ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р.Справа № 916/1686/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: В.В. Бєляновського, Л.В. Поліщук

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення

на рішення господарського суду Одеської області від 03.02.2016р.

по справі №916/1686/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс"

до відповідача: Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення

про стягнення 105 780, 21 грн.,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал Товариства з обмеженою відповідальністю "Інфокс" звернулось до господарського суду Одеської області із позовом до Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення про стягнення 105780,21 грн., з яких: 80991,09 грн. - заборгованість за послуги водовідведення за скид зливових стоків, 21636,59 грн. інфляційні витрати, 3152,53 грн. 3% річних. Витрати по сплаті судового збору позивач просив покласти на відповідача.

Рішенням господарського суду Одеської області від 07.07.2015р., залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.09.2015р. в задоволенні позову відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015р. вказані судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

Як зазначено касаційною інстанцією, сторони погодили, що обсяг скинутих споживачем зливових стоків, визначається розрахунковим шляхом у відповідності до п. 4.10 "Правил водокористування" і ДСТУ 3013-95 (п. 3.9). В зв'язку з цим, апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку, що умовами договору сторін не встановлено порядку визначення обсягу стічних вод для здійснення щомісячних розрахунків.

Суди передчасно відмовили у задоволенні позову, оскільки не перевірили обґрунтованість розрахунку позивача, його відповідність умовам чинного договору від 12.02.13р. та пункту 4.10 Правил № 190 ( в редакції на момент укладення договору), не встановили наявність (чи відсутність) заборгованості відповідача за послуги водовідведення (скид зливових стоків) у період з 01.01.13р. по 01.01.15р. за договором № 4059/2.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.12.2015р. справу №916/1686/15 прийнято до провадження суддею Мостепаненко Ю.І.

В письмових поясненнях по справі від 19.01.2016р. відповідач зазначає, що в процесі розгляду спору в судах всіх інстанцій було неправильне використання деяких загальних понять і спеціальних термінів як представником позивача, так і судом, що призвело до помилок в застосуванні норм матеріального та процесуального права.

Спеціальне законодавство використовує словосполучення «стічні води» і як води, які утворюються в результаті використання питної і технічної води (каналізаційні), і як зливові води (дощові, снігові).

В даній справі спір виник щодо розрахунків за послуги з відведення дощових, снігових вод - зливових вод (стоків).

Також, на думку відповідача, немає правових підстав для застосування у 2013 році актів №1397-ти від 27.07.2002р. і №1150-ти від 21.05.2003р., які були знайдені позивачем в своєму архіві, та які були підписані особами, які не мала права їх підписувати і не затверджені керівництвом обох підприємств.

В письмових поясненнях по справі від 03.02.2016р. позивач зазначає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послугу водовідведення за скид зливових стоків, інфляційних втрат та 3% річних ґрунтуються на умовах укладеного між сторонами договору та вимог чинного законодавства України.

Позивач також зазначає, що предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за послугу водовідведення зливових стоків, обсяг яких визначається лише розрахунковим шляхом згідно п.4.10 Правил та ДСТУ 3013-95, що відображено в п.3.9 Договору.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.02.2016р. (суддя Мостепаненко Ю.І.) позов задоволено частково, стягнуто з Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „ІНФОКС в особі філії „Інфоксводоканал 80 991 (вісімдесят тисяч девятсот девяносто одну) грн. 09 коп. заборгованості за послуги водовідведення за скид зливових стоків, 3 152 (три тисячі сто пятдесят дві) грн. 53 коп. 3% річних, 21 377 (двадцять одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 51 коп. інфляційних нарахувань та 2 110 (дві тисячі сто десять) грн. 31 коп. - витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що відповідач порушив норми чинного законодавства та умови договору, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість, яка підтверджена наявними в матеріалах справи доказами.

Господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог ТОВ ІНФОКС в особі філії ІНФОКСВОДОКАНАЛ про стягненням з Селекційно-генетичного інституту - Національного центру насіннєзнавства та сортовивчення основної заборгованості в сумі 80 991,09 грн.

