ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

05.02.2016 Справа № 907/971/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Л.С. Журавчак

суддя Г.Й. Бобрик

суддя І.Г.Ушак

розглянувши матеріали справи

За позовом Берегівського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Великобийганської сільської ради, с. В. Бийгань Берегівського району

До відповідача відкритого акціонерного товариства "Великобіганське", с. В. Бийгань Берегівського району

Про визнання державних актів недійсними та повернення у комунальну власність земельної ділянки вартістю 5048031,72 грн.

За участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, сільський голова;

від відповідача - ОСОБА_2, голова товариства; ОСОБА_3, предст. за дов. від 28.09.15,

ОСОБА_4, прокурора відділу прокуратури Закарпатської області;

ОСОБА_5, начальника управління Держгеокадастру у Берегівському районі

Суть спору: визнання державних актів на право постійного користування землею серії ЗК №001-22036 від 24.03.97 та на право колективної власності №00122037 від 04.01.00 недійсними і повернення у комунальну власність земельної ділянки вартістю 5048031,72 грн.

Прокурор підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві. Вважає видані ВАТ "Великобіганське" Державні акти на право постійного користування землею серії ЗК №001-22036 від 24.03.97 та №00122037 від 04.01.00 такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки зазначені в них рішення ради, на підставі яких вони видані, радою не приймалися, на підтвердження чого подав протокол засідання 12-ї сесії Великобіганської сільської ради 22- го скликання.

Просить суд обраховувати строк позовної давності з моменту, коли прокурору стало відомо про наявність вказаних порушень, тобто з 31.08.2015 - дати отримання довідки з питань дотримання вимог земельного законодавства при наданні у постійне користування земельної ділянки ВАТ "Великобіганське", складеної Держсільінспекцією у Закарпатській області. Звертає увагу суду, що правовою підставою для такого застосування слугують положення ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку давності від дня, коли особа дізналася про порушення. Посилається також на пункт 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.13 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", відповідно до якого у разі, коли згідно з законом позивачем у справі виступає прокурор (ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Підкреслює, що відповідно до п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.11 №6 "Про деякі питання розгляду справ у спорах, що виникають з земельних відносин" недійсними можуть визнаватися як рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності і постійного користування. В зв"язку з визнанням недійсними згаданих державних актів, заявлено вимогу про повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді, волевиявлення якої через сільську раду на її передачу відповідачу не було.

Позивач підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав.

Відповідач проти позову заперечує. Зазначає, що серед пунктів порядку денного 12-ої сесії Великобіганської сільської ради 22-го скликання за 24.03.97 міститься запис щодо вирішення різних питань, а саме: передачі земельних ділянок у власність та видачі Державних актів на право постійного користування. Також наявне рішення сільської ради про передачу земельної ділянки на праві колективної власності ВАТ "Великобіганське" площею 120,8га та видачу Державного акту на право постійного користування землею. Отже, сам по собі факт відсутності у протоколі засідання згаданої сесії сільської ради інформації про передачу земельної ділянки ВАТ "Великобіганське" не є достатньою підставою для скасування державних актів серії ЗК №001-22036 від 24.03.97 та №00122037 від 04.01.00.

Також факт внесення органом прокуратури відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів) до моменту набрання обвинувального вироку суду щодо встановлення факту службового підроблення законної сили відповідно до положень Розділу V ГПК України є неналежним доказом та не підтверджує факту незаконності отримання товариством згаданих актів та необхідності їх скасувати.

У письмових запереченнях на відзив прокурор не погоджується з позицією відповідача. Вважає, що сам запис про вирішення різних питань, а саме: передача земельних ділянок у власність та видача Державних актів не свідчить про розгляд питання стосовно спірної землі. Наголошує, що доказом неприйняття радою рішення є видача двох різних Державних актів на одну й ту ж земельну ділянку. До того ж, виходячи з положень ст. 92 чинного Земельного кодексу України товариство не може бути суб"єктом права постійного користування. Не погоджується і з твердженням відповідача щодо пропуску ним строку позовної давності, оскільки про порушення йому стало відомо 31.08.15 з довідки з питань дотримання вимог земельного законодавства, складеної Держсільгоспінспекцією у Закарпатській області 28.08.15.

ВСТАНОВИВ:

24.03.1997 року 12-ої сесією Великобіганської сільської ради 22-го скликання за наслідками перереєстрації підприємства прийнято рішення про видачу Державного акту на право постійного користування ВАТ "Великобіганське" на земельну ділянку площею 120,8га.

