ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р.Справа № 915/1623/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Будішевської Л.О.,

Суддів: Мишкіної М.А., Таран С.В.,

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю,

від відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року про часткове задоволення заяви Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. таким, що не підлягає виконанню

у справі №915/1623/14

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго»

про стягнення 13021082,60 грн., з яких: 1084153,81 грн. основного боргу, 147415,21 грн. збитків від інфляції, 400059,37 грн. 3% річних, 816863,44 грн. пені та 762590,77 грн.,

встановив:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.12.2014р. у справі №915/1623/14 позов ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-позивач) до Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» (далі-відповідач) про стягнення 13021082,60 грн., з яких: 1084153,81 грн. основного боргу, 147415,21 грн. збитків від інфляції, 400059,37 грн. 3% річних, 816863,44 грн. пені та 762590,77 грн. задоволено частково, стягнуто з ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 2031304,87 грн. основного боргу, 22344,35 грн. збитків від інфляції, 73961,75 грн. 3% річних, 139074,87 грн. пені, 142191,32 грн. штрафу, нарахованих за неналежне виконання договору купівлі-продажу природного газу №12/220-БО-22 від 03.09.2012р., а також судовий збір в розмірі 73080,00 грн.

На виконання вказаного рішення 12.01.2015р. господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

04.12.2015р. до господарського суду Миколаївської області надійшла заява Обласного комунального підприємства «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. таким, що не підлягає виконанню, з посиланням на набрання чинності змінами до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» та вчинення боржником дій, які визначені вказаним Законом для списання заборгованості.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.01.2016р. у справі №915/1623/14 (суддя Мавродієва М.В.) задоволено частково заяву ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», визнано наказ господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. у справі №915/1623/14 таким, що не підлягає в частині стягнення 2031304,52 грн. основного боргу, 139074,87 грн. пені, 142191,32 грн. штрафу та 73080,00 грн. судового збору. В іншій частині в задоволенні заяви ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її задовольнити у повному обсязі, ухвалу суду від 21.01.2016р. у справі №915/1623/14 скасувати в частині визнання наказу від 12.01.2015р. таким, що не підлягає виконанню щодо стягнення 139074,87 грн. пені та 142191,32 грн. штрафу. У задоволенні заяви ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання наказу від 12.01.2015р. у справі №915/1623/14 таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені та штрафу відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при прийнятті оскарженої ухвали судом не враховані норми матеріального права, а саме: ст.ст.8, 625 Цивільного кодексу України, ст.2 Закону України «Про деякі питання заборгованості за природний газ та електричну енергію», приписів Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

На думку скаржника, проведені відповідачем заходи повністю суперечать порядку, визначеному вимогами ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а тому є безпідставними твердження відповідача про відсутність у нього зобовязання перед позивачем згідно наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. у справі №915/1623/14.

Більш того, як зазначає позивач, процедура, передбачена Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу» закінчилася 06.09.2015р., а сам закон втратив чинність 01.10.2015р.

Як далі зазначає скаржник, станом на момент звернення з апеляційною скаргою, рішення господарського суду Миколаївської області від 24.12.2014р. у справі №915/1623/14 є чинним, заборгованість по спірному наказу в повному обсязі не сплачена та не списана в порядку, визначеному Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», отже, у відповідача наявний обовязок виконати рішення суду по зазначеному наказу.

Таким чином, скаржник вважає, що правові підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені та штрафу відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач її не визнав, вважаючи її доводи безпідставними, а оскаржену ухвалу господарського суду законною та обґрунтованою.

В засіданні суду представник позивача наполягав на задоволенні апеляційної скарги з підстав, викладених в останній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити без змін ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21.01.2015р.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, застосування норм матеріального та процесуального права, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається із заяви ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» про визнання наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. таким, що не підлягає виконанню, останній послався на норми ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» в редакції Закону України від 14.05.2015р. №423-VIІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які встановлюють реструктуризацію основної заборгованості, списання пені, штрафних та фінансових санкцій теплогенеруючих та теплопостачальних організацій за умови погашення ними в трьохмісячний строк заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014.

На думку ОКП «Миколаївоблтеплоенерго», банківські виписки за період з 26.06.2015р. по 09.07.2015р. та акт звіряння розрахунків від 31.08.2015, свідчать про те, що станом на 31.08.2015р. відповідач добровільно погасив заборгованість перед позивачем за природний газ спожитий до 01.01.2014р. в загальній сумі 2031304,52 грн., тобто виконав вимоги ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону №423-VIII) в частині погашення заборгованості в межах трьохмісячного строку, передбаченого Законом.

