ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

10 березня 2016 р. Справа № 902/78/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Василишеній Н.О.

За участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_2 - представник за довіреністю;

відповідача1: Грабік О.А., за довіреністю, ОСОБА_9 - директор;

відповідача 2: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду справу

за позовом:ОСОБА_1 (АДРЕСА_1)

до:Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Поділля" (23340, Вінницька обл., Тиврівський район, с. Строїнці, вул. 50-річчя Жовтня, 8 )

до: Державного реєстратора Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області (23300, смт. Тиврів, вул. Леніна, 53)

про визнання рішення недійсним, визнання недійсним Статуту, визнання права власності та зобов'язання внести запис до ЄДРЮОФОП

ВСТАНОВИВ :

До господарського суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 (далі-позивач) з позовом до СТОВ «Поділля» (далі - відповідач-1) та до Державного реєстратора Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області (далі - відповідач-2) про визнання рішення загальних зборів учасників товариства недійсним, визнання недійсним Статуту товариства, визнання права власності на частку статутного капіталу та зобов'язання внести запис до ЄДРЮОФОП.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 набула корпоративних права на частку у статутному капіталі СТОВ «Поділля» у розмірі 100 % на підставі рішення засновників від 25.03.15 р. та їх нотаріально посвідчених заяв про припинення участі у товаристві та передачу часток статутного капіталу на користь позивача.

Однак, реалізувати своє право єдиного засновника не змогла, оскільки рішенням від 02.04.15 р. засновники товариства, не маючи на день проведення права голосу, передали свої корпоративні права іншим учасникам та товариству.

За таких обставин, позивач вважає, що її право на участь у товаристві порушується оскаржуваними рішеннями та підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання даних рішень недійсними та визнання права власності на частку у товаристві.

Окрім того, позивач ставить перед судом питання про зобов'язання державного реєстратора внести відповідний запис у єдиному державному реєстрі, оскільки така вимога є похідною від визнання рішення недійсним.

Ухвалою суду від 28.01.16 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 16.02.16 р.

У зв'язку з неявкою представників відповідачів та необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 29.02.16 р.

29.02.16 р. через канцелярію суду надійшов відзив від відповідача-1 відповідно до якого останній проти позову заперечує.

Під час розгляду справи судом двічі оголошувалася перерва в судовому засіданні.

01.03.16 р. від Тиврівського РУЮ надійшло клопотання про розгляд справи та прийняття рішення у відсутність їх представників, а також надано до суду засвідчені копії рішення загальних зборів від 02.04.15 р. оформлених протоколом № 91 та Статуту товариства в новій редакції.

В судове засідання 10.03.14 р. з'явилися представники позивача та відповідача-1, представник відповідача 2 до суду не з'явився, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи враховуючи клопотання про розгляду справи у відсутність його представника.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне.

Статутом СТОВ "Поділля" (далі - Товариство) від 10.08.2011 року визначено, що Товариство створене згідно з рішенням засновників оформлених протоколом № 1 від 13 грудня 2002 року шляхом об'єднання їх майнових та грошових внесків для вирішення завдань, поставлених засновниками і зафіксованих в установчих документах.

Засновниками Товариства є:

- громадянин України ОСОБА_3;

- громадянин України ОСОБА_4;

- громадянка України ОСОБА_5;

- громадянин України ОСОБА_6;

- громадянка України ОСОБА_7;

- громадянин України ОСОБА_8;

- громадянин України ОСОБА_9;

- громадянин України ОСОБА_10.

Статутний капітал Товариства становить 136 500 грн., який формується за рахунок внесків засновників:

- ОСОБА_3 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_4 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_5 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_6 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_7 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_8 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_9 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу;

- ОСОБА_10 - 17062,50 грн., що складає 12,5% Статутного капіталу. (п.п. 6.1. 6.2. Статуту).

Вищим органом управління товариства є збори засновників які складаються з засновників (призначених Засновниками представників).

За приписами ч. 1 ст. 35 ГПК України, обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Згідно ч. 3 вказаної статті, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Вінницької області у справі № 902/719/15 встановлено, а сторонами не заперечується, що 25.03.15 року проведено збори засновників Товариства, на порядок денний яких винесено питання про передачу права власності на частку у Статутному капіталі Товариства у зв'язку з боргами, на яких були присутні всі засновники Товариства та ОСОБА_1

За результатами зборів засновників прийнято рішення про передачу всіх прав розпорядження та володіння часткою у Статутному капіталі Товариства кожного із засновників в розмірі 12,5%, а разом 100% Статутного капіталу ОСОБА_1.

