ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11.02.2016 Справа № 905/11/16

Господарський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кучерявої О.О.,

при секретарі судового засідання Соколовій С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент Груп»

про визнання договору поставки №15/1895 від 26 жовтня 2012 року недійсним,

за участю представників:

від позивача: не зявився,

від відповідача: ОСОБА_1 за довір. від 29.05.2015р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент Груп» про визнання договору поставки №15/1895 від 26 жовтня 2012 року недійсним.

Правовою підставою визнання договору недійсним позивача вважає норми статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що господарська діяльність відповідача є сумнівною, тому існування між сторонами господарських відносин, на думку позивача, може призвести до пасивного ухилення останнього від сплати податків. Крім того, позивач зазначає, що договір породжує не ті правові наслідки, на котрі останній розраховував під час укладання договору, що суперечить ч.5 ст.203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України). Одночасно позивач посилається на приписи ч.1.ст.230 ЦК України, що передбачає вчинення правочину під впливом обману. Просив визнати вищевказаний договір недійсним.

Представник позивачау судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки невідомі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував. 11 лютого 2016 рокутчерез канцелярію суду надав відзив в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням того, що норми статті 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а норми статті 129 Конституції України одним з принципів судочинства визначають свободу у наданні сторонами суду доказів та у доведенні перед судом їх переконливості, судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу, відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України, за наявними в справі матеріалами.

Клопотань щодо фіксації судового процесу не заявлено, у звязку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, суд,

ВСТАНОВИВ:

26 жовтня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» (Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (Покупець) укладений договір поставки № 15/1895 (надалі по тексту договір), за умовами якого, Постачальник зобовязується передати у власність Покупця, а Покупець приймає та оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна вартість, виробник якої визначені сторонами у специфікаціях, які є невідємними частинами договору (пункт 1.1 договору).

Ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невідємними частинами чинного договору (пункт 2.1 договору).

Згідно із пунктом 2.2 договору орієнтовна сума договору на момент укладення складає 790000 грн. без ПДВ, ПДВ 158000 грн., всього з ПДВ 948000грн. Загальна сума договору є змінною величиною та складається з суми усіх специфікацій, що оформлені до договору.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що строки та умови поставки товару вказуються в специфікаціях.

Датою поставки товару вважається дата його передання Покупцю Постачальником у встановленому в специфікації місці (пункт 5.2 договору).

Відповідно до пункту 6.1 договору, Постачальник зобовязується надати Покупцю одночасно з товаром наступні документи: рахунок; сертифікат якості (паспорт, технічний паспорт, сертифікат відповідності); накладну (в накладній обовязкове посилання на отримувача товару); податкову накладну.

Згідно із пунктом 8.2 договору, сторони дають згоду на застосування в процесі прийомки товару правил, передбачених Інструкціями Держарбітражу при Раді міністрів СРСР про порядок прийомки товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю (П-6) та про порядок прийомки товару виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю (П-7).

Пунктом 9.3 договору встановлено, що покупець проводить оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунка на оплату та сертифіката якості або іншого документа, що підтверджує якість продукції, якщо інше не передбачено специфікацією.

Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2014 року (пункти 13.1, 13.2 договору).

Матеріали справи не містять доказів у підтвердження наявності заяви про розірвання договору або його припинення, яка б направлялась сторонами.

Товариством з обмеженою відповідальністю «ДОНБАС ПРОМ ОІЛ» та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» складені та підписані специфікації до договору, якими останні визначили найменування, кількість, вартість продукції. Також, визначили умови та строки поставки (том1, а.с. 22-29, 33-36).

Додатковою угодою №8 до договору сторони внесли зміни до специфікації №11.

13 січня 2015 року сторонами складено та підписано додаткову угоду, згідно якої в преамбулі договору та в тексті договору у звязку з переменайменуванням змінено найменування постачальника на «Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвент Груп» (а.с.32).

