ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 р. Справа №917/2668/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз", вул. Героїв Бресту, 46, Кременчук, Полтавська область,39601

до Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, Полтава, Полтавська область,36022

про стягнення 166 626,50 грн.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 17.06.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 20.05.2015 року, ОСОБА_3, дов. від 10.03.2016 року

В судовому засіданні 25.02.2016 року суд оголосив перерву на підставі ст.77 ГПК України.

В судовому засіданні 10.03.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення та повідомив дату складання повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 166 626,50 грн. за договором на розподіл природного газу №806-21/179 від 30.12.2013 року, з яких: 54021,51 грн. - пеня, 100708,75 грн. - інфляційні, 11896,24 грн. - 3% річних.

Позивач в судових засіданнях підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву ( арк. справи 128-132) та його представники в судових засіданнях проти позовних вимог частково заперечували, посилаючись на те, що при закупівлі природного газу у ПАТ «НАК «Нафтогаз України» відповідач сплачує вартість його транспортування безпосередньо даному постачальнику (як гарантованому постачальнику згідно з постановою КМУ №705 від 25.07.2012 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу»), а не позивачу. За твердженням відповідача, заборгованість по Договору на розподіл природного газу №806-21/179 між ПАТ «Кременчукгаз» та ПАТ «Полтаваобленерго» за січень 2014 року не виникала, так як відповідний природний газ у січні 2014 року був отриманий ПАТ «Полтаваобленерго» не від ПАТ «Кременчукгаз», а від ПАТ «НАК «Нафтогаз України». Відсутність заборгованості перед ПАТ «Кременчукгаз» за січень 2014 року по Договору на розподіл природного газу №806-21/179 від 30.12.2013 р. є підставою для відмови в задоволенні його позовних вимог у вигляді стягнення інфляційних нарахувань за весь час прострочення за період з 10.02.2014 року по 12.03.2014 року та 3% річних за зобов'язаннями січня 2014 року згідно наданого ПАТ «Полтаваобленерго» контрозрахунку.

Також у відзиві на позов відповідач просив суд зупинити провадження у даній справі на підставі ст. 79 ГПК України до вирішення справи № 917/494/15. В судовому засіданні 10.03.2016 року представники відповідача не підтримали дане клопотання та усно відмовились від нього, оскільки станом на день проведення судового засідання у справі № 917/2668/15 справу № 917/494/15 вирішено з прийняттям рішення від 01.03.2016 року.

01.02.2016 року до суду надійшов лист відповідача, в якому він, серед іншого, просив суд застосувати позовну давність до нарахованої позивачем пені ( арк. справи 69).

02.02.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про зменшення розміру штрафних санкцій (пені). В поданій заяві відповідач просить суд зменшити розмір пені, що пред'явлена до ПАТ "Полтаваобленерго", у випадку повного або часткового задоволення позову у справі №917/2668/15 до однієї тисячі гривень. До заяви відповідач додав копії звітів про фінансові результати та виконання кошторису витрат з ліцензованих видів діяльності за 2012-2014 роки, копії інформації про здійснення розрахунків за спожиту електричну та теплову енергію, копії постанов про відкриття виконавчого провадження, копію договору, копії актів звірки взаємних розрахунків, копію довіреності.

Представник позивача в судовому засіданні 10.03.2016 року не заперечував проти зменшення розміру нарахованої пені, але не більше ніж на 20%. В іншій частині підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

Між Публічним акціонерним товариством "Кременчукгаз" (позивач, газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" (відповідач, замовник) укладено договір на розподіл природного газу № 806-21/179 від 30 грудня 2013 року ( арк. справи 13-19).

Предметом Договору є оплатне надання газорозподільним підприємством замовнику послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника ( п.2.1, 2.2 Договору).

При укладенні Договору сторони, зокрема, узгодили наступне:

- Газорозподільне підприємство транспортує природний газ у загальному потоці від пунктів приймання-передачі газу в газорозподільні мережі до пунктів призначення (п.3.3);

- обсяг протранспортованого природного газу газорозподільними мережами підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку ( п. 3.6); замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги транспортування природного газу газорозподільними мережами у розмірі, строки та порядку, передбачені умовами Договору ( п. 2.2);

- розрахунки за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м в розмірі 92, 88 (Дев'яносто дві гривні 88 копійок) грн., включаючи ПДВ в розмірі 15,48 (П'ятнадцять гривень 48 копійок) грн., встановленим для газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики ( п.5.1);

- тариф визначений у пункті 5.1. Договору є обов'язковим для Сторін з дати набрання ним чинності. Визначена на його основі вартість послуги з транспортування природного газу розподільними трубопроводами буде застосовуватись Сторонами при складенні актів наданих послуг та розрахунків за ці послуги згідно з умовами Договору ( п. 5.2);

Пунктом 11.1. Договору (в редакції Додаткової угоди № 3) встановлено, що він набирає чинності з дня його підписання та укладається на термін до 31 грудня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що у зв'язку зі зміною Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, тарифу на транспортування природного газу розподільними трубопроводами, Сторонами були укладені відповідні додаткові угоди до Договору ( арк. справи 23-26).

