РІШЕННЯ

09 березня 2016 року м.Харків Справа № 913/36/16

Провадження №14/913/36/16

За позовом Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м.Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 9912 грн. 05 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Лісовицький Є.А.

при секретарі судового засідання Дохняк І.В.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність, №139/16 від 01.02.2016.

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність №23 від 31.12.2015.

До початку слухання справи по суті не заявлено вимогу про фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з чим відповідно до ст. ст. 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України таке фіксування судом не здійснювалося.

Суть спору: позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-175 від 28.05.2012 в загальному розмірі 9912 грн. 05 коп., з яких:

- 6885 грн. 00 коп. - основний борг;

- 1101 грн. 93 коп. пеня;

- 340 грн. 20 коп. штраф;

- 1430 грн. 46 коп. - інфляційні втрати;

- 154 грн. 46 коп. 3 % річних.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву №01-02-54/171 від 02.02.2016, яким просить суд відмовити Дочірній компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» в задоволенні позовних вимог.

У відзиві відповідач зазначає, що в результаті проведення бойових дій на території Луганської області були пошкоджені газопроводи, які перебувають на обслуговуванні в структурних підрозділах Товариства. Загалом пошкоджено 637 газопроводи. Події, які відбуваються на території обслуговування товариства Луганської області мають негативний вплив не тільки на постачання природного газу, але й на безпеку експлуатації систем газопостачання. Товариство, як газотранспортне /газорозподільне підприємство зобовязано обслуговувати газопроводи, які знаходяться в експлуатації, забезпечувати безперебійне газопостачання, контролювати та підтримувати безпеку газотранспортної системи.

На даний час підприємство не може нормально проводити господарську діяльність та належним чином відповідати за зобовязаннями перед контрагентами.

Відповідач також зазначає, що згідно п. 3.2. договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-175 від 28.05.2012, Сторони звільняються від відповідальності у випадку настання обставин непереборної сили.

У випадку виникнення обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання Сторонами своїх зобовязань, Сторони звільняються від виконання своїх зобовязань на час дії зазначених обставин. Непереборною силою визначаються наступні дії: війна і військові дії, повстання, мобілізація, блокада, епідемія, пожежа, вибухи, аварії на транспорті і стихійні лиха, що мають вплив на виконання зобовязань сторін, тощо (п.4.1. Договору).

Настання обставин непереборної сили підтверджується рішенням Президента України про запровадження надзвичайної екологічної ситуації в окремих місцевостях України, затвердженими Верховною Радою України, або рішеннями Кабінету Міністрів України про визнання окремих місцевостей України потерпілими від повені, пожежі та інших видів стихійного лиха, Торгово-промисловою палатою України, висновками інших органів, що уповноважені засвідчувати обставини форс-мажору згідно із законодавством (п.4.4. Договору).

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Товариство не мало можливості повідомити відповідача про обставини форс-мажору, оскільки починаючи з липня 2014 року внаслідок проведення активних бойових дій майже постійно була відсутня електроенергія.

То ж відповідач вважає, що події на території Луганської області є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), що унеможливлюють здійснення господарської діяльності ПАТ «Луганськгаз», тому відповідач просить суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, суд, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2012 року між Дочірньою компанією «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (Кредитор) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» (Боржник) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості №14/12-175 (надалі - Договір). Згідно з цим Договором, Кредитор та Боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу, що виник у Боржника перед Кредитором за договором поставки природного газу № 06/09-2342 від 31.12.2009 (п.1.1 Договору).

Відповідно до п. 2.1 загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації відповідно до п. 1.1 цього Договору, складає 97199 грн. 59 коп., станом на 31.03.2012 підтверджується актом звірки взаєморозрахунків.

Згідно п. 2.2 Договору Боржник зобовязується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану в п. 2.1 цього Договору, шляхом сплати зобовязання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості (надалі - Графік). Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з Графіком повинні надходити від Боржника на рахунок Кредитора у сумі, визначеній цим Графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню.

