ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 922/4200/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Фоміна В. О.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача - Зубар Владислав Володимирович (довіреність б/н від 27.04.15),

третьої особи, ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (дов. №1607 від 24.06.15)

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третьої особи, Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (вх. №378 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 28.12.15 у справі № 922/4200/15

за позовом Підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", м. Харків,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фізична особа ОСОБА_4, м.Харків,

до 1) Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк", м. Київ,

2) Товариства з обмеженою відповідальністю НВП "Укроснова", м. Харків,

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор плюс", м. Київ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, м. Харків,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів - Фізична особа ОСОБА_2, м. Харків,

про визнння недійсним третейського застереження

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.12.15 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним третейське застереження, викладене у п.6.5. додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL 11057 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та підприємством "Основа-Промінвест" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів". Визнано недійсним третейське застереження, викладене у п. 5.4. додаткової угоди № 4 від 31.05.13 до договору поруки №ВL 11057-П3 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів, ФОП ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.02.16 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, призначено її розгляд на 10.03.16, запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: ФОП ОСОБА_2 - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

Однак учасниками процесу письмових відзивів та пояснень надано не було. Присутній в судовому засіданні 10.03.16 представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник позивача, посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 10.03.16 (докази повідомлення долучено до матеріалів справи), не направили представників для участі в судових засіданнях та не повідомили суд про причини їх неявки.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства - зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

28.01.10 між Підприємством "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" та ПАТ "Універсал Банк" було укладено кредитний договір №ВL11057 на суму 500000,00 грн. В подальшому сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до вказаного договору.

28.01.10 між ТОВ НВП "Укроснова" та ПАТ "Універсал Банк" було укладено договір іпотеки нерухомого майна - нежитлової нерухомості р/№103, згідно з яким в іпотеку на забезпечення зобов'язань Підприємства "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" перед ПАТ "Універсал Банк" за кредитним договором від 28.01.10 №ВL11057 було передано нежитлові приміщення першого поверху №1-13, 13А, І в літ "З-3" загальною площею 457,2 м2 та нежитлові приміщення другого поверху №14-32, ІІ в літ "З-3" загальною площею які 407,5 м2, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1. В подальшому сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до вказаного договору.

28.01.10 між ПАТ "Універсал Банк" та фізичною особою ОСОБА_4 укладено договір поруки №ВL11057-П3, за яким ОСОБА_4 поручився перед ПАТ "Універсал Банк" за виконання Підприємством "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" усіх його зобов'язань за кредитним договором №ВL11057 від 28.01.10.

Пунктом 6.5. Додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10 передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору, або у зв`язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Пунктом 5.4. Додаткової угоди №4 від 31.05.13 до договору поруки №BL11057-П3 від 28.01.10 передбачено, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору, або у зв`язку з ним, або випливають з нього підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід`ємною частиною даної третейської угоди.

У липні 2015 року Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою (із подальшим уточненням від 14.12.15) про визнання недійсними третейських застережень, викладених у п.6.5 Додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10 та у п. 5.4. Додаткової угоди №4 від 31.05.13 до договору поруки №BL11057-П3 від 28.01.10.

Місцевий господарський суд задовольнив позов із посиланням на те, що на час виникнення спірних правовідносин Закон України "Про третейські суди" містив заборону на укладання третейської угоди - тобто на момент укладання третейських угод, викладених в пункті 6.5. Додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10 та в пункті 5.4. Додаткової угоди №4 від 31.05.13 до договору поруки №BL11057-П3 від 28.01.10 третейському суду вже не були підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку.

Надаючи правову оцінку вказаним висновкам стосовно пункту 5.4. Додаткової угоди №4 від 31.05.13 до договору поруки №BL11057-П3 від 28.01.10, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права (Закону України "Про третейські суди") без з'ясування наявності процесуальних підстав щодо визнання недійсним даного правочину в порядку господарського судочинства.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГПК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 22.02.16 у справі № 921/466/15-г/3.

Відповідно до ст. 1 ГПК України громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно зі ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Відповідачами є підприємства та організації, яким пред'явлено позовну вимогу.

В абзаці 3 пункту 1.6. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.11 №18 роз'яснено, що згідно зі статтею 21 ГПК сторонами у судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Як було встановлено вище, договір поруки №BL11057-П3 від 28.01.10 було укладено між ПАТ "Універсал Банк" та фізичною особою ОСОБА_4, який не є суб'єктом господарювання.