Того ж дня сільською радою прийнято рішення про передачу земельної ділянки на праві колективної власності ВАТ "Великобіганське" площею 120,8га та видачу Державного акту на право постійного користування землею.

На виконання вказаних рішень відкритому акціонерному товариству "Великобіганське" 24.03.97 видано Державний акт на право постійного користування землею серії ЗК №001-22036, зареєстрований в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №3.

Згодом, 04.01.2000 сільською радою видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ЗК №001-22037, зареєстрований за №4 в Книзі записів актів на право колективної власності на землю.

Посилаючись на відсутність у Великобіганської сільської ради законних підстав для видачі ВАТ "Великобіганське" Державних актів, прокурор звернувся до суду з вимогою визнати їх недійсними і скасувати у судовому порядку та повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді.

При зверненні з позовом прокурор посилається на довідку з питань дотримання вимог земельного законодавства при наданні у постійне користування земельної ділянки ВАТ "Великобіганське", складену Держсільгоспінспекцією у Закарпатській області 28.08.15, з якої йому стало відомо про порушення вимог земельного законодавства. В ній зазначено, що державні акти видані на підставі рішення однієї сесії Великобийганської сільської ради; згідно з протоколом засідання 12 сесії 22 скликання від 24.03.97 розгляд питання про надання земельної ділянки ВАТ "Великобийганське" не проводився, тобто рішення щодо виникнення права постійного користування чи колективної власності у товариства не приймалося, що суперечить вимогам ст. 19 Земельного кодексу України, якою визначена відповідна процедура. З цих підстав державним інспектором зроблено висновок, що виготовлення правовстановлюючих документів на право користування землею проводилося всупереч згаданій нормі права.

Викликана в судове засідання для дачі пояснень з приводу предмету спору начальник управління Держгеокадастру у Берегівському районі підтвердила факт існування двох Державних актів на одну й ту ж земельну ділянку. Пояснила також суду порядок паювання земель колективних сільськогосподарських підприємств та відкритих акціонерних товариств.

Заслухавши уповноважених представників сторін, начальника управління Держгеокадастру у Берегівському районі, вивчивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про відмову в позові з наступним обгрунтуванням.

На підставі Договору про передачу землі, затвердженого рішенням Загальних зборів колгоспу "Шлях до комунізму" та на підставі рішення Берегівської райагроради №16 від 31.05.1990р., колгосп у грудні 1990 року - січні 1991 року передав у безстрокове та безоплатне користування радгоспу земельну ділянку площею 170,9га.

На частину вказаної земельної ділянки радгоспу "Великобіганському" на підставі рішення Великобіганської сільської ради від 15.09.1992 року було видано Державний акт на право постійного користування землею ОСОБА_2 ЗК-001-22035.

Відповідно до Наказу Закарпатського Регіонального відділення Фонду Державного майна України №3/1217 від 24.01.1997 року державне підприємство радгосп "Великобіганский" перетворено у відкрите акціонерне товариство "Великобіганське".

Згідно з затвердженим заступником начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області Планом приватизації сільськогосподарського підприємства агропромислового комплексу радгоспу "Великобіганський" останньому належала земельна ділянка площею 120,8га.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 7 Земельного кодексу Української PCP, в редакції від 05.05.1993, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, серед інших, сільськогосподарським підприємствам і організаціям.

Статтею 60 цього ж кодексу визначено, що колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, сільськогосподарські акціонерні товариства можуть одержувати земельні ділянки у колективну власність, користування, у тому числі в оренду. Землі, передані цим господарствам у колективну власність, поділяються на землі загального несільськогосподарського використання і землі сільськогосподарського використання.

Радгоспи, інші державні сільськогосподарські підприємства, установи і організації одержують земельні ділянки у постійне користування для сільськогосподарського виробництва. Зазначені підприємства, установи і організації можуть додатково брати в оренду або одержувати у тимчасове користування земельні ділянки.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 18 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств», в редакції від 30.03.1995, продаж часток (акцій, паїв), що належать державі в майні господарських товариств, здійснюється шляхом перетворення державних підприємств у акціонерні товариства. Створене акціонерне товариство є правонаступником приватизованого підприємства.

