РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/32773/15

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/32773/15

за позовом комунального підприємства «Київський метрополітен»;

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департаменту комунальної власності виконавчого органу Київської

міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про розірвання договору, виселення з приміщення, зобов'язання вчинити дії

та стягнення 55 048,75 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Костильов В.А., довіреність № 169 від 25.12.2015р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 180 від 02.03.2016р.;

від третьої особи: Костюк О.М., довіреність № 062/02/07-9104 від 17.08.2015р.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось комунальне підприємство «Київський метрополітен» (надалі - позивач) з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач) про розірвання договору, виселення з приміщення, зобов'язання вчинити дії та стягнення 55 048,75 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору оренди № 71-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2007р. не сплачує позивачу орендну плату, у зв'язку з чим позивач просить суд розірвати договір оренди, виселити відповідача з орендованого нерухомого майна та зобов'язати відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що йому належать. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача основний борг у розмірі 47 250,98 грн., за прострочення сплати якого нараховані пеня у розмірі 7392,56 грн. та 3% річних у розмірі 405,21 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015р. порушено провадження у справі № 910/32773/15, розгляд справи призначено на 28.01.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016р. розгляд справи відкладений на 18.02.2016р., у зв'язку з надходженням від відповідач клопотання про відкладення розгляду справи.

17.02.2016р. через загальний відділ господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву та клопотання про залучення до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору - Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016р. суд, на підставі, ч. 3 ст. 69 ГПК України, продовжив строк вирішення спору, також було залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та відкладено розгляд справи на 15.03.2016р.

Присутнім у судовому засіданні 15.03.2016р. представником позивача підтримані заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, обґрунтовуючи викладеними у відзиві обставинами, - зазначив, що позивач, на думку відповідача, не має фактичного та юридичного відношення до нерухомого майна, за оренду якого стягує грошові кошти та з якого виселяє відповідача, оскільки за позивачем не зареєстровано право власності або право господарського відання на спірне майно. Крім цього, у відзиві на позов відповідач стверджує про те, що нарахування орендної плати повинно здійснюватися за Методикою розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженою рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 №34/6250, у зв'язку з чим у відповідача відсутня заборгованість перед позивачем. Крім того, відповідач був звільнений від сплати орендної плати у зв'язку з діями позивача по відключенню тимчасових споруд (кіосків) відповідача від електроживлення.

Представник третьої особи в судовому засіданні подав суду письмові пояснення, згідно яких Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) зазначає, що оскільки термін дії договору оренди припинений, то вимоги позивача про виселення орендаря з орендованого майна підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглянута за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників судового засідання, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2007р. між комунальним підприємством «Київський метрополітен» (позивач, за договором - орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, за договором - орендар) було укладено Договір оренди № 71-Упр(ДВ)-07 (далі - договір), відповідно до умов п.1.1 якого орендодавець на підставі рішення Київради від 02.02.2006 № 23/3114 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), далі - об'єкт оренди, за адресою: станція метро "Видубичі" (вестибюль № 1), для торгівлі товарами народного споживання.

Об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП "ПІ Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 8,0 кв.м., згідно з викопіюванням з Схеми тимчасового розташування МАФ, що складає невід'ємну частину цього договору (п.2.1).

Відповідно до п.2.4 договору, об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

За користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, та на дату підписання договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього договору, становить 277,55 грн. за 1 кв.м. орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на червень 2007 року (з врахуванням індексів інфляції по травень 2007) складає 2220,37 грн. (п.3.1 договору).

Згідно з п.3.2 договору, розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 3.4. договору, додатково орендар сплачує орендодавцю разом з орендною платою: податок на додану вартість у розмірах, порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою; відшкодовує вартість спожитих комунальних послуг. Сума відшкодування згідно з розрахунком (додаток № 2) на момент укладення договору складає 91,22 грн. (без ПДВ) та повинна бути переглянута в разі зміни цін на комунальні послуги для орендодавця.

За умовами п.3.5 договору, всього сума по договору з урахуванням ПДВ 20% з розрахунку на червень 2007 року складає 2773,91 грн. Оплата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (п.3.6 договору).

Орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. У разі не підписання акта приймання-передачі в силу вступає рішення Київради (п.4.1 договору). Орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі (п.4.2 договору).