Таким чином, ні за змістом правовідносин, що виникають з даного договору, ні за суб'єктним складом його сторін спір про визнання вказаного договору недійсним (як в цілому, так і в частині окремих положень) не підлягає розгляду в господарських судах України. Однак місцевим господарським судом, в порушення вищенаведених норм процесуального права щодо підвідомчості спорів господарським судам, було прийнято до розгляду позовну заяву в частині визнання недійсним пункту 5.4. Додаткової угоди №4 від 31.05.13 до договору поруки №BL11057-П3 від 28.01.10, визначено в якості відповідача ПАТ "Універсал Банк", а ОСОБА_4 залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що в частині задоволення позовної вимоги про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п. 5.4. додаткової угоди № 4 від 31.05.13 до договору поруки №ВL 11057-П3 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4, оскаржуване рішення має бути скасовано як таке, що прийнято з порушенням норм процесуального права, та прийнято нове рішення - про припинення провадження у справі.

Стосовно позовної вимоги про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п.6.5. додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та підприємством "Основа-Промінвест" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" - колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В обґрунтування позовних вимог Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" посилається на те, що однією з істотних умов отримання кредиту за договором №ВL11057 від 28.01.10 було укладення договору іпотеки нерухомого майна в якості забезпечення виконання зобов'язання з повернення грошових коштів, однак при укладенні відповідного договору іпотеки від 28.01.10 між ТОВ НВП "Укроснова" та ПАТ "Універсал Банк" директором ТОВ НВП "Укроснова" ОСОБА_2 було порушено Статут даного підприємства та не отримано згоду іншого учасника товариства (ОСОБА_1) на відчуження нерухомого майна. Зокрема, позивач зазначає, що ОСОБА_2 підроблено підпис ОСОБА_4 на протоколах загальних зборів, в яких зазначено про згоду учасників ТОВ НВП "Укроснова" на укладення договору іпотеки та внесення до нього змін - що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень учасників процесу в ході апеляційного провадження, вказані обставини були предметом розгляду у господарській справі №922/113/14, в якій рішенням господарського суду Харківської області від 12.11.14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.03.15 та постановою Вищого господарського суду від 20.05.15, відмовлено фізичній особі ОСОБА_4 у позові про визнання недійсним рішень загальних зборів учасників ТОВ НВП "Укроснова" та укладених на підставі вказаних рішень договорів іпотеки.

У справі №922/1302/14 за позовом Учасника (засновника) ТОВ НВП "Укроснова" ОСОБА_1 про визнання недійсними рішення загальних зборів учасників ТОВ НВП "Укроснова" та укладених на їх підставі договорів іпотеки від 16.07.10 № BL11417 та від 28.01.10 № BL11057 між ТОВ НВП "Укроснова" та ПАТ "Універсал Банк" постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.05.15 частково задоволено апеляційну скаргу Учасника (засновника) ТОВ НВП "Укроснова" ОСОБА_1; рішення господарського суду Харківської області від 19.01.15 у справі № 922/1302/14 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним рішення, прийнятого згідно протоколу загальних зборів №28 від 29.06.10 учасників ТОВ НВП "Укроснова" скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким позов задоволено, визнано недійсним рішення, прийняте згідно протоколу загальних зборів №28 від 29.06.10 учасників ТОВ НВП "Укроснова"; в іншій частині - зокрема, щодо відмови у позові про визнання договорів іпотеки недійсними, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Предметом спірних рішень загальних зборів №28 від 29.06.10 учасників ТОВ НВП "Укроснова" було надання згоди на передання нерухомого майна в іпотеку, тобто вони стосувалися укладення іпотечних договорів від 16.07.10 № BL11417 та від 28.01.10 № BL11057, а не кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10.

Тобто на час судового розгляду даної справи №922/4200/15 відповідні договори іпотеки є дійсними. Також, як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір №ВL11057 від 28.01.10 не оспорювався та не визнавався недійсним у судовому порядку.

У даній справі №922/4200/15 позивач наполягає на тому, що порушення, допущені ОСОБА_2 при укладенні договорів іпотеки, є підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п.6.5 Додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10. Однак, на думку колегії суддів, вказане твердження не може бути належним аргументом, оскільки позивачем не доведено, яким чином вказані обставини свідчать про наявність підстав для визнання правочину недійсним, визначених у ст.ст. 203, 215 ЦК України. Суд апеляційної інстанції також враховує, що, як уже зазначалося, договір іпотеки від 28.01.10, укладений між ТОВ НВП "Укроснова" та ПАТ "Універсал Банк", є дійсним - відповідний факт не спростовано позивачем в ході провадження в суді першої та апеляційної інстанції.