Місцевий господарський суд, дійшов висновку, що обовязок відповідача по сплаті на користь позивача основної заборгованості в сумі 2031304,52 грн. припинився у звязку з проведеною відповідачем оплатою. Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення основної заборгованості.

Крім того, встановивши, що ця заборгованість за газ, спожитий до 01.01.2014р., погашена відповідачем протягом червня-липня 2015 року, тобто в трьохмісячний строк з дня набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», господарський суд дійшов також висновку, що пеня у сумі 139074,87 грн., нарахована на цю заборгованість, відповідно до вказаного Закону, вважається погашеною. Відносно визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, в частині стягнення 3% річних у сумі 73961,75 грн. та інфляційних втрат у сумі 22344 грн., суд зазначив, що стягувані суми не є штрафними санкціями та на них не поширюються положення вказаного Закону, у звязку з чим у задоволенні цієї частини заяви було відмовлено.

06.06.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» від 14.05.2015 №423-VIII, яким внесені зміні, зокрема, до Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу».

Так, статтю 18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» доповнено частиною 13 такого змісту:

«Заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій за природний газ, спожитий в період з 1 січня 2014 до 31 грудня 2014 (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), не погашена на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», підлягає реструктуризації шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору про реструктуризацію заборгованості.

Ця реструктуризація здійснюється за умови погашення в трьохмісячний строк з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україн»" теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями заборгованості за природний газ, спожитий до 1 січня 2014 року (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій, що підлягають стягненню на підставі рішення суду), що залишилася непогашеною на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України».

Зазначені пені, штрафні та фінансові санкції підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу за умови виконання вимог цієї частини.

У типовому договорі про реструктуризацію заборгованості визначаються, зокрема, порядок реструктуризації і погашення заборгованості, загальна сума реструктуризованої заборгованості, строк її погашення, розмір щомісячних платежів, права та обовязки сторін.

Форма типового договору про реструктуризацію заборгованості затверджується Кабінетом Міністрів України».

З правового аналізу зазначених законодавчих змін вбачається, що предметом його регулювання є заборгованість теплогенеруючих та/або теплопостачальних організацій, не погашена станом на 06.06.2015р., за природний газ, спожитий протягом 2014 року, яка реструктуризується шляхом розстрочення на 24 місяці на підставі типового договору. При цьому, сплата теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями в 3-х місячний строк, починаючи з 06.06.2015р., заборгованості за природний газ, спожитий в попередній період, тобто до 2014 року, є лише передумовою для такої реструктуризації і укладення відповідного договору.

Водночас, законодавець чітко визначив, що списання пені, штрафних та фінансових санкцій може відбутись лише за умови виконання сторонами вказаних вимог, тобто після сплати теплогенеруючими та/або теплопостачальними організаціями в 3-х місячний строк заборгованості за газ, спожитий до 2014 року, і після укладення договору про реструктуризацію заборгованості за газ, спожитий протягом 2014 року, отже списання пені, штрафних та фінансових санкцій є одним із елементів процедури реструктуризації цієї заборгованості (останнім етапом саме реструктуризації), отже не може розглядатись відокремлено від реструктуризації.

В обґрунтування заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, відповідач зазначив про виконання ним вимог Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а саме сплату в 3-х місячний строк боргу за газ, спожитий до 2014 року, що, на його думку, є підставою для списання пені, інфляційних та річних, нарахований на цей борг, суми яких охоплюються спірним наказом.

У звязку з цим, на підставі рішення комісії ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» зі списання заборгованості, створеної з метою реалізації положень Закону №423-VIII, оформленого протоколом №1 від 26.08.2015р., відповідач списав заборгованість перед ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» зі сплати пені, інфляційних нарахувань та 3% річних, зокрема, стягнутих за наказом у справі №915/1623/14 в сумі 377572,29 грн., з яких: 139074,87 грн. пені, 142191,32 грн. штрафу, 73961,75 грн. 3% річних, 22344,35 грн. збитків від інфляції.

Однак, позивач, заперечуючи проти такого одностороннього списання зазначив про те, що норма ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» не поширює своєї дії на вказані правовідносини в контексті визнання наказу У справі №915/1623/14 таким, що не підлягає виконанню, адже у цій справі стягнено борг за газ, спожитий у 2013 році, однак між сторонами договір про реструктуризацію заборгованості за газ, спожитий у 2014 році, який є необхідною передумовою для списання пені, не укладався.