Відповідно до п.4.9 договору, орендар зобов'язаний самостійно сплачувати вартість фактично спожити комунальних послуг постачальникам таких послуг, які надаються за окремими договорами, укладеними орендарем з цими організаціями (водопостачання, каналізація, газ, електрична та теплова енергія, вивіз сміття, технічне обслуговування обладнання і т.п.) за тарифами, які у встановленому законодавством порядку відшкодовують повну вартість їх надання, та пропорційну орендованій площі частку витрат на утримання прибудинкової території, на ремонт покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, та послуг по технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж. У місячний термін після укладення цього договору орендар повинен надати орендодавцю копії договорів, передбачених цим підпунктом.

За умовами п.4.14 договору, орендар після припинення дії договору оренди та у разі відмови у продовженні договору оренди зобов'язаний протягом 10 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі орендодавцю. У разі невиконання пункту 4.14. в силу вступає рішення Київради. При цьому оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі.

При несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців з дня закінчення строку поточного платежу орендодавець порушує справу в господарському суді про дострокове розірвання договору та примусове виселення орендаря (п.5.2 договору).

Згідно з п.6.2 договору, за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5 % від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. У випадку примусового стягнення несвоєчасно сплаченої орендної плати, у порядку, встановленому законодавством України, з орендаря також стягуються у повному обсязі втрати, пов'язані з таким стягненням.

При невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду (п.6.7 договору).

У разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння йому шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об'єкта оренди на дату повернення (п.7.5 договору).

Умовами п.8.5.4 договору встановлено, що у разі припинення дії цього договору орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю/переходу станції метро "Либідська" в термін, визначений п. 4.14 цього договору, від своїх тимчасових огороджуючих конструкцій. При невиконанні орендарем зазначених в цьому пункті договору умов, орендодавець самостійно на свій розсуд розпоряджається огороджуючими конструкціями (кіоском).

В умовах п.9.1 договору сторони встановили, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київради від 02.02.2006 № 23/114 діє з 02.07.2007 року до 30.06.2008 року (364 дні).

Після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради (п.9.3 договору), договір припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п.9.5 договору), на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами (п.9.7 договору).

Згідно акту прийому-передачі майна в оренду, 03.07.2007 року позивач передав, а відповідач прийняв частину переходу станції метро "Видубичі", визначену тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском) загальною площею 8,0 кв.м.

Сторонами укладались додаткові угоди на продовження терміну дії спірного договору.

Зокрема, додатковою угодою, у зв'язку з довгостроковим розглядом Київською міською радою питання щодо надання дозволу КП "Київський метрополітен" на переукладання договорів оренди нерухомого майна на станціях метрополітену, сторони продовжили термін дії договору оренди № 71-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2006р. до отримання відповідного рішення Київської міської ради, але не довше ніж до 30.09.2008р.

Додатковою угодою № 226 від 11.02.2008р. до договору сторонами погоджено зміну суми орендної плати за договором, встановлено її у розмірі 3271,81 грн.

Додатковою угодою № 345 від 01.10.2008р. до договору, у зв'язку з довгостроковим розглядом Київською міською радою питання щодо надання дозволу КП «Київський метрополітен» на переукладення договорів оренди нерухомого майна на станціях метрополітену, сторони дійшли згоди продовжити термін дії спірного договору до отримання відповідного рішення Київради, але не довше ніж до 31.12.2008р.

З аналогічних підстав, додатковою угодою № 374 від 31.12.2008р. до договору, було продовжено термін дії договору до отримання відповідного рішення Київради, але не довше ніж до 31.03.2009р.

Додатковою угодою № 226 від 11.02.2008р. до договору сторонами внесено зміни до п.3.4 та п.3.5 договору та погоджено зміну суми орендної плати за договором, встановлено її у розмірі 4156,79 грн.

Додатковою угодою № 325 від 28.09.2001р. до договору, сторони внесли зміни в п.9.1 договору та продовжили дію спірного договору до 31.03.2012р.

Як зазначає позивач, за період з 11 квітня 2015 року до 22 жовтня 2015 року відповідачу нараховано до сплати орендну плату у розмірі 47 250,98 грн., яку відповідачем не було оплачено, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 47 250,98 грн.

Даний договір є договором оренди, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України та Глави 30 Господарського кодексу України, а також Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується факт передачі приміщень в оренду та користування ними відповідачем (акт приймання-передачі майна в оренду від 17.03.2008).