На виконання умов договору Постачальником виставлені рахунки на оплату товару: №ПРС+У571754 від 24.01.14 на суму 94238, 10 грн., №ПРС+У571055 від 17.01.14 на суму 36867, 60 грн., №ПРС+У570499 від 10.01.14 на суму 9028, 80 грн., №ПРС +У598548 від 23.12.14 на суму 196538, 40 грн., №ПРС +У598547 від 23.12.14 на суму 142018, 52 грн., №ПРС+У598546 від 23.12.14 на суму 86939, 82 грн., №ПРС+У570374 від 09.01.14 на суму 73735, 20 грн., №ПРС+У567742 від 12.12.13 на суму 56395, 62 грн., №ПРС+У586406 від 17.07.14 на суму 1382, 64 грн., №ПРС+У574685 від 28.02.14 на суму 43977, 78 грн., №ПРС+У564092 від 07.11.13 на суму 126 грн., №ПРС+У563566 від 13.12.13 на суму 126774, 12 грн., №ПРС+У573614 від 20.02.14 на суму 55328, 64 грн., №ПРС+У575061 від 05.03.14 на суму 150740, 70 грн., №ПРС+У575232 від 11.03.14 на суму 33208, 74 грн., №ПРС+У576765 від 26.03.14 на суму 25130, 16 грн., №ПРС+У568913 від 16.05.14 на суму 78876, 60 грн., №ПРС+У585433 від 04.07.14 на суму 55778, 30 грн., №ПРС+У587870 від 08.08.14 на суму 109935, 67 грн., №ПРС+У588419 від 14.08.14 на суму 68656, 50 грн., №ПРС+У590350 від 10.09.14 на суму 67564, 50 грн., №ПРС+У565858 від 15.11.13 на суму 98313, 60 грн., №ПРС+У566505 від 27.11.13 на суму 83781, 36 грн., №ПРС+У570372 від 09.01.14 на суму 61446 грн., №ПРС+У537433 від 30.01.13 на суму 17553, 49 грн., №ПРС+У537145 від 25.01.13 на суму 11702, 33 грн., №ПРС+У535690 від 18.01.13 на суму 82553, 33 грн., №ПРС+У538165 від 08.02.13 на суму 28215 грн., №ПРС+У537584 від 15.02.13 на суму 117023, 28 грн., №ПРС+У540505 від 13.03.13 на суму 9996 грн., №ПРС+У540365 від 06.03.13 на суму 12339, 36 грн., №ПРС+У590351 від 10.09.14 на суму 68656, 50 грн., №ПРС+У592155 від 03.10.14 на суму 98269, 20 грн., №ПРС+У595799 від 07.11.14 на суму 143444, 04 грн., №ПРС+У595892 від 07.11.14 на суму 10320, 42 грн., №ПРС+У595800 від 07.11.14 на суму 83391 грн., №ПРС+У592154 від 03.10.14 на суму 225155, 70 грн., №ПРС+У563357 від 23.10.13 на суму 11122, 98 грн., №ПРС+У562407 від 21.10.13 на суму 138993, 36 грн., №ПРС+У561473 від 07.10.13 на суму 30723 грн., №ПРС+У564728 від 07.11.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРС+У558353 від 11.09.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРС+У559807 від 23.09.13 на суму 61446 грн., №ПРС+У561181 від 04.10.13 на суму 24678, 72 грн., №ПРС+У556549 від 22.08.13 на суму 19992 грн., №ПРС+У554987 від 14.10.13 на суму 52488 грн., №ПРС+У550009 від 24.07.13 на суму 110602, 80 грн., №ПРС+У555981 від 19.08.13 на суму 40679, 76 грн., №ПРС+У545193 від 09.08.13 на суму 92169 грн., №ПРС+У543578 від 10.04.13 на суму 13436, 10 грн., №ПРС+У546363 від 13.05.13 на суму 225720 грн., №ПРС+У538167 від 22.05.13 на суму 12339, 36 грн., №ПРС+У541742 від 19.03.13 на суму 117023, 28 грн., №ПРС+У544676 від 18.04.13 на суму 225720 грн., №ПРС+У546011 від 13.05.13 на суму 43012, 20 грн., №ПРС+У544583 від 18.04.13 на суму 34535, 16 грн., №ПРС+У543963 від 10.04.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРС+У545235 від 25.04.13 на суму 197505 грн., №ПРС+У547666 від 27.05.13 на суму 49156, 80 грн., №ПРС+У541741 від 19.03.13 на суму 225720 грн., №ПРС+У545114 від 24.04.13 на суму 28215 грн., №ПРС+У552765 від 17.07.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРС+У546533 від 12.06.13 на суму 48960 грн., №ПРС+У551709 від 05.07.13 на суму 104395, 68 грн., №ПРС+У586401 від 17.07.14 на суму 53271, 30 грн., №ПРС+У577004 від 31.03.14 на суму 68904, 72 грн., №ПРС+У581199 від 20.05.14 на суму 135346, 73 грн., №ПРС+У585431 від 04.07.14 на суму 125640, 77 грн.

