РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016№910/32052/15

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/32052/15

за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», м. Київ,

про стягнення 49 490 грн. страхового відшкодування,

без участі представників сторін у зв'язку з їх неявкою.

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (далі - ПрАТ «АСК «Інго Україна») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі - ПАТ «НАСК «Оранта») 49 490 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що: ПрАТ «АСК «Інго Україна» на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасних випадків від 11.04.2013 №740563714.13 (далі - Договір) сплатило вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Caddy», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі - «Volkswagen Caddy»), на підставі рахунку від 18.12.2013 №С4210304-1 товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Дніпровська набережна» у сумі 62 767,87 грн., а тому позивачем відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статтей 993 і 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримано право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі сплаченого відшкодування; відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «Opel Omega», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі - «Opel Omega»), була застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» (поліс №АС/2742938, за яким ліміт по майну становив 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 порушено провадження у справі; у порядку підготовки справи до судового розгляду витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) письмову інформацію щодо умов поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/2742938, який був чинним станом на 08.12.2013.

13.01.2016 від МТСБУ надійшла письмова інформація з якої вбачається, що за полісом №АС/2742938 (за яким ліміт по майну становить 50 000 грн., а франшиза - 510 грн.) було застраховано цивільно-правову відповідальність ОСОБА_2 як страхувальника транспортного засобу марки «Opel Omega».

Відповідач 14.01.2016 подав суду відзив на позовну заяву, у якому вказав, що: ДТП відбулося 08.12.2013; позивач всупереч вимогам підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (далі - Закон) не звертався до ПАТ «НАСК «Оранта» протягом одного року щодо виплати страхового відшкодування у зв'язку з ДТП у розмірі здійсненої позивачем страхової виплати, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Позивач 26.01.2016 подав суду додаткові пояснення до відзиву відповідача, у яких зазначив, що за регресним зобов'язанням перебіг строку позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, а саме з дня виплати страхового відшкодування; до позивача обов'язок подачі заяви не перейшов і не міг перейти, оскільки для останнього відповідач у справі не є страховиком у розумінні пункту 35.1 статті 35 Закону; позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування.

Представники сторін у судове засідання 14.03.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений під розписку у судовому засіданні 22.02.2016.

Ухвали господарського суду міста Києва було надіслано відповідачу на адресу (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д), зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал, та рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень за юридичною адресою відповідача, які долучено до матеріалів справи.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 14.03.2016 без участі представників сторін за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України, далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

11.04.2013 ПрАТ «АСК «Інго Україна» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю «Пьотінгер Україна» (страхувальник) укладено Договір, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну третіх осіб при використанні застрахованого транспортного засобу (виключаючи осіб, що знаходяться в застрахованому транспорті та їх майно); страховим випадком є настання відповідальності страхувальника/водія у разі заподіяння шкоди третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказаного у пункті 1 Договору транспортного засобу; строк дії Договору з 18.04.2013 до 17.04.2014.

08.12.2013 о 17 год. 30 хв. на 25 км + 500 м Київської а/д Київ-Чоп (на Будапешт через Львів, Мукачеве, Ужгород) в с. Капітанівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Opel Omega» під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Caddy» під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого зазначені автомобілі отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 10.3 та 10.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

09.12.2013 ОСОБА_5 звернулася до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до звіту від 03.03.2014 №624 про оцінку автомобіля «Volkswagen Caddy» вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля становить 53 457,49 грн.

19.12.2013 ПрАТ «АСК «Інго Україна» складено страховий акт №107538, відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 62 767,87 грн.; дану суму позивачем було перераховано товариству з обмеженою відповідальністю «Атлант-М Дніпровська набережна» за ремонт автомобіля «Volkswagen Caddy», що підтверджується платіжним дорученням від 11.01.2014 №364.

Постановою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2013 у справі №369/12220/13-п визнано ОСОБА_3 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано до винної особи адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн.

09.06.2015 ПрАТ «АСК «Інго Україна» надіслало на адресу відповідача претензію від 09.06.2015 №2477, в якій просило відшкодувати в порядку регресу 49 490 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок ПрАТ «АСК «Інго Україна».

За приписами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку (постановою Києво-Святошинського районного суду міста Києва від 16.12.2013 у справі №369/12220/13-п), а тому вказані обставини не потребують додаткового доведення, а відтак, шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «Opel Omega», повинна відшкодовуватися власником вказаного автомобіля.

Разом з тим, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що оскільки ДТП сталося 08.12.2013, а позивач протягом одного року не звертався до відповідача з вимогою про виплату страхового відшкодування, а тому, з огляду на підпункт 37.1.4 пункт 37.1 статті 37 Закону, є підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Згідно з частиною першою статті 11128 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Відповідно до постанови судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі №6-112цс13 при виплаті страховою компанією страхового відшкодування згідно зі статтею 993 Цивільного кодексу України, до неї переходить право вимоги потерпілого, а не відбувається набуття такого права в порядку регресу.

Таким чином, Верховний Суд України дійшов правового висновку про те, що внаслідок проведеної страхової виплати відбувається заміна кредитора в зобов'язанні, а тому продовжує існувати зобов'язання із заміненим кредитором.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/9494/14).

Отже, приписи підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону не можуть бути підставою для відмовою у виплаті страхового відшкодування, оскільки ця норма регулює відносини між страховиком та страхувальником цивільно-правової відповідальності, а не між страховими компаніями, а тому доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 49 490 грн. страхового відшкодування слід задовольнити.

Слід також зазначити, що відповідач у своєму відзиві вказує, що позивач пропустив однорічний строк, який починається обчислюватися з дати ДТП, для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування, та посилається на постанову Верховного Суду України від 25.12.2013 №6-112цс13.

Проте, вказана постанова Верховного Суду України містить висновки стосовно необхідності застосування до правовідносин сторін загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Такої ж правової позиції Верховний Суд України дотримується і в постанові від 23.09.2015 у справі №910/22731/14.

Разом з тим, відповідач в письмовому вигляді (у відзиві чи окремою заявою) не просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності до відносин сторін у даному спорі.

Частиною першою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Таким чином, оскільки ДТП сталося 08.12.2013, то загальний строк позовної давності починає обчислюватися саме з цієї дати, і закінчується 08.12.2016.

Отже, позивач звернувся до суду із даним позовом у межах строку позовної давності.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д; ідентифікаційний код 00034186) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 33; ідентифікаційний код 16285602) 49 490 (сорок дев'ять тисяч чотириста дев'яносто) грн. страхового відшкодування та 1 218 (одну тисячу двісті вісімнадцять) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.03.2016.

Суддя О. Марченко