійснити реєстрацію права власності двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м., загальною площею 46,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент звернення ліквідатора із заявою в порядку статті 388 ЦК України) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ( в редакції чинній на момент звернення ліквідатора із заявою в порядку статті 388 ЦК України) державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно з частиною п'ятою статті 3 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав.

У частині другій статті 9 цього ж Закону передбачено, що державний реєстратор, зокрема: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав.

Відповідно до частини четвертої цієї статті державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з проведенням державної реєстрації прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом (абзац другий частини четвертої вказаної статті).

Підстави для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень визначені у статті 24 Закону № 1952-ІV, а статтею 30 цього Закону встановлена відповідальність у сфері державної реєстрації прав.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державної реєстрації прав має виключну компетенцію в питаннях встановлення відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами. До виключної компетенції цього органу належить і прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підстав, а тому суд не вправі втручатися у діяльність органу державної реєстрації прав, зобов'язуючи його приймати такі рішення. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 11.11.2015р. у справі № 21-2958а15.

Заявником не надано доказів звернення до реєстраційної служби з заявою про здійснення відповідної реєстрації прав власності та того, що Державний реєстратор відмовив у здійсненні такої реєстрації.

Колегія судів зазначає, що державна реєстрація прав проводиться відповідно до визначених законом етапів, вчиненню реєстраційних дій передує перевірка поданих документів на їх відповідність вимогам законодавства. Суд не може зобов'язати здійснити державну реєстрацію прав за обставин, коли достеменно не встановлено, що всі подані документи належним чином оформлені, а всі етапи їх перевірки - завершені.

Зважаючи на викладене, ухвала господарського суду Харківської області у даній справі не відповідає нормам матеріального та процесуального права, прийнята при неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, без урахування правових висновків Верховного Суду України, що є підставою для її скасування та прийняття нового рішення про часткове задоволення заяви ліквідатора боржника про витребування майна.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 2 ст. 103, п. 1, п. 4 ст. 104, 105, 106 ГПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ПАТ "ОТП Банк" задовольнити частково.

Скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 10.12.2015р. у справі № Б-39/55-09.

Заяву ліквідатора боржника про витребування двокімнатної квартири житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 46,5 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 задовольнити частково.

Витребувати у ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_1), що зареєстрований та проживає АДРЕСА_2 на користь банкрута ФОП ОСОБА_5 двокімнатну квартиру житловою площею 27,5 кв.м, загальною площею 46,5 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Повний текст постанови складено 17.03.16

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Пуль О.А.

Суддя Шевель О. В.