Матеріали справи містять належним чином засвідчені копії видаткових накладних, які підтверджують факт поставки товару за договором, зокрема: №ПРН+У569034 від 08.08.14 на суму 109935, 67 грн., №ПРС+У5542200 від 09.01.14 на суму 73735, 20 грн., №ПРН+У555397 від 24.01.14 на суму 94238, 10 грн., №ПРН+У554198 від 09.01.14 на суму 61446 грн., №ПРН+У572686 від 03.10.14 на суму 98269, 20 грн., №ПРН+У572685 від 03.10.14 на суму 225155, 70 грн., №ПРН+У575771 від 07.11.14 на суму 83391 грн., №ПРН+У575845 від 07.11.14 на суму 10320, 42 грн., №ПРН+У575770 від 07.11.14 на суму 143444, 04 грн., №ПРН+У544976 від 23.09.13 на суму 61446 грн., №ПРН+У543758 від 11.09.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРН+У546414 від 07.10.13 на суму 30723 грн., №ПРН+У540893 від 14.10.13 на суму 52488 грн., №ПРН+У546166 від 04.10.13 на суму 24678, 72 грн., №ПРН+У547239 від 21.10.13 на суму 138993, 36 грн., №ПРН+У548084 від 23.10.13 на суму 11122, 98 грн., №ПРН+У548717 від 07.11.13 на суму 126 грн., №ПРН+У548267 від 13.12.13 на суму 126774, 12 грн., №ПРН+У551915 від 12.12.13 на суму 56395, 62 грн., №ПРН+У552479 від 26.12.13 на суму 75183, 84 грн., №ПРН+У550248 від 15.11.13 на суму 98313, 60 грн., №ПРН+У549262 від 07.11.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРН+У550810 від 27.11.13 на суму 83781, 36 грн., №ПРН+У526363 від 30.01.13 на суму 17553,49 грн., №ПРН+У526138 від 25.01.13 на суму 11702,33 грн., №ПРН+У524975 від 18.01.13 на суму 82553, 33 грн., №ПРН+У5264484 від 15.02.13 на суму 117023, 28 грн., №ПРН+У526961 від 08.02.13 на суму28215 грн., №ПРН+У528711 від 06.03.13 на суму 12339, 36 грн., №ПРН+У528826 від 13.03.13 на суму 9996 грн., №ПРН+У529419 від 20.03.13 на сумку 225720 грн., №ПРН+У527568 від 20.03.13 на суму 117023, 28 грн., №ПРН+У531623 від 19.04.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРНУ531313 від 10.04.13 на суму 13436, 10 грн., №ПРН+У532216 від 19.04.13 на суму 225720 грн., №ПРН+У532144 від 19.04.13 на суму 34535, 16 грн., №ПРН+У532581 від 24.04.13 на суму 28215 грн., №ПРН+У532677 від 26.04.13 на суму 197505 грн., №ПРН+У530488 від 04.04.13 на суму 147470, 40 грн., №ПРН+У526963 від 22.05.13 на суму 12339, 36 грн., №ПРН+У533335 від 13.05.13 на суму 43012, 20 грн., №ПРН+У526962 від 14.05.13 на суму 225720 грн., №ПРН+У534722 від 27.05.13 на суму 49156, 80 грн., №ПРН+У533768 від 12.06.13 на суму 48960 грн., №ПРН+У532648 від 09.08.13 на суму 92169 грн., №ПРН+У542218 від 22.08.13 на суму 19992 грн., №ПРН+У541743 від 19.08.13 на суму 40679, 76 грн., №ПРН+У538110 від 05.07.13 на суму 104395, 68 грн., №ПРН+У538995 від 17.07.13 на суму 22335, 36 грн., №ПРН+У536674 від 24.07.13 на суму 110602, 80 грн., №ПРН+У571130 від 10.09.14 на суму 67564, 50 грн., №ПРН+У571131 від 10.09.14 на суму 68656, 50 грн., №ПРН+У557024 від 20.02.14 на суму 55328, 64 грн., №ПРН+У557911 від 28.02.14 на суму 43977, 78 грн., №ПРН+У554800 від 17.01.14 на суму 36867, 60 грн., №ПРН+У558227 від 05.03.14 на суму 150740, 70 грн., №ПРН+У554310 від 10.01.14 на суму 9028, 80 грн., №ПРН+У569483 від 14.08.14 на суму 68656, 50 грн., №ПРН+У578111 від 23.12.14 на суму 196538, 40 грн., №ПРН+У578110 від 23.12.14 на суму 142019, 52 грн., №ПРН+У578109 від 23.12.14 на суму 86939, 82 грн., №ПРН+У558355 від 11.03.14 на суму 33208, 74 грн., №ПРН+У559857 від 31.03.14 на суму 68904, 72 грн., №ПРН+У559649 від 26.03.14 на суму 25130, 16 грн., №ПРН+У552921 від 16.05.14 на суму 78876, 60 грн., №ПРН+У563389 від 20.05.14 на суму 135348, 73 грн., №ПРН+У566965 від 04.07.14 на суму 55778, 30 грн., №ПРН+У566963 від 04.07.14 на суму 125640, 77 грн., №ПРН+У567786 від 17.07.14 на суму 53271, 30 грн., №ПРН+У567791 від 17.07.14 на суму 1382, 64 грн.