Що стосується заявлених вимог про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, то господарським судом перевірено та встановлено, що розрахунок 3% річних, здійснений позивачем за період з 01.02.2013р. по 03.04.2015р., в сумі 3 152,53 грн. - є вірним та відповідає умовам чинного законодавства, що стосується інфляційних витрат за період з лютого 2013р. по лютий 2015р., то судом зроблено власний розрахунок, згідно якого сума інфляційних нарахувань, що підлягає стягненню з відповідача становить 21 377,51 грн.

Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням місцевого господарського суду, Селекційно-генетичний інститут - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення звернувся до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні позову ТОВ „Інфокс" в особі філії „Інфоксводоканал".

Скаржник в своїх доводах та запереченнях посилається на те, що суд при винесенні рішення допустив порушення норм матеріального права, зокрема ті, що закріпили загальні положення про договір, а також процесуального права, в тому числі принципу обов'язковості доведення і надання доказів, належності та допустимості доказів. Не виконано вказівку постанови пленуму ВГСУ №6 від 23.02.2012 р. "Про судове рішення" в тому, що відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази господарські суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з урахуванням яких ці доводи і докази не взято до уваги судом. Викладення в рішенні суду тільки доводів і доказів сторони, на користь якої ухвалено рішення, являється порушенням вимог ст. 4-2 ГПК України про рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як зазначає скаржник, суд першої інстанції ухилився від оцінки доказів інституту, заснованих на правилах статей 11, 92, 526, 628 ЦК України, статей 179, 180, 193 ГК України, і послався на похідні від них статті 530, 538, 629, 901, 903 ЦК України.

Крім того, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи.

Так, в змісті договору - ні по тексту, ні у вигляді додатків - не згадуються акти №1397-ти від 27.07.2002р. і №1150-ти від 21.05.2003р., вказана в яких площа басейну водозбору інституту використовувалась позивачем при розрахунку обсягу дощових і талих стічних вод за період січень 2013 - грудень 2014 рр. і визначення ціни позову. Ці акти складалися 12-13 років тому з ініціативи КП «Одесводоканал» в зв'язку з передачею мереж водопостачання та водовідведення інституту в повне господарське відання КП "Одесаводоканал", про що було складено відповідний акт прийому-передачі від 2003 року. Акти 2002-2003 року несуть інформацію на час їх складання про площу басейну водозбору інституту, про вид сплавної каналізації, про посади і прізвища осіб, що їх підписали, не більше того.

Також скаржник вважає, що ситуація з новим розглядом справи в господарському суді виникла в звязку з порушенням Вищим господарським судом України норм процесуального права. На думку скаржника, касаційна інстанція ухилилася не тільки від оцінки доводів інституту викладених в відзиві на касаційну скаргу, але і згадки про існування такого відзиву.

Скаржник вважає, що договором не передбачено оплату рахунків окремо за водопостачання і за водовідведення (в т.ч. стоків), і інститут всі рахунки, що пред'являлися позивачем за період з січня 2013р. по грудень 2014р. оплатив своєчасно і повністю. Оскільки сторонами на момент укладення договору №4059/2 від 20.03.2013р. не була узгоджена площа басейну водозбору, розрахувати обсяг дощових і талих стічних вод в період 2013-2014 рр. є неможливим.

У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал просить суд залишити рішення господарського суду Одеської області від 03.02.2016р. по справі №916/1686/15 без змін, а апеляційну скаргу Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення без задоволення.

Акти від 27.06.2002р. №1397-ти та від 21.05.2003р. №1150-ти, які складались для визначення території відповідача та для подальшого їх використання у нарахуванні за послуги водовідведення зливових стоків, до сьогоднішнього дня не були скасовані, навіть не було жодного звернення на адресу позивача відносно їх змін. Таким чином, визначена територія відповідача, яка зазначена в цих актах, діє і на теперішній час.

Щодо направлення відповідачу щомісячних рахунків та актів-приймання-надання послуг, то вони направлялись відповідачу поштою щомісячно: за послугу водовідведення зливових стоків та акти приймання-надання послуг. У разі їх неотримання відповідач відповідно до п. 3.6. Договору зобовязаний письмово довести до відома позивачу про неотримання цих рахунків за надані послуги водопостачання та водовідведення, але жодних таких звернень на адресу позивача не надходило.