Так, 01 травня 2014 року до Договору була укладена Додаткова угода № 2, якою пункт 5.1. Договору було викладено в наступній редакції: "Розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м в розмірі 104,76 (Сто чотири гривні 76 копійок) грн., включаючи ПДВ в розмірі 17,46 (Сімнадцять гривень 46 копійок) грн., встановленим для Газорозподільного підприємства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики".

Також 01 квітня 2015 року до Договору була укладена додаткова угода № 4, відповідно до якої пункт 5.1. Договору було викладено у новій редакції, а саме: " Розрахунки за послуги з транспортування природного газу ГРМ здійснюються за тарифом на транспортування природного газу розподільними трубопроводами за 1000 куб.м в розмірі 158,88 (Сто п'ятдесят вісім гривень 88 копійок) грн., включаючи ПДВ в розмірі 26,48 (Двадцять шість гривень 48 копійок) грн., встановленим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг."

Відповідно до п.5.5. Договору в редакції Додаткової угоди № 1 від 30.12.2013 року, оплата послуг по транспортуванню газу здійснюється Замовником до 10 числа місяця наступного за звітним шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Газорозподільного підприємства. Розрахунок здійснюється на підставі рахунку для сплати та акта, складання, якого передбачається пунктом 3.6. Договору.

Позивач стверджує, що момент подачі позову відповідачем в повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак деякі розрахунки за надані послуги проводилися невчасно. Так, замовником, в порушення умов Договору, було допущено прострочення проведення розрахунків за послуги надані в січні, жовтні, грудні, 2014 року та квітні 2015 року.

На думку позивача, оскільки відповідачем не виконані умови Договору щодо строків оплати отриманих послуг з транспортування природного газу, тому він зобов'язаний сплати на користь позивача 54021,51 грн. - пеня, 100708,75 грн. - інфляційні, 11896,24 грн. - 3% річних.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг з транспортування природного газу.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Так, протягом з січня 2014 по червень 2015 позивачем було надано послуги з транспортування природного газу відповідачу в об'ємі 190 722,669 тис.м3 на загальну суму 18 114 703,23 грн., що підтверджується підписаними двосторонніми актами наданих послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами - акти прийому-передачі фактично протранспортованих обсягів: № 1082 від 31.01.2014 року, № 22565 від 31.08.2014, № 23636 від 30.09.2014, № 25047 від № 26533 від 30.11.2014, № 27995 від 31.12.2014, № 1153 від 31.012015, № 3797 від № 5171 від 30.04.2015 р. ( арк.. справи 31-39).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем в порушення умов Договору, було допущено прострочення проведення розрахунків за послуги надані в жовтні, грудні, 2014 року та квітні 2015 року.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з частиною першою ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно з підпунктом 7.2.1, пункту 7.2. Договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V Договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, яку позивач просить суд стягнути в сумі 54021,51 грн. Дана пеня нарахована за порушення строків оплати за зобов'язаннями за грудень 2014 року та квітень 2015 року.

Судом здійснено перерахунок розміру пені з використанням калькулятора "ЛІГА: ОСОБА_4 ". Розрахунок пені позивачем здійснено вірно.

Заява відповідача про застосування в цій частині позову позовної давності судом не задовольняється як необґрунтована.

Відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до п. 1.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 29.05.2013 р. № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність є інститутом цивільного права і може застосовуватися виключно до вимог зі спорів, що виникають у цивільних відносинах, визначених у частині першій статті 1 ЦК України, та у господарських відносинах (стаття 3 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

Так, відповідно до ст. 258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність : скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Позивач звернувся до суду 22.12.2015 року, що підтверджується поштовим конвертом (арк. справи 58), а пеня нарахована за порушення строків оплати за зобов'язаннями за грудень 2014 року та квітень 2015 року за період з 10.01.2015 року по 14.04.2015 року та з 12.05.2015 року та 20.05.2015 року відповідно.