Цього ж дня, всі Засновники Товариства склали та нотаріально посвідчили заяви в яких просили вивести їх зі складу засновників (учасників) Товариства за власним бажанням. Всі належні їм внески в Статутному капіталі Товариства передають на користь ОСОБА_1.

Також судом у справі 902/719/15 встановлено (згідно пояснень учасників товариства) що засновники: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 передали свої заяви директору Товариства ОСОБА_9. Засновники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 свої заяви передали дружині ОСОБА_9 для передачі ОСОБА_1. ОСОБА_9, в свою чергу, свою заяву передав безпосередньо ОСОБА_1.

У подальшому, 02.04.15 р. цими ж учасниками товариства проведено збори оформлені протоколом № 91, на яких прийнято та розглянуто нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 від 01.04.15 р. та заяви ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 від 31.03.15 р. про відкликання заяв від 25.03.15 р. про передачу корпоративних прав ОСОБА_1.

На вказаних зборах прийнято рішення зокрема про:

- скасування протоколу загальних зборів від 25.03.15 р. № 89;

- виключення із складу учасників товариства ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_10, та передачу їх часток на користь товариства;

- внесено зміни до Статуту товариства та затвердження його в новій редакції.

Того ж дня, 02.04.15 р., на підставі рішення загальних зборів, державним реєстратором внесено відповідні зміни до державного реєстру.

У свою чергу 13.05.15 року ОСОБА_1 проведено також загальні збори учасників СТОВ «Поділля» на яких було розглянуто питання про прийняття до складу іншого учасника та щодо розподілу статутного капіталу.

На підставі відповідного рішення загальних зборів державним реєстратором 13.05.15 р. було внесено зміни у реєстрі щодо засновників товариства, а саме: засновниками товариства стали ОСОБА_1 та ОСОБА_11 з часткою статутного капіталу по 50% у кожного.

У подальшому рішенням загальних зборів від 17.05.15 р. на підставі заяви ОСОБА_11 останнього виключено зі складу засновників та включено ОСОБА_12.

На підставі відповідного рішення 18.05.15 р. державним реєстратором внесено відповідні зміни до реєстру.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 16.09.15 р., що залишена в силі Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду дії державного реєстратора щодо вчинення записів у єдиному державному реєстрі від 13.05.15 р. визнано протиправними, та зобов'язано їх скасувати.

На виконання судових актів, 09.11.15 р. державним реєстратором скасовано зміни у реєстрі від 13.05.15 р.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.12.15 р. зобов'язано державного реєстратора скасувати записи щодо СТОВ «Поділля» від 18.05.15 р.

На виконання постанови суду 06.01.16 р. скасовано зміни у реєстрі від 18.05.15 р.

Так, позивач вважає що у вказаних вище осіб не було повноважень на проведення загальних зборів 02.04.15 р., у зв'язку з їх виходом із складу учасників 25.03.15 р. на підставі поданих нотаріально посвідчених заяв, та ставить перед судом питання про визнання їх недійсними.

Крім того, позивач вказує, що у зв'язку з проведенням відповідних зборів 02.04.15 р. попередніми учасниками товариства не визнається право власності ОСОБА_1. на частку у товаристві, у зв'язку з цим просить суд визнати за нею право власності на 100 % частки статутного капіталу.

Окрім того похідними вимогами, на думку позивача, є визнання недійсним Статуту, затвердженого оскаржуваним рішенням, та зобов'язання держреєстратора внести відповідні відомості до реєстру.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав у повному обсязі та, посилаючись на письмові пояснення, просив його задовольнити зокрема з таких підстав:

- рішенням загальних зборів від 25.03.15 р. всі учасники товариства вирішили передали свої корпоративні права у розпорядження та володіння ОСОБА_1. в рахунок погашення заборгованості перед ТОВ «Остер». Чинність даного рішення Підтверджено Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.15 р.;

- учасники вийшли з товариства на підставі поданих 25.03.15 р. нотаріально посвідчених заяв, а тому у останніх не було повноважень проводити збори 02.04.15 р.;

- на зборах, 02.04.15 р., була відсутня ОСОБА_7;

- ОСОБА_1 набула права власності на підставі односторонніх правочинів 25.03.15 р., і на час проведення зборів (02.04.16 р.) була єдиним учасником товариства;

- під час скликання зборів було порушено вимоги 61 Закону України «Про господарські товариства», оскільки не було повідомлено ОСОБА_1 про їх скликання та проведення;

Вказує також на ряд інших обставин які, на його думку, підтверджують позовні вимоги.