Також позивач зазначає, що рахунки за послугу водопостачання та водовідведення зливових стоків, з огляду на те, що дані послуги є різними, відповідно до умов договору мають різну методику нарахування, а тому позивачем за кожні надані послуги відповідно до п.1.1. договору надавались окремі рахунки, які відповідно до п.2.4.15 договору відповідач зобовязаний був своєчасно та у повному обсязі оплачувати.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2013р. між ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "Інфоксводоканал (виробник) та Селекційно-генетичним інститутом - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення (споживач) було укладено договір про надання послуг централізованого водопостачання і водовідведення (бюджет) № 4059/2, за умовами якого виробник надає послуги по централізованому водопостачанню (подача холодної питної води на об'єкти споживача), а також по централізованому водовідведенню (приймання стічних вод холодного та гарячого водопостачання, зливових, ненормативно-очищених стічних вод, стічних вод від свердловин і шахтних колодязів, що скидаються споживачем в систему комунальної каналізації), відповідно до дислокації об'єктів (додаток № 1). Послуги по прийому стоків надаються: а) у розмірах згідно розрахованих водогосподарських балансів або визначаються приладами обліку води; б) у межах показників якості, встановлених для "Споживачів" "Правилами прийому стічних вод".

Відповідно до п. 1.2 договору споживач вчасно сплачує надані йому послуги водопостачання та водовідведення, забезпечує належну експлуатацію своїх водоканалізаційних мереж, приладів та пристроїв на них відповідно до Правил, визначених в п.2.1 цього договору та діючого законодавства.

Сторони зобов'язалися керуватися діючими нормативними актами: Законом України „ Пр питну воду та питне водопостачання", Законом України „Про житлово-комунальні послуги", „Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України", затвердженими наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008р. №190, „Правилами технічної експлуатації систем водопостачання та водовідведення", затвердженими наказом Держжиткомгоспу України від 05.07.1995р. №30, „Правилами приймання стічних вод підприємств, установ та організацій в систему каналізації м. Одеси", затвердженими рішенням виконкому Одеської міської ради №632 від 14.06.2007р., чинними держстандартами, іншими нормативними актами, прийнятими у встановленому законом порядку (п.2.1 Договору).

Пунктом 2.4.15 договору споживач зобов'язався вчасно та у повному обсязі сплачувати послуги водопроводу і каналізації, скидання ненормативно-очищених стоків та інші платежі, передбачені "Правилами водокористування", "Правилами прийому стічних вод" та іншими умовами договору.

Облік спожитої холодної води та скинутих стоків, а також холодної води, що йде на гаряче водопостачання та водовідведення гарячої води здійснюється за показами приладів обліку води та стоків, встановлених на об'єктах споживача або згідно водогосподарського балансу.

У випадках перебоїв в водопостачанні не з вини споживача, розрахунок за відпущену воду при відсутності приладів обліку води та стоків здійснюється за час фактичної подачі води. Факт відсутності води встановлюється представниками споживача та виробника з складанням акту. У випадку відсутності підписаного сторонами акту, послуги водопостачання та водовідведення рахуються наданими в повному обсязі. (п.3.1 договору).

Оплата послуг водопостачання і водовідведення проводиться щомісячно до 30 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виробника. Оплата проводиться по тарифам, затвердженим у встановленому чинним законодавством порядку (п. п. 3.2 і 3.3 договору).

За п. 3.4 договору, вартість послуг з водопостачання та водовідведення в січні-грудні 2013р. згідно тарифів діючих на момент укладення договору становить 199999 грн. (з ПДВ), дана сума підлягає оплаті з 01.01.13р. по 31.12.13р.