Таким чином, суд відмовляє в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені, оскільки період нарахування пред'явленої до стягнення пені проведено з дотриманням скороченого строку позовної давності за ст. 258 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 100708,75 грн. інфляційних нарахувань та 11896,24 грн. - 3% річних.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення 81 467,54 грн. інфляційних нарахувань та 3 725,31 грн. - 3% річних за зобов'язаннями жовтня 2014 року; грудня 2014 року та квітня 2015 року, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.02.2014 року між ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» та ПАТ «Полтаваобленерго» укладено договір купівлі-продажу природного газу №294-ПР ( арк. справи 138-143). Відповідно до положень п. 11.1. Договору №294-ПР даний договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2014 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

За змістом п.2.1. Договору №294-ПР обсяг газу, що планувався передати за цим договором у січні місяці 2014 року становив 34 527 тис. куб. м.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору №294-ПР у січні 2014 року ПАТ НАК «Нафтогаз України» №294-ПР передала відповідачу природний газ, ввезений на митну територію України УКТ ЗЕД 2711 21 00 00 обсязі 34 527 тис. куб. м. на суму 143 449 741,22 грн. та в обсязі 1 249,00 тис. куб. м. на суму 5 189 235,29 грн., який отримано відповідачем згідно акта приймання-передачі природного газу від 18.06.2014 року та коригуючого акта приймання-передачі природного газу від 20.06.2014 року (арк. справи 148-149).

Згідно п. 5.1. Договору №294-ПР ціна газу по даному Договору включає в себе і тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільними трубопроводами. Відповідно до п.6.3 та 6.4. Договору №294-ПР в платіжних дорученнях обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, за який здійснюється оплата.

У разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості зі сплати неустойки, Сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від Покупця, погашає вимоги Продавця згідно з призначенням платежу вказаним у платіжному дорученні Покупця.

20.06.2014 року ПАТ «Полтаваобленерго» за платіжними дорученнями № 1807 на суму 22 293 437,00 грн.; №491808 на суму 122 509 000,00 грн. та №491808 на суму 155 197 563,00 грн. повністю оплатило ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за природний газ отриманий в січні 2014 року, що підтверджується банківськими виписками та заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» про уточнення позовних вимог по справі №917/494/15 ( арк. справи 173-186).

Отже, враховуючи наведене вище суд погоджується із запереченнями відповідача, що позивач має право нараховувати відповідачу інфляційні та річні за зобов'язаннями жовтня 2014 року; грудня 2014 року та квітня 2015 року, сума яких становить за розрахунками суду 81 467,54 грн. інфляційних нарахувань та 3 725,31 грн. - 3% річних.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення пені, то суд виходить з наступного.

Пункт 3 ст. 83 ГПК України надає суду право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Стаття 233 Господарського кодексу України також встановлює, що у разі, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (із змінами), вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи повне виконання відповідачем зобов'язань за Договором, а саме той факт, що відповідач забезпечив повне погашення заборгованості за рахунок власних коштів, незначний термін прострочення оплати, скрутне фінансове становище підприємства відповідача, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за Договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, враховуючи інтереси обох сторін у справі та відсутність заперечень позивача щодо зменшення розміру пені (але не більше 20%), виходячи із загальних засад, встановлених у ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - суд зменшує розмір пені на 20%, тобто до 43 217,21 грн.

При цьому судом враховано правову позицію Конституційного Суду України, зазначену у рішенні від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013, про те, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

За викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 43 217,21 грн. пені, 81 467,54 грн. інфляційних нарахувань, 3725,31 грн. - 3% річних підтверджені документально та нормами матеріального права, відповідачем не заперечуються, а тому підлягають задоволенню.

Пунктом 2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі зменшення розміру позовних вимог зайво сплачена сума судового збору підлягає поверненню. У разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено (п. 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України").

Враховуючи викладене та приписи ч. 2 ст. 49 ГПК України понесені позивачем при зверненні з позовом покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст. ст. 33, 43, 49, п.3 ст. 83, ст.ст. 82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, Полтава, Полтавська область,36022, ідентифікаційний код 00131819) на користь Публічного акціонерного товариства "Кременчукгаз" (вул. Героїв Бресту, 46, Кременчук, Полтавська область,39601, ідентифікаційний код 03351734) 43 217,21 грн. пені, 81 467,54 грн. інфляційних нарахувань, 3725,31 грн. - 3% річних, 2088,22 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказі зі набранням цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні вимог.

Повне рішення складено 14.03.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.