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання договору оренди, позивач зазначив, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання щодо щомісячної сплати орендної плати протягом трьох місяців, заборгованість відповідача перед позивачем за період квітень-жовтень 2015 року складає 47 250,98 грн., а отже, відповідно до умов укладеного між сторонами договору, позивач просить суд розірвати укладений між сторонами договір оренди.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

У відповідності до приписів ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін, на який укладається договір оренди є істотною умовою договору оренди.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 763 Цивільного кодексу України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Пунктом 9.1 договору передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2012 року включно (в редакції додаткової угоди № 325 від 28.09.2011 року).

Відповідно до п.9.3. договору після закінчення строку дії цього договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради.

Таким чином, положення п.9.3 договору містять умови, що ставлять процедуру продовження дії цього договору в залежність від наявності прийнятого Київською міською радою відповідного рішення, тобто виключають його автоматичну пролонгацію (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2014 по справі № 910/12657/13).

Разом з цим, сторонами не заперечується, що після закінчення строку дії договору, який визначено у п.9.1. спірного договору та додатковою угодою № 325 від 28.09.2011 року, Київрадою не приймалося рішення з питання користування відповідачем об'єктом оренди. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи, які б надавали відповідачу право користування об'єктом площею 8,00 кв.м. (частина вестибюлю/переходу) станції метро "Видубичі" після закінчення строку оренди (а саме після 31.03.2012р.).

В силу ч. 2 ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, у випадку закінчення строку, на який його було укладено.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для користування відповідачем об'єктом оренди після 31.03.2012р., оскільки договір оренди припинив свою дію.

Отже, позивач фактично просить суд розірвати не існуючий на час вирішення спору договір, у зв'язку з чим вимога позивача про розірвання договору, дія якого припинена ще 31.03.2012р., є безпідставною, а відтак задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в разі закінчення строку дії договору оренди та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, визначених договором оренди.

Аналогічний обов'язок орендаря щодо повернення орендованого майна передбачено також пунктами 4.14, 7.5 договору оренди. При цьому, п. 4.14 договору орендарю надано десятиденний строк для повернення об'єкта оренди.

Пунктом 7.5. договору передбачено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт орендодавцю у стані, в якому перебував об'єкт оренди на момент передачі його в оренду з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об'єкта оренди без заподіяння шкоди, з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди.

Отже, враховуючи наведене, вимога позивача про виселення відповідача з нерухомого майна (частини вестибюлю/переходу), визначених тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіоском), підлягає задоволенню, оскільки з моменту припинення договору № 71-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2007р. відповідач втратив статус орендаря.

Крім того, позивачем було заявлено вимогу про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що належать відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро "Видубичі", загальною площею 8,0 кв.м.

Згідно п. 8.5.6. договору у разі припинення дії цього договору, орендар звільняє орендовану частину приміщення вестибюлю/переходу станції метро "Либідська" в термін, визначений п. 4.14. цього договору, від своїх огороджуючих конструкцій.

Враховуючи, що умовами договору прямо передбачений обов'язок відповідача звільнити орендовану частину приміщення від своїх тимчасових огороджувальних конструкцій, то вимога позивача про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасові огороджуючи конструкції (кіоски), що належать відповідачу та знаходяться за адресою: станція метро "Видубичі", загальною площею 8,0 кв.м., є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду міста Києва у справі №910/24959/15 від 16.02.2016р. у справі між тими ж сторонами щодо орендних правовідносин та постанові Вищого господарського суду України № 910/193/15-г від 21.10.2015р.

Суд зазначає про безпідставність доводів відповідача в частині того, що позивач не має фактичного та юридичного відношення до нерухомого майна за оренду якого стягує грошові кошти та з якого виселяє відповідача та в частині того, що за позивачем не зареєстроване право власності чи право господарського відання на спірне майно.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендодавцями є Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, а також майна, що не увійшло до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), що є державною власністю, крім майна, що належить до майнового комплексу Національної академії наук України та галузевих академій наук; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності; підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна, загальна площа яких не перевищує 200 кв. м на одне підприємство, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 кв. м.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності.