Пунктом 3.5 договору сторони погодили, що споживач отримує рахунок за надані послуги водокористування до 20 числа поточного місяця. Разом з рахунком надається акт приймання-надання послуг водокористування, який підписується представниками обох сторін. Згідно рахунку та акту приймання-надання послуг споживач протягом 10 банківських днів повинен провести оплату за надані виробником послуги водокористування. У разі неотримання рахунка на оплату в зазначений термін, рахунки (дебітові повідомлення) направляються на адресу споживача поштою, відповідно до реквізитів, що вказуються споживачем у договорі, або вручається представникові споживача.

Споживач зобов'язаний письмово довести до відома служби "Водозбут" про неотримання рахунку за надані послуги водопостачання та водовідведення (п.3.6. договору)

Відповідно п. 3.8 договору, обсяги стоків, що відводяться від споживача, приймаються рівними обсягам спожитої води або визначаються за показниками приладу обліку стоків згідно п. п. 3.14, 5.29 "Правил водокористування".

Обсяг скинутих споживачем зливових стоків, визначається розрахунковим шляхом у відповідності до п. 4. 10 "Правил водокористування" і ДСТУ 3013-95 (п. 3.9 договору).

Договір діє з моменту підписання і до 31.12.13р. в частині надання послуг водопостачання та водовідведення. В частині надання послуг водопостачання та водовідведення договір може бути продовженим на наступний рік, якщо за місяць до закінчення його строку сторони не досягнуть згоди щодо внесення змін або припинення його дії, а в частині розрахунків за отримані послуги водопостачання та водовідведення - до повного погашення заборгованості (п.7.4 договору).

Згідно п. 7.5 договору, умови договору застосовуються до відносин між сторонами, які виникли з початку бюджетного року - 01.01.13р.

Відповідно до додатку № 1 до договору, дислокація об'єктів відповідача, що користуються послугами централізованого водопостачання-водовідведення - м. Одеса, 36, вул. Овідіопольська дорога, 3.

Згідно актів, складених та підписаних представниками позивача та відповідача № 1397-ти від 27.06.2002р. та № 1150-ти від 21.05.2003р. вбачається, що площа забудови об'єкту, який розташований за адресою: м. Одеса, Овідіопольська дорога, 3, - складає 1,8689 га, площа вдосконаленого покриття - 0,9731 га, площа басейну ливнезбору складає 1,71га, коефіцієнт стоку для водонепроникних поверхонь - 0,6, система каналізації - загальносплавна.

У період з січня 2013 року по грудень 2014 року, позивач надав відповідачу послуги з водовідведення зливових стоків на загальну суму 80 991,09 грн., а саме: в січні 2013р. - на суму 6 564,31 грн.; в лютому 2013р. - на суму 4 154,87 грн.; в березні 2013р. - на суму 1 125,67 грн.; в квітні 2013р. - на суму 2 845,80 грн.; в травні 2013р. - на суму 322,52 грн.; в червні 2013р. - на суму 8 467,84 грн.; в липні 2013р. - на суму 9 233,04 грн.; в серпні 2013р. - на суму 1 068,76 грн.; в вересні 2013р. - на суму 4 825,21 грн.; в жовтні 2013р. - на суму 3 927,20 грн.; в листопаді 2013р. - на суму 1 188,91 грн.; в грудні 2013р. - на суму 335,17 грн.; в січні 2014р. - на суму 4 812,56 грн.; в лютому 2014р. - на суму 3 212,60 грн.; в березні 2014р. - на суму 2 238,70 грн.; в квітні 2014р. - на суму 834,77 грн.; в травні 2014р. - на суму 2 251,34 грн.; в червні 2014р. - на суму 5 539,82 грн.; в липні 2014р. - на суму 1 957,91 грн.;в серпні 2014р. - на суму 4 629,95 грн.; в вересні 2014р. - на суму 3 757,33 грн.; в жовтні 2014р. - на суму 1 918,91 грн.; в листопаді 2014р. - на суму 4 613,00 грн.; в грудні 2014р. - на суму 1 164,90 грн., про що складено відповідні акти приймання-передачі наданих послуг та направлено разом з рахунками на адресу відповідача.