Представники відповідача заявлений позов не визнали та, посилаючись на письмові пояснення, просили суд у його задоволенні відмовити, зокрема з таких підстав;

- Питання про припинення участі у товаристві і прийняття нового учасника на загальних зборах 25.03.15 р. не вирішувалося, а заяви про вихід з товариства та передачу своєї частки подавалися 25.03.15 р після прийняття рішення № 89, у зв'язку з цим ОСОБА_1 права власності на частку у товаристві не набула;

- На зборах 02.04.16 р. були присутні усі учасники товариства, а тому їх право порушено не було;

- Рішення № 89 про передачу часток ОСОБА_1. було скасовано рішенням № 91, а подані 25.03.15 р. заяви відкликано заявами від 31.03.15 та від 01.04.15 р.

- Відомості щодо включення ОСОБА_1 до складу учасників товариства скасовано в судовому порядку;

Посилаються також на інші обставини, що на їх думку, є підставами для відмови у позові.

Заслухавши учасників судового процесу, повно, всебічно і об'єктивно дослідивши в сукупності надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.08 р. N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» Усі спори між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язані зі здійсненням ними корпоративних прав та виконанням обов'язків учасника господарського товариства, на підставі пункту 4 частини першої статті 12 ГПК підвідомчі (підсудні) господарським судам незалежно від суб'єктного складу учасників спору.

Щодо вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів від 02.04.15 р. та Статуту в новій редакції.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно з частиною 1 статті 87 ГК України статутний капітал - це сума вкладів засновників та учасників господарського товариства.

Ст. 116 ЦК України унормовано, що учасник товариства має право у порядку, визначеному установчими документами та законом вийти з товариства. Приписи цієї статі кореспондуються з ч. 1 ст.10 ЗУ „Про господарські товариства", якою визначено, що учасник товариства має право вийти у встановленому порядку з товариства. Підставою для виходу з товариства є заява учасника.

Вихід зі складу учасників товариства не пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. У зв'язку з цим, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є незаконним.

Вихід учасника з товариства породжує певні правові наслідки, зокрема, припинення корпоративних правовідносин між учасником і товариством.

З моменту виходу учасник втрачає право брати участь в управлінні товариством (право голосу на зборах) і право отримувати частину прибутку від діяльності товариства. Оскільки вихід з товариства призводить до фактичних змін складу учасників, виконавчий орган повинен скликати збори учасників для затвердження змін до установчих документів.

Збори не вирішують питання про вихід учасника, і його явка на збори не обов'язкова. Збори лише враховують цей факт і на виконання вимог закону зобов'язані затвердити зміни до установчих документів та подання їх на державну реєстрацію.

Разом з тим, ні законодавством, що регулює господарські відносини у товаристві, ні Статутом товариства, не врегульовано процесуального порядку припинення участі одного учасника та прийняття до складу іншого учасника, у разі передачі 100 % частки статутного капіталу.

Статтею 147 ЦК України передбачено безумовне право учасника на відчуження належної йому частки у статутному капіталі одному чи кільком особам, які також є учасниками товариства. Третій особі, яка не є учасником товариства, частка може бути відчужена лише у випадку, якщо інше не встановлено у статуті товариства (ч. 2 ст. 53 Закону України "Про господарські товариства".

Передача у власність учасником товариства частки у статутному фонді товариства не може вважатися такою, що відбулася у разі відсутності згоди решти учасників цього самого товариства.

За результатами дослідження матеріалів справи судом встановлено, що на загальних зборах, які відбулися 25.03.15 р. оформлених протоколом № 89, усі учасники вирішили передати свої частки статутного капіталу СТОВ «Поділля» (у сукупності 100 %) ОСОБА_1. в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Остер», тобто усі учасники надали свою згоду на відчуження частки третій особі..

Того ж дня, на виконання вказаного рішення зборів, усі учасники написали нотаріально посвідчені заяви про вихід із складу учасників товариства та передачу їх часток на користь ОСОБА_1 та передали їх директору товариства (як встановлено у справі № 902/719/15).

Відповідно до поданих заяв, особи зазначили, що припиняючи свою участь у товаристві за взаємною згодую, передають весь належний внесок у статутному капіталі цього товариства на користь ОСОБА_1., з дотриманням вимог чинного законодавства щодо процедури юридичного оформлення переходу до правонаступників відповідних прав на умовах, які були попередньо узгоджені.