Відповідно до п. 2 Порядку передачі майна територіальної громади міста Києва в оренду, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28.09.2006 № 34/91, який діяв на дату укладення договору оренди № 191-Упр(дв)-08 від 17.03.2008, орендодавцями є підприємства, установи, в господарському віданні та в оперативному управлінні яких перебуває майно територіальної громади міста Києва (будівлі, споруди, приміщення, окреме індивідуально визначене майно).

Згідно з п.2.4 договору оренди № 71-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2007р., об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Судом встановлено, що наказом Головного управління комунальної власності м. Києва КМДА від 23.04.2003 №98 за позивачем закріплено на праві повного господарського відання майно, що є об'єктом договору оренди.

Пунктом 5.2 Статуту Комунального підприємства "Київський метрополітен" передбачено, що майно підприємства є комунальною власністю територіальної громади міста Києва і закріплено за ним на праві господарського відання.

Відповідно до ст. 136 Господарського кодексу України, право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства. Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Разом з тим, судом встановлено, що 29.12.2012р. Виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прийнято розпорядження № 2383, яким затверджено Положення про Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації, за змістом якого орендодавцем комунального майна з 29.12.2012р. є Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Однак, станом на дату укладення договору оренди № 71-Упр(ДВ)-08 від 02.07.2007р., правами орендодавця щодо майна, яке є об'єктом оренди за вказаним договором, було наділено Комунальне підприємство "Київський метрополітен".

Таким чином, покладення з 29.12.2012р. на Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) прав та обов'язків орендодавця комунального майна не обмежує права комунального підприємства "Київський метрополітен" як сторони договору за тими договорами оренди комунального майна, які були укладені до 29.12.2012р., в тому числі і за договором оренди № 71-Упр(ДВ)-07 від 02.07.2007р.

Стосовно тверджень відповідача про відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, що право власності чи право господарського відання (оперативного управління) на об'єкт оренди зареєстроване за комунальним підприємством "Київський метрополітен", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 327 Цивільного кодексу України, у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

З 01.01.2013р., відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" запроваджена нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, основною метою якої є спрощення процедури державної реєстрації прав.

До вказаної дати (тобто, до 01.01.2013р.) реєстрацію речових прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, проводили бюро технічної інвентаризації: на земельні ділянки - територіальні органи земельних ресурсів, реєстрація іпотек та обтяжень речових прав на нерухоме майно здійснювалась нотаріусами, а свідоцтва про право власності на будівлі та споруди видавалися органами місцевого самоврядування.

При цьому, в обов'язковому порядку "перереєструвати" право на нерухомість (тобто, внести відомості про право власності чи право господарського відання до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) необхідно тільки в разі, якщо виникла необхідність її відчуження. В такому випадку "перереєстрацію" речових прав на нерухоме майно проводитиме нотаріус, який перевірить інформацію в реєстрах і перенесе її у Державний реєстр прав.

Отже, за висновками суду, відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про те, що право власності зареєстроване за Київською міською радою, а право господарського відання (оперативного управління) на об'єкт оренди зареєстроване за Комунальним підприємством "Київський метрополітен" не свідчить про те, що об'єкт оренди, зокрема, не перебуває у комунальній власності чи на праві господарського відання позивача, а свідчить про те, що інформація про таке право не внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з огляду на особливий порядок внесення запису до вказаного реєстру, тобто після 01.01.2013р.

При цьому, суд звертає увагу відповідача на те, що заявлений комунальним підприємством "Київський метрополітен" позов не є позовом про захист права власності, а є позовом про примусове виконання обов'язку в натурі, який виник у відповідача саме із зобов'язальних відносин (правовідносин оренди) та спрямований на відновлення порушених прав іншої сторони договору (орендодавця) - Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди у розмірі 47 250,98 грн. за період з 10 квітня 2015 року по 22 жовтня 2015 року, пені у розмірі 7392,56 грн. та 3% річних у розмірі 405,21 грн. суд зазначає наступне.

Враховуючи те, що відповідно до умов договору, останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві, а оплата по договору нараховується орендодавцем та сплачується орендарем до дати фактичного повернення об'єкта оренди та підписання акту прийому-передачі, суд дійшов висновку про обґрунтованість здійснених позивачем нарахувань орендної плати після закінчення строку дії договору, тобто після 31.03.2012р.