У пункті 5 «Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №686 від 07.12.1992, у редакції від 11.09.1996, зазначено, що з моменту державної реєстрації відкритого акціонерного товариства активи і пасиви державного підприємства приймаються товариством. Товариство є правонаступником прав і обов'язків державного підприємства, що приватизується.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі», в редакції від 10.07.1996, приватизація майна в агропромисловому комплексі здійснюється відповідно до законодавства України з питань приватизації з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з цим Законом здійснюється приватизація майна підприємств, що перебувають у загальнодержавній, республіканській і Автономної Республіки Крим) та комунальній власності, для яких основними видами діяльності є виробництво сільськогосподарської продукції, продукції рибного та лісового господарства, їх переробка і реалізація, виконання робіт і надання послуг сільськогосподарським товаровиробникам.

Приватизація майна радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється шляхом перетворення їх у колективні сільськогосподарські підприємства або у відкриті акціонерні товариства за рішенням загальних зборів (зборів уповноважених) (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі»).

Статтею 92 Земельного Кодексу України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише: підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування". Однак ця норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 (див. Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1- 17/2005) (п. 2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин»).

Крім того, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України №449 від 02.04.2002 "Про затвердження форми державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою" встановлює, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб.

ВАТ «Великобіганське» було створено у 1997 році шляхом перетворення державного підприємства радгоспу «Великобіганське», тобто мало місце не створення нового, незалежного від державного, субєкта господарювання, а зміна організаційно-правової форми підприємства.

Статтею 412 Цивільного кодексу України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється.

Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства не мають зворотної дії в часі, їх дія поширюється на відносини, які виникли раніше, лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують цивільну відповідальність особи.

Відповідно до наведених норм, оцінивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що виданий 24.03.97 відкритому акціонерному товариству "Великобіганське" Державний акт на право постійного користування землею серії ЗК №001-22036, зареєстрований в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №3 не суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вимога прокурора про визнання його недійсним та скасування до задоволення не підлягає.

Посилання прокурора на відсутність підстав видачі спірного Державного акту, так як рішення ради від 24.03.97 таким не вважає з підстав відсутності інформації про його прийняття в протоколі засідання 12-ї сесії Великобіганської сільської ради 22- го скликання, судом до уваги не взято. Сам по собі факт відсутності у протоколі засідання згаданої сесії сільської ради чіткої інформації про передачу земельної ділянки ВАТ "Великобіганське" не є достатньою підставою для скасування державного акту серії ЗК №001-22036 від 24.03.97, у відповідача наявне рішення ради, на підставі якого виданий оспорюваний Акт. Факт підроблення таких документів (протоколу, рішення) ні прокурором, ні позивачем належними доказами не доведено, а саме лише внесення органом прокуратури відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України до моменту набрання обвинувального вироку суду законної сили відповідно до положень Розділу V ГПК України є неналежним доказом та не підтверджує факту незаконності отримання товариством згаданих актів та необхідності їх скасувати.

Вимога прокурора про визнання недійсним та скасування виданого 04.01.2000 сільською радою Державного акту на право колективної власності на землю серії ЗК №001-22037 є обгрунтованою, оскільки такий акт виданий на підставі суперечливого за змістом рішення ради від 24.03.1997 року: при передачі земельної ділянки площею 120,8га на праві колективної власності ВАТ "Великобіганське" вирішено посвідчити дане право Державним актом на право постійного користування землею.

Разом з цим, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Предметом позову є визнання незаконним та скасування державного акту на право колективної власності на землю та повернення її територіальній громаді.

Із 1 січня 2004 року набрав чинності Цивільний кодекс України. Згідно з пунктами 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень цей Кодекс набирає чинності та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до обрання чинності ЦК України, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Таким чином, до даних вимог має бути застосовано положення про позовну давність ЦК України (постанова Верховного Суду України від 23.12.2014 по справі №3-194гс14).

Відповідно до 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013 початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Позивачу сільській раді про прийняття рішень та оскаржуваних актів було відомо ще з 1997-2000 рр.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України) (п. 2.3 цієї ж Постанови).

За таких обставин справи, вимога прокурора про визнання недійсним та скасування Державного Акту про право колективної власності на землю серії ЗК №001-22037 є обгрунтованою, однак, в зв"язку з пропуском позовної давності, про яку заявлено відповідачем, відповідно до ст. 267 Цивільного кодексу України до задоволення не підлягає.

Оскільки в задоволенні позовних вимог про визнання недійсними державних актів відмовлено, відсутні підстави і для повернення спірної земельної ділянки територіальній громаді.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 261, 267 Цивільного кодексу України, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

1. В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 18.03.16

Суддя Л.С. Журавчак

Суддя Г.Й. Бобрик

Суддя І.Г.Ушак