Товар приймався особами відповідальними за отримання товарно-матеріальних цінностей, які діяли на підставі довіреностей.

Платіжними дорученнями відповідачем сплачувалось вартість товару (том2, а.с.38-93).

Предмет позовних вимог визнання недійсним договору . Фактично позивач ставить під сумнів фінансово-господарську діяльність відповідача, вбачає у діях останнього порушення прав ПАТ "Енергомашспецсталь", передбачених податковим законодавством, внаслідок чого вважає, що договір породжує не ті правові наслідки, на котрі позивач розраховував під час його укладання, є вчиненим під впливом обману, що суперечить ч.5 ст.203 ЦК України та передбачено ч.1.ст.230 ЦК України.

Заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Зокрема, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, стаття 203 ЦК України встановлює перелік вимог, яким повинен відповідати правочин для набрання їм чинності, тобто юридичної сили.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Способи волевиявлення та форми правочину врегульовані в статті 205 Цивільного кодексу України, за якою правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Як встановлено у ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

У відповідності до вимог ст. 54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги з зазначенням доказів.

Зокрема, до обставин, на яких позивач обґрунтовує свої вимоги, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, які необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача та заперечень відповідача.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз.4 п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29 травня 2013 року №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами та доповненнями)).

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 того ж Кодексу господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Положення частини п'ятої статті 203 ЦК України, яким визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, передбачає реальну можливість виконання досягнутого його учасниками волевиявлення.

У свою чергу частина 1 статті 234 ЦК України передбачає, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються ним. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Таким чином, фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення в оточуючих суб'єктів про наявність правового зв'язку між сторонами такого правочину.

Разом з тим, у разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Пунктом 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України 29 травня 2013 року №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними (із змінами та доповненнями)) передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків.

Як встановлено судом, обома сторонами вчинено ряд дій на виконання його умов, що свідчить про їх намір створити юридичні наслідки у зв'язку з укладенням такого договору.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що на час вчинення спірного правочину визначені у ньому правові наслідки не могли реально настати.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності, або замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, ненадання технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Позивач не надав суду доказів, які б підтверджували вчинення ним оспорюваних договорів під впливом обману, тобто внаслідок навмисного введення позивача в оману щодо обставин, які впливали на вчинення правочину.

Доводи позивача стосовно сумнівності підприємницької діяльності відповідача є не підтвердженими будь-якими доказами у справі, навпаки, зобовязання за спірним договором відповідачем виконані у повному обсязі та прийняті позивачем без заперечень.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання, суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Судом не встановлено підстав, з наявністю яких законодавство України повязує недійсність договору, відповідно позовні вимоги є недоведеними, внаслідок чого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвент Груп» про визнання договору поставки №15/1895 від 26 жовтня 2012 року недійсним - відмовити.

У судовому засіданні 11 лютого 2016 року проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 16 лютого 2016 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

Суддя О.О. Кучерява