Вказані обставини свідчать про наявність між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ОКП «Миколаївоблтеплоенерго» спору про право останнього на припинення зобовязання щодо штрафних та фінансових санкцій.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За змістом зазначених норм, права або інтереси особи підлягають судовому захистові у разі їх порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.

Способи захисту субєктивних цивільних прав це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Положеннями ст.20 Господарського кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України визначені способи захисту прав і законних інтересів субєктів господарювання, зокрема, визнання права та припинення правовідношення.

За приписами ст.4-1 ГПК України господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі ст.2 ГПК України господарський суд порушує справи, зокрема, за позовними заявами, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позов про визнання права, зокрема, на списання штрафних та фінансових санкцій, набутого за Законом України «Про засади функціонування ринку природного газу», або ж про припинення правовідношення, в якому відповідач виступає боржником, що зобовязаний сплатити пеню, інфляційні та річні за неналежне виконання зобовязання, подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою. Тобто метою подання таких позовів є усунення невизначеності у взаємовідносинах субєктів, створення необхідних умов для реалізації права, запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню, встановлення правових підстав, з якими законодавчі приписи або дії осіб пов'язують припинення правовідношення, що, в свою чергу, в разі задоволення таких вимог буде засвідчувати наявність або відсутність обовязків у особи або їх припинення, визнання особи такою, що має або втратила право, тощо.

Відтак, за змістом наведених законодавчих приписів, права особи, які не визнаються або оспорюються, у вказаних вище способах їх захисту (визнання права та припинення правовідношення), захищаються судами в порядку позовного провадження, процедура якого визначена розділами І-ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч.4 ст.117 ГПК України господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

За приписами пунктів 3.1, 3.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 №9 (із змінами і доповненнями) частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті, які слід розглядати за правилами ГПК у межах вже розглянутої справи, у разі:

- якщо його видано помилково;

- якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Отже, враховуючи імперативні приписи ст.124 Конституції України та ст.115 ГПК України щодо обовязковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, норма ч.4 ст.117 ГПК України визначає можливість припинення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, лише внаслідок наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення, втім не встановлює процесуального механізму вирішення судом спору про право на цій стадії господарського процесу.

Таким чином колегія суддів зазначає, що обставини, на підставі яких господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню, мають бути безспірними та безпосередньо засвідчувати факт припинення зобовязань боржника, адже в іншому випадку між сторонами з цього приводу виникає спір про право, який не можливо вирішити лише шляхом застосування процесуальної норми.

Відтак, оскільки стягувачем за наказом не визнається право боржника, яке він вважає набутим на підставі приписів ч.13 ст.18 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу» (в редакції Закону України від 14.05.2015 №423-VIІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України») на списання в односторонньому порядку штрафних та фінансових санкцій, а зобовязання з їх оплати за спірним наказом припиненим, між сторонами існує спір про відповідне право, який до його вирішення в загальному порядку та встановлення судом обставин наявності/відсутності вказаного права, позбавляє господарський суд підстав для застосування приписів ч.4 ст. 117 ГПК України до судового наказу в частині стягнення пені та штрафу.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву відповідача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення пені та штрафу, не врахував вказаних вище норм та дійшов безпідставного висновку, що пеня та штраф, стягнені за рішенням суду, є погашеними на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо стабілізації фінансового стану Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», адже, цей закон лише надає можливість їх списання після укладення між сторонами договору про реструктуризацію, втім не встановлює автоматичного їх погашення і, відповідно, припинення обовязку боржника, тим більше за його одностороннім рішенням.

За таких обставин, оскаржена ухвала господарського суду підлягає скасуванню в частині стягнення 139074,87 грн. пені та 142191,32 грн., штрафу оскільки прийнята з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105

Господарського процесуального кодексу України,

апеляційний господарський суд

постановив:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року у справі №915/1623/14 скасувати в частині визнання таким, що не підлягає виконанню наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. у справі №915/1623/14 в частині стягнення 139074,87 грн. та 142191,32 грн. штрафу і в цій частині відмовити у задоволенні заяви ОКП «Миколаївтеплоенерго» про визнання наказу господарського суду Миколаївської області від 12.01.2015р. у справі №915/1623/14 таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині ухвалу господарського суду Миколаївської області від 21 січня 2016 року у справі 915/1623/14 залишити без змін.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Миколаївтеплоенерго» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ із зазначенням необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 14.03.2016р.

Головуючий суддя: Будішевська Л.О.

Судді: Мишкіна М.А.

ОСОБА_3