Пунктом 2.5 Договору передбачено, що у випадку, якщо у Боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, Кредитор зараховує кошти, що надійшли від Боржника як погашення заборгованості за простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Пунктом 3.1 Договору сторони узгодили, що за невиконання або за неналежне виконання умов цього договору вони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та чинного законодавства України.

Станом на 30.11.2015 прострочена сума основного боргу Відповідача перед Позивачем, становить 6885 грн. 00 коп.

Враховуючи часткове погашення Відповідачем суми боргу щодо платежів за період: травень 2012 року - червень 2014 року, заборгованість за основним боргом, що заявлена до стягнення, утворилась за зобовязаннями за період: липень 2014 року - листопад 2015 року.

Відповідно до п. 3.4 Договору за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2 цього Договору, Боржник зобовязується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Згідно п. 3.5 Договору Боржник зобовязується відшкодувати Кредитору збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобовязань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п. 2.2 цього Договору.

Відповідач не сплачує борг згідно графіку, тому позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача 9912 грн. 05 коп., з яких:

- 6885 грн. 00 коп. - основний борг;

- 1101 грн. 93 коп. пеня;

- 340 грн. 20 коп. штраф;

- 1430 грн. 46 коп. - інфляційні втрати;

- 154 грн. 46 коп. 3 % річних.

Оцінивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Станом на 30.11.2015 прострочена сума основного боргу Відповідача перед Позивачем, становить 6885 грн. 00 коп.

Враховуючи часткове погашення Відповідачем суми боргу щодо платежів за період: травень 2012 року - червень 2014 року, заборгованість за основним боргом, що заявлена до стягнення, утворилась за зобовязаннями за період: липень 2014 року - листопад 2015 року.

Згідно п. 3.5 Договору Боржник зобовязується відшкодувати Кредитору збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобовязань щодо погашення заборгованості відповідно до порядку, встановленого п. 2.2 цього Договору.

Відповідач не сплачує борг згідно графіку, за таких підстав, позовні вимоги про стягнення суми боргу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 3.4 Договору за прострочення виконання зобовязань, вказаних у п. 2.2 цього Договору, Боржник зобовязується сплатити Кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% від суми простроченого платежу.

Розмір пені, нарахованої згідно з Договором, становить 1101 грн. 93 коп., 340 грн. 20 коп. штраф.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні збитки внаслідок невиконання Відповідачем умов договору склали 1430 грн. 46 коп., три відсотки річних за користування коштами становлять 154 грн. 46 коп.

Оскільки борг своєчасно сплачений не був, дані позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Стосовно заперечень відповідача на позов слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до положень наказу АТЦ при СБУ № 33/6/а від 07.10.2014 «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено такі райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення: щодо Донецької і Луганської областей - з 07 квітня 2014 року.

Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Частиною першою статті 1 зазначеного Закону визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Згідно Додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р, м. Сєвєродонецьк та м. Луганськ є населеними пунктами, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Таким чином, Відповідач є підприємством, яке здійснює свою діяльність на території, де проводиться антитерористична операція.

Прострочена заборгованість, як було зазначено у позовній заяві № 31/13-4908 від 30.12.2015, виникла за період з липня 2014 року по листопад 2015 року, тобто у період проведення антитерористичної операції, отже, враховуючи вищенаведене, положення вказаного Закону повністю розповсюджуються на правовідносини, що виникли у даній справі.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, останній набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції.

Згідно положень п. 2 ст. 14-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув грунту, інші стихійні лиха тощо».

Відповідно до умов п. 4.1 договору № 14/12-175 від 28.05.2012 у випадку виникнення обставин непереборної сили, що унеможливлюють виконання Сторонами своїх зобовязань, Сторони звільняються від виконання своїх зобовязань на час виконання зазначених обставин. Настання обставин непереборної сили, підтверджується, зокрема, Торгово-промисловою палатою України (п. 4.4 Договору).