Як вбачається з рішення загальних зборів учасників товариства № 89 від 25.03.15 р., на зборах розглядалося 1 питання: про боргові зобов'язання товариства та погашення заборгованості шляхом передачі кожним із засновників частки у статутному капіталі СТОВ «Поділля» ОСОБА_1., та було прийнято рішення «одноголосно»: передати всі права розпорядження та володіння часткою у статутному капіталі СТОВ «Поділля» кожного із засновників в розмірі 12,5 %, а разом 100 % статутного капіталу ОСОБА_1.

Тобто, за своєю правовою природою заяви про припинення участі у товаристві та передачу корпоративних прав у поєднанні з рішенням загальних зборів є одностороннім правочином, що спрямований на припинення цивільних прав та обов'язків та передачу їх іншій особі.

Учасник товариства ОСОБА_9, який у той час займав посаду директора товариства того ж дня також подав відповідну заяву про вихід з товариства та передачу корпоративних прав ОСОБА_1.

Як зазначалося вище, моментом виходу учасника з товариства є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 28 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.08 р. N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів».

Момент виходу учасника з товариства законодавство не пов'язує з реєстрацією змін до установчих документів. Невнесення змін до установчих документів, не проведення державної реєстрації змін до установчих документів не означає, що учасник, який у встановленому порядку вибув з товариства, автоматично повертається в число учасників.

Відповідачем у заперечення на позов вказано, що рішення про виключення учасників з товариства та включення до його складу ОСОБА_1. не приймалося, а тому особи не можуть вважатися такими, що вийшли з товариства.

Однак суд вважає дане твердження помилковим, оскільки вихід з товариства призводить до фактичних змін складу учасників, і виконавчий орган повинен скликати збори учасників для затвердження змін до установчих документів.

Суд дійшов висновку, що учасники товариства припинили свою участь у товаристві 25.03.15 р., у зв'язку з цим директор товариства ОСОБА_9 повинен був скликати збори учасників, а рішення про припинення участі у товаристві та вступ до товариства повинно прийматися новим складом учасників, а саме ОСОБА_1, а не особами, які втратили право голосу у товаристві після подачі заяви, оскільки, після виходу учасника товариства, він втрачає право голосу, а враховуючи одночасний вихід усіх учасників, єдиним учасником з правом голосу була особа, яка набула відповідну частку, а саме ОСОБА_1

За таких обставин суд приходить до висновку, що загальні збори учасників товариства від 02.04.15 р. проведено з перевищенням повноважень, оскільки на день їх проведення особи не мали права голосу.

З аналізу п.п. 17-19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.08 р. N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства зокрема можуть бути:

- порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства;

- позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах;

- порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону зокрема є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що рішення загальних зборів учасників товариства від 02.04.15 р. є недійсними, у зв'язку з проведенням зборів за відсутності кворуму, а тому задовольняє позов в цій частині.

Щодо вимоги про визнання недійсним Статуту в новій редакції.

Згідно п.п. 13-14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.08 р. N 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів», відповідно до вимог статей 88, 143, 154 ЦК, статей 57, 82 ГК, статей 4, 37, 51, 65, 67, 76 Закону про господарські товариства, статей 27, 30 Закону про державну реєстрацію, суди вправі визнати недійсними установчі документи товариства за одночасної наявності таких умов:

- на момент розгляду справи установчі документи не відповідають вимогам законодавства;

- порушення, допущені при прийнятті та затвердженні установчих документів, не можуть бути усунені;

- відповідні положення установчих документів порушують права чи охоронювані законом інтереси позивача.

Статут юридичної особи за змістом частини другої статті 20 ГК є актом, який визначає правовий статус юридичної особи, оскільки він містить норми, обов'язкові для учасників товариства, його посадових осіб та інших працівників, а також визначає порядок затвердження та внесення змін до статуту.

Підставами для визнання акта, в тому числі статуту, недійсним є його невідповідність вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав (затвердив) цей акт, а також порушення у зв'язку з його прийняттям прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Визнання недійсним рішення загальних зборів товариства має правовим наслідком скасування змін до Статуту товариства, внесених на його підставі та поновлення попередньої редакції статуту, оскільки така вимога є похідною.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна вимога про визнання недійсним Статуту СТОВ «Поділля» в новій редакції, затвердженого рішенням загальних зборів від 02.04.15 р. оформлених протоколом № 91, підлягає задоволенню.