При цьому, судом встановлено, що розмір місячної орендної плати складається із базової ставки орендної плати за травень 2009 року (відповідно до умов додаткової угоди від 01.06.2009) з урахуванням індексів інфляції та ПДВ.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 10 квітня 2015 року по 22 жовтня 2015 року, який долучений до позовної заяви, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Згідно з п. 3.6 договору оренди, орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, відповідач повинен був сплачувати орендні платежі не пізніше 10 числа поточного місяця оренди.

Однак, як встановлено судом, відповідач не виконав свій обов'язок зі сплати орендних платежів за вказаний період.

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість у загальному розмірі 47 250,98 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження відповідача у відзиві на позов щодо безпідставності застосування орендної ставки у розмірі 50%, оскільки, як стверджує відповідач з 01.04.2012р. позивач повинен був застосовувати орендну ставку у розмірі 9% (відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 34/6250), у зв'язку з чим заборгованість відповідача за договором відсутня.

Так, згідно з п. 3.1 договору, за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 24.01.2008р. № 21/4493 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006р. № 34/91.

Відповідно до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006р. № 34/91 за торгівлю непродовольчими товарами на станціях метрополітену, у прилеглих до них підземних переходах встановлено орендну ставку у розмірі 50% від вартості майна, визначеної експертним шляхом.

Відповідно до додатку № 2 до договору (Розрахунок місячної плати), орендна ставка становить 50%.

Будь-яких змін до договору в частині орендної ставки сторони не вносили.

Враховуючи те, що сторонами не було змінено орендну ставку у розмірі 50%, твердження відповідача про безпідставність її застосування позивачем є необґрунтованими.

При цьому, згідно з п. 3.3 договору, розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Доказів звернення відповідача до позивача з вимогою про зміну орендної плати у зв'язку з внесенням змін до Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, та, відповідно, доказів укладення між сторонами будь-яких додаткових угод з цього приводу, так само як доказів внесення змін до договору, в судовому порядку відповідачем суду не надано.

Так само, суд не приймає до уваги викладені у відзиві на позов твердження відповідача про те, що він повинен бути звільнений від сплати орендної плати на підставі ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, оскільки об'єкт оренди не міг бути використаний ним, у зв'язку з тим, що з квітня 2015 року позивач вимкнув на об'єкті оренди електропостачання, оскільки жодних доказів на підтвердження викладених обставин відповідачем суду не надано.

При цьому, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву лист за вих. №01-16-28б від 09.07.2015р. (вх.№1207 від 13.07.2015р.), адресований позивачу, з яким відповідач звертався до позивача з метою вирішення питання про зменшення розміру орендної плати за договорами оренди між сторонами, в тому числі щодо оренди частини вестибюлю/переходу станції метро "Видубичі", загальною площею 8,0 кв.м.

Даний лист підтверджує користування відповідачем частиною вестибюлю/переходу станції метро "Видубичі", загальною площею 8,0 кв.м. після 31.03.2012р.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України встановлено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Частиною 4 ст. 286 Господарського кодексу України встановлено, що строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, оскільки доказів повернення об'єкта оренди позивачу сторони суду не надали, у відповідача існує обов'язок сплачувати оренду плату по дату підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві з урахуванням п.п. 3.5, 3.6, 4.14 договору, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з 10 квітня 2015 року по 22 жовтня 2015 року є правомірними та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 47 250,98 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи проценти річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведені приписи Цивільного кодексу України щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім 3 % річних від простроченої суми, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 405,21 грн. за розрахунком позивача, який перевірений судом.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 7392,56 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Оскільки, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, термін дії договору закінчився 31.03.2012р., у позивача відсутні правові підстави для нарахування відповідачу пені за період з квітня по жовтень місяці 2015 року, у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Виселити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з нерухомого майна (частини вестибюлю/переходу), визначеного тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за адресою: місто Київ, станція метро "Видубичі" (вестибюль № 1), загальною площею 8,0 кв.м. Видати наказ.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) демонтувати тимчасові огороджуючі конструкції (кіоски), що належать Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та знаходяться за адресою: місто Київ, станція метро "Видубичі", частина вестибюля/переходу, загальною площею 8,0 кв.м. Видати наказ.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04114, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь комунального підприємства "Київський метрополітен" (03056, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 35; ) суму основного боргу у розмірі 47 250 грн. 98 коп., 3% річних у розмірі 405 грн. 21 коп. та судовий збір у розмірі 3490 грн. 43 коп. Видати наказ.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано: 21.03.2016р.

Суддя А.І. Привалов