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Згідно п. 6.2 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18 грудня 2014 року № 44(5), форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобовязанням/обовязком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти до національної валюти, недодержання/порушення своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (п. 3.2 зазначеного Регламенту).

Таким чином, єдиною підставою для звільнення від відповідальності за Договором у вигляді сплати неустойки, згідно положень чинного законодавства та враховуючи зміст правовідносин у даній справі, може бути виключно Сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий з урахуванням вимог вказаного Регламенту та Закону України «Про торгово-промислові палати в України», яким засвідчено настання форс-мажорних обставин щодо зобовязань саме за договором № 14/12-175 від 28.05.2012.

Додатково слід зазначити, що наявність відповідного Сертифікату Торгово-промислової палати України не звільняє особу від відповідальності за невиконання зобовязань, оскільки останнє можливе в сукупністю з наявністю також і умов звільнення від такої відповідальності, так як Сертифікат Торгово-промислової палати України є лише формою посвідчення підстав звільнення від відповідальності.

Враховуючи положення чинного законодавства, особа може бути звільнена від відповідальності за невиконання (неналежне виконання) зобовязання (не грошового) за наявності обставин непереборної сили (форс-мажору) лише у випадку наявності одночасно як підстави (обставини непереборної сили підтвердженої документально), так і умов звільнення від такої відповідальності, а саме: наявності надзвичайного і невідворотного характеру обставини непереборної сили; неможливості попередити за даних умов завдання шкоди; причинного зв'язку між цими обставинами, понесеними збитками та абсолютною неможливістю виконання грошового зобовязання.

Частина 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 Цивільного кодексу України, 218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем не подавався відповідний Сертифікат Торгово-промислової палати України, як документ, що за законодавством підтверджує настання форс-мажорних обставин та єдина законна підстава для звільнення від відповідальності підприємства за спірним Договором, що здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, у вигляді сплати неустойки у звязку з неналежним виконанням умов Договору.

У судовому засіданні Відповідач заявив усне клопотання про зменшення розміру неустойки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій (ст. 233 Господарського кодексу України).

Таким чином, єдиною умовою для зменшення розміру неустойки є підтверджений факт, що її розмір значно перевищує розмір збитків кредитора, або за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували або спростовували той факт, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків кредитора.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України і ст. 233 Господарського кодексу України.

Вказані обставини в сукупності визначають виняткові випадки (інші обставини, які мають істотне значення) для зменшення неустойки, про які іде мова у ч. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. Дані обставини є подібними тим, що зясовуються при вирішенні питання про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду.

Відповідачем не проведено інвентаризацію матеріальних цінностей, активів і пасивів, яка б надала змогу встановити наявність або відсутність майна на балансі підприємства; не подається фінансова звітність про результати роботи, про що зазначено самим Відповідачем у письмових поясненнях.

Таким чином, зазначені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за наявності яких можливе надання відстрочки виконання рішення».

Відповідно до положень ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 616 Цивільного кодексу України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Але в матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на те, що порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, або що кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

За таких підстав клопотання про зменшення штрафних санкцій задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз» про стягнення 9912 грн. 05 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», (ідентифікаційний код 05451150, юридична адреса: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, буд. 87) на користь Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», (ідентифікаційний код 31301827, юридична адреса: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) основний борг 6885 грн. 00 коп.; 1101 грн. 93 коп. пеня; 340 грн. 20 коп. штраф; 1430 грн. 46 коп. - інфляційні втрати; 154 грн. 46 коп. 3 % річних, витрати на сплачений судовий збір в сумі 1218 грн. 00 коп. Наказ видати.

У судовому засіданні 09.03.2016 було оголошено лише вступну і резолютивну частину рішення. Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Дата підписання рішення 14 березня 2016 року.

Суддя Є.А.Лісовицький