Розрахунки скиду ливневих стоків проводились відповідно до вимог чинного законодавства, згідно з довідками Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів про кількість опадів за кожний місяць та з урахуванням площі території інституту, зазначеної в актах № 1397-ти від 27.06.02р, № 1150-ти від 21.05.03р., характеру каналізації - загальносплавна, тарифів на водовідведення, встановлених Постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України № 182 від 30.09.11р., № 152 від 13.09.2013р. та № 657 від 13.06.14р.

Проте, відповідач підписаних актів приймання-передачі наданих послуг не повернув, рахунки не сплатив, про неотримання останніх не сповістив, що і стало підставою для звернення ТОВ "ІНФОКС" в особі філії "ІНФОКСВОДОКАНАЛ" до господарського суду з даним позовом.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал та вважає, що доводи, заперечення і вимоги Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Положення ст.ст. 173, 193, 198, 199 Господарського кодексу України визначають, що господарськими зобов'язаннями, включаючи виконання грошових зобов'язань, визначаються зобов'язання, що виникають між суб'єктами господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, які можуть виникати безпосередньо із закону, іншого нормативно-правового акту, що регулює господарську діяльність договору. При цьому, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, у встановлений строк, відповідно до закону, інших правових актів, статуту, Цивільного кодексу України. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами, договорами, статутними та уставними документами. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання в разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

Відповідно до ст.ст. 509, 510, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Загальними умовами зобов'язання є те, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, статуту товариства, Закону України „Про господарські товариства, інших законодавчих актів.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. (статті 525, 625 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу , яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку , що встановлені договором.

Отже, як встановлено під час розгляду даної справи, у відповідності із цими нормами чинного законодавства, між сторонами ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал та Селекційно-генетичним інститутом Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення № 4052/2 від 12.02.2013р., згідно з яким позивач зобов'язався надавати послуги по централізованому водопостачанню (подача холодної питної води на об'єкти споживача), а також по централізованому водовідведенню (приймання стічних вод холодного та гарячого водопостачання, зливових, ненормативно-очищених стічних вод, стічних вод від свердловин і шахтних колодязів, що скидаються споживачем в систему комунальної каналізації), відповідно до дислокації об'єктів (додаток № 1). Послуги по прийому стоків надаються: а) у розмірах згідно розрахованих водогосподарських балансів або визначаються приладами обліку води; б) у межах показників якості, встановлених для "Споживачів" "Правилами прийому стічних вод".

Так, Договір № 4052/2 від 12.02.2013 року є підставою для виникнення у сторін (ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал та Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення) за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

Статтею 19 Закону України „Про житлово-комунальні послуги передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. При цьому, надання послуг з водопостачання та водовідведення можуть бути передбачені в одному договорі, у випадку коли дані послуги надає один субєкт господарської діяльності. Отже, посилання відповідача на необхідність укладення окремого договору, який регулював би правовідносини між сторонами у справі щодо стічних вод, судом сприймається критично. У випадку ж, якщо відповідач вважає укладення такого окремого договору необхідним, він не позбавлений права звернутися до суду з відповідним позовом.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27.06.08р. затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила № 190), зареєстровані в Міністерстві юстиції України 07.10.08р. за № 936/15627, якими визначено порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Правила № 190 є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Пунктом 1.4 Правил № 190 передбачено, що приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.02 р. № 37, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 26.04.02р. за N 403/6691 (далі - Правила приймання № 37), а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту.

Стічні води підприємств - усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території підприємства (з урахуванням субабонентів) (абз.11 п. 1.4 Правил приймання № 37).

На виконання умов вищевказаного договору позивачем надавались відповідачу послуги з водовідведення ливневих стоків.

Отже, споживач Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, прийняв на себе зобовязання щодо оплати всіх послуг, що надаються йому позивачем на підставі договору, який регулює і надання послуг відведення стічних вод , до яких відносяться і ливневі стоки.

Пунктом 3.2 договору № 4052/2 від 12.02.2013р. сторонами обумовлено, що оплата послуг водопостачання і водовідведення проводиться щомісячно до 30 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виробника.

Оплата проводиться по тарифам, затвердженим у встановленому чинним законодавством порядку (п. 3.3 договору № 4052/2 від 12.02.2013р.).

Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.11р. № 182 встановлено тариф на послуги водовідведення для бюджетних установ - 5,27 грн. за 1 куб.м (без урахування ПДВ).

Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 13.09.2013р. № 152 встановлено тариф на центральне водовідведення для бюджетних установ - 5,27 грн. за 1 куб.м (без урахування ПДВ).

Постановою Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 13.06.14р. № 657 встановлено тариф на центральне водовідведення - 3,53 грн. за 1 куб.м (без урахування ПДВ).

Відповідно п. 3.9 Договору сторони узгодили, що обсяг скинутих Споживачем зливових стоків визначається розрахунковим шляхом у відповідності до п. 4. 10 "Правил водокористування" і ДСТУ 3013-95.

Згідно Держстандарту 3013-95 „Гідросфера" „Правила контролю за відведенням дощових та снігових стічних вод з території міст та промислових підприємств", що затверджені наказом Держстандарста України від 23.02.1995р. № 58, даний Держстандарт розповсюджується на правила контролю за відведенням дощових та снігових стічних вод з території міст та промислових підприємств. П. 7.3 Держстандарту 3013-95 містить формулу для розрахунку загального об'єму дощових вод, що стікає з території водозбірних басейнів: Wд =10 х Нд х УF ц, де: Wд - об'єм ливневого стоку, м3, Нд - шар опадів мм (за даними Гідрометцентру), F - площа басейну водозабору, га, ц - коефіцієнт стоку для водонепроникних поверхонь.

Відповідно п. 4.10 Правил № 190 (в редакції від 24.10.2012р., чинній на момент укладання договору) встановлено: 4.10. Середньорічний об'єм стічних вод, що утворюється внаслідок випадання атмосферних опадів, сніготанення та здійснення поливально-мийних робіт під час прибирання територій (далі - поверхневі стічні води), О Р, і неорганізовано потрапляє в мережі водовідведення споживачів або через дощозбірники і колодязі на мережах водовідведення, які розташовані на території споживачів, у мережі водовідведення виробника, як при загальносплавній, так і при роздільній системі водовідведення, визначається за формулою:

О Р = О Д + О С + О ПМ, де О Р - середньорічний об'єм поверхневих стічних вод, м 3/рік; О Д - середньорічний об'єм дощових вод, м 3/рік; О С - середньорічний об'єм снігових вод, м 3/рік; О ПМ - середньорічний об'єм поливально-мийних вод, м 3/рік.

Згідно п. 4.11 Правил № 190 середньорічний об'єм дощових вод, О Д, визначають за формулою: О Д = 10h Дк ДF Д, де h Д - кількість опадів за теплий період року, мм, визначається за метеорологічними даними; к Д - загальний коефіцієнт стоку дощових вод, що враховує кількість дощових вод (шар або об'єм), що надходить у мережі водовідведення за певний період часу (доба, місяць, сезон, рік), від усієї суми атмосферних опадів, що випали за цей період; F Д - загальна площа стоку дощових вод, га.

Загальний коефіцієнт стоку дощових вод для площ стоку з різним видом поверхні визначається на підставі даних, наведених у додатку 3 до цих Правил.

Для визначення середньорічного об'єму дощових вод, О Д, з території населеного пункту, що має різні види поверхонь, загальний коефіцієнт стоку, к Д, для загальної площі стоку, F Д, розраховується як середньозважена величина з окремих значень коефіцієнта стоку, наведеного у додатку 3, для площ стоку з різним видом поверхні.

П. 4.12. Правил № 190 встановлено, що середньорічний об'єм снігових вод, О С, визначають за формулою: О С = 10h Ск СF С, де h С - кількість опадів за холодний період року (загальна річна кількість снігових вод або запас води в сніжному покриві на початок сніготанення), мм, визначається за метеорологічними даними; к С - загальний коефіцієнт стоку снігових вод (з урахуванням прибирання снігу і втрат води за рахунок часткового поглинання водопроникними поверхнями в період відлиги дорівнює 0,6); F С - загальна площа стоку снігових вод з території підприємства, установи, організації, га.