Одночасно суд не приймає доводи позивача про те, що на загальних зборах, що відбулися 02.04.15 р. була відсутня Папіж Н.Д., оскільки дане твердження спростовується матеріалами справи, зокрема засвідченою копією протоколу загальних зборів від 02.04.15 р., що надійшов до суду від державного реєстратора.

Щодо вимоги про визнання права власності.

Частка в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є майновим правом учасника господарського товариства і позивачем заявляються саме майнові вимоги, пов'язані з внеском до статутного капіталу грошових коштів.

Як вказано вище, згідно ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права -це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

У відповідності до ст.177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, утому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 1 ст.190 ЦК України встановлено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Таким чином, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є неспоживною річчю, визначеною індивідуальними ознаками, та може бути об'єктом права власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом, на загальних зборах, які відбулися 25.03.15 р. оформлених протоколом № 89, усі учасники вирішили передати свої частки статутного капіталу СТОВ «Поділля» (у сукупності 100 %) ОСОБА_1. в рахунок погашення боргу перед ТОВ «Остер», тобто усі учасники надали свою згоду на відчуження частки третій особі. Того ж дня, на виконання вказаного рішення зборів, усі учасники написали нотаріально посвідчені заяви про вихід із складу учасників товариства та передачу їх часток на користь ОСОБА_1, тобто вчинено відповідні правочини, щодо передачі корпоративних прав третій особі.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Так, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, зокрема якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, (ст. 392 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, через деякий час після прийняття 25.03.15 р. рішення, оформленого протоколом № 89 та подачі нотаріально посвідчених заяв про передачу частки ОСОБА_1., учасники ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10 ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 написали заяви про відкликання заяв від 25.03.15 р. про передачу корпоративних прав ОСОБА_1. та 02.04.15 р. провели збори засновників де вирішили питання про скасування рішення загальних зборів від 25.03.15 р. та перерозподілу часток учасників.

За таких обставин, позовна вимога про визнання права власності на частку у статутному капіталі є обґрунтованою, оскільки таке право не визнається та оспорюється іншими особами.

Безпідставним, на переконання суду, є твердження відповідача-1 про неможливість визнання права власності на частку у зв'язку з відсутністю одного з елементів, а саме: права користування, оскільки, як зазначалося вище, частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю є неспоживчою річчю, якою власник не може користуватися в силу того, що фактичним користувачем є товариство, у свою чергу учасник, користується відповідною часткою через управління самим товариством.

Враховуючи викладене, позовна вимога про визнання права власності на частку у статутному капіталі товариства є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання державного реєстратора внести до ЄДРЮОФОП запис про право власності ОСОБА_1 на частку у товаристві.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Так, на час розгляду справи, позивачем не подано жодного доказу про порушення його прав державним реєстратором.

Твердження позивача про те, що дана вимога є похідною від вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, є помилковим.

Похідною вимогою є вимога про скасування державної реєстрації у разі визнання недійсним рішення загальних зборів, на підставі якого таку реєстрацію було вчинено.

У свою чергу зобов'язання державного реєстратора вчинити певну дію у майбутньому є самостійною вимогою і може ставитися лише у разі порушення прав позивача саме державним реєстратором.

У зв'язку з відсутністю доказів порушеного права позивача у частині державної реєстрації, позовна вимога про зобов'язання державного реєстратора внести до реєстру запис про право власності ОСОБА_1 на частку у товаристві задоволенню не підлягає.

Інші доводи представників відповідача-1 суд вважає необґрунтованими з наведених вище підстав.

Враховуючи все вище викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову з розподілом судових витрат за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати недійсними рішення загальних зборів учасників СТОВ «Поділля» (), оформлені протоколом № 91 від 02.04.2015 року.

3. Визнати недійсним Статут СТОВ «Поділля» ) у новій редакції, затверджений рішенням загальних зборів учасників № 91 від 02.04.2015 року.

4. Визнати за ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) право власності на частку у розмірі 100 % у статутному капіталі СТОВ «Поділля» (КОД ) вартістю 136 500,00 грн.

5. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного реєстратора Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області про зобов'язання внести запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців запис про право власності ОСОБА_1 на частку у розмірі 100% у статутному капіталі СТОВ «Поділля», відмовити.

6. Стягнути з СТОВ «Поділля» на користь ОСОБА_1 4 803,50 грн. витрат пов'язаних із сплатою судового збору.

7. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення суду оформлено і підписано відповідно до вимог ст.84 ГПК України 15 березня 2016 р.

Суддя Маслій І.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу 2 (23300, смт. Тиврів, вул. Леніна, 53)