Таким чином, як в ДСТУ 3013-95, так і в Правилах № 190 (в редакції від 24.10.2012р., чинній на момент укладання договору) для розрахунку обсягу стічних вод використовуються метерологічні дані, коефіцієнт стоку вод та загальна площа стоку вод.

Як встановлено матеріалами справи, в період з січня 2013р. по грудень 2014р. ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал надало Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення обумовлену договором № 4052/2 від 12.02.2013 року послугу та на підставі ДСТУ 3013-95, п.4.10 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України здійснило розрахунок її вартості, який базується на даних довідок Гідрометеорологічного центру Чорного і Азовського морів про кількість опадів за відповідний період, актів № 1397-ти від 27.06.02р, № 1150-ти від 21.05.03р., за тарифами на водовідведення, встановленими Постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України від 30.09.11р. № 182, від 13.09.2013р. № 152 та від 13.06.14р. № 657.

Колегією суддів доводи скаржника відносно того, що акти від 27.06.2002р. № 1397-ти та від 21.05.2003р. № 1150-ти, на підставі яких, в тому числі, позивачем здійснено розрахунок заборгованості, не є належними доказами, які б підтверджували площу займаної території відповідача, до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б підтверджували, що площа займаної території Інституту в спірний період була іншою, ніж зазначено у вищеперелічених актах від 2002р. та від 2003р., також відповідачем не надано доказів звернення до позивача в період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. з відповідною заявою про зміну обсягу площі водозбору. На сьогоднішній день згадані акти не скасовані, а тому апеляційна інстанція погоджується з господарським судом першої інстанції і вважає акти від 27.06.2002р. № 1397-ти та від 21.05.2003р. № 1150-ти належними доказами у справі.

Таким чином, судова колегія погоджується з твердженнями та розрахунками ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал, що за період з січня 2013р. по грудень 2014р. за відповідачем утворилася та наявна заборгованість за водовідведення та скид ливневих стоків у сумі 80 991,09 грн.

Враховуючи вище викладене, судова колегія дійшла до висновку про обґрунтованість, правомірність та доведеність належним чином і в повному обсязі позовних вимог ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал про стягнення заборгованості за послуги водовідведення за скид ливневих стоків у сумі 80 991,09 грн.

У зв'язку з наведеним, позовні вимоги ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал в частині основної заборгованості підлягають задоволенню в сумі 80 991,09, що і було вірно та законно зроблено місцевим господарським судом.

Що стосується позовних вимог ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал в частині стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, то апеляційна інстанція перевіривши розрахунок зроблений позивачем та місцевим господарським судом за спірний період, погоджується з розрахунком господарського суду, згідно якого розмір 3% річних становить 3 152, 53 грн. та підлягає задоволенню в повному обсязі, а сума інфляційних нарахувань підлягає частковому задоволенню та становить 21 377,51 грн.

Судова колегія також вважає, що всі доводи, заперечення та вимоги Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими, безпідставними та підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

Селекційно-генетичний інститут Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення ніяких додаткових пояснень та відповідних доказів до суду апеляційної інстанції не надало, а тому зазначені вище факти скаржником під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції нічим спростовані не були, а відповідно, в порушення статті 33 Господарського процесуального кодексу і не були доведені ті обставини, на які скаржник посилався як на підставу своїх вимог, доводів і заперечень.

Щодо доводів апелянта про те, що ситуація з новим розглядом справи в господарському суді виникла в звязку з порушенням Вищим господарським судом України норм процесуального права, а також ухилення касаційною інстанцією від оцінки доводів інституту викладених в відзиві на касаційну скаргу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст. 11112 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи. Постанова касаційної інстанції не може містити вказівок про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду.

Вищезазначене повністю спростовує доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, на підставі чого судова колегія дійшла до висновку про правомірність та обґрунтованість винесеного місцевим господарським судом рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ „Інфокс в особі філії „Інфоксводоканал.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року по справі № 916/1686/15 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Селекційно-генетичного інституту Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Селекційно-генетичного інституту - Національний центр насіннєзнавства та сортовивчення залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 03.02.2016р. у справі 916/1686/15 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Поліщук