Позивач також навів доводи, з якими погодився місцевий господарський суд, задовольняючи позов у цій частині, а саме, про те, що Законом України від 03.02.11 №2983-VI "Про внесення зміни до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Тому судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зроблено висновок про те, що третейське застереження, викладене в пункті 6.5. Додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10, укладеного між Підприємством "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" та ПАТ "Універсал Банк", підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент його укладення третейському суду вже не були підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів послуг банку.

Однак, на думку колегії суддів, місцевим господарським судом при застосуванні п.14 ч.1 ст.6 Закону України "Про третейські суди" не з'ясовано та не обґрунтовано в оскаржуваному рішенні - чи може бути застосовано термін "споживач послуг банку" до юридичної особи - Підприємства "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", враховуючи, що, як було встановлено вище, відповідні зміни до ст. 6 Закону України "Про третейські суди" було внесено на підставі положень закону, який регулює правовідносини у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Застосування вказаної норми при встановленні правового статусу особи - позичальника у кредитних правовідносинах з банком відповідає практиці Верховного Суду України (постанова від 18.11.15 у справі №6-187цс15; постанова від 20.05.15 у справі №6-64цс15, в якій зазначено про те, що визнанню недійсним з підстав порушення вимог п.14 ч.1 ст. підлягає третейське застереження в кредитному договорі, укладеному між банком та фізичною особою).

В ході апеляційного провадження представник позивача зазначав, що, на його думку, термін "споживач послуг банку" може бути застосовано також і до юридичної особи, однак доказів даного твердження із посиланням на відповідні норми чинного законодавства позивачем суду не надано.

Отже, колегія суддів зазначає, що Підприємство "Основа-Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", яке є юридичною особою, не може бути визнано споживачем послуг банку в розумінні вищенаведених приписів п.22 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином, законодавча заборона третейським судам розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), на яку посилається суд першої інстанції, не стосується правовідносин сторін кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10 та, відповідно, не може бути підставою для визнання недійсним спірного третейського застереження викладеного у додатковій угоді до вказаного договору. На вказані обставини обґрунтовано посилається ФОП ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Позивач в уточненій позовній заяві (т.1, а.с.192) також зазначав, що, на його думку, спірне третейське застереження не відповідає вимогам ст.12 Закону України "Про третейські суди", оскільки ним не врегульовано питання передачі всіх спорів за кредитним договором до третейського суду, крім того, регламент третейського суду не є невід'ємною частиною третейської угоди.

Однак, як вбачається зі змісту спірного третейського застереження (т.1, а.с.37, зворотній бік), сторони погодили, що всі вимоги, які виникають при виконанні даного договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Тому вищенаведені посилання позивача колегія суддів вважає такими, що не узгоджуються з матеріалами справи та зроблені при довільному тлумаченні змісту спірного правочину.

Твердження позивача про те, що Підприємство "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" не мало бажання передавати будь-які спори на розгляд третейських судів, оскільки довіряє тільки рішенням компетентного суду, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на приписи ст.627 ЦК України, якою встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому позивачем не надано суду першої та апеляційної інстанції жодних доказів того, що спірна третейська угода на момент її укладення не відповідала волевиявленню Підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів".

Стосовно посилань позивача на звуження спірною третейською угодою його права на судовий захист - колегія суддів зазначає, що за змістом Закону України "Про третейські суди" третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав. Отже, укладання сторонами третейської угоди не є порушенням права позивача на звернення до суду за захистом, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду є не відмовою від права на звернення до суду, а одним із способів реалізації права на захист. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 06.06.12 у справі №6-50цс12-1.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.80). Оскільки, як уже зазначалося, матеріалами справи підтверджено і позивачем не спростовано наявність вільного волевиявлення Підприємства "Основа - Промінвест" Громадської організації "Фонд підтримки інвалідів" щодо укладення спірного третейського застереження, колегія суддів зазначає про недоведеність тверджень позивача про порушення вказаним третейським застереженням його права на судовий захист, враховуючи також, що рішення третейського суду може бути оскаржено до компетентного суду в порядку, встановленому приписами Закону України "Про третейські суди".

Отже, оскільки доводи апелянта знайшли підтвердження в ході апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення має бути скасовано з огляду на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права (що призвело до прийняття неправильного рішення), та має бути прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п.6.5. додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL11057 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та підприємством "Основа-Промінвест" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів", та про припинення провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п. 5.4. додаткової угоди № 4 від 31.05.13 до договору поруки №ВL 11057-П3 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 - із наведених вище підстав. У зв'язку з цим, враховуючи, що в апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_2 просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю - апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 33, 43, 49, п.1 ч.1 ст.80, ст.ст. 99, 101, пунктами 2, 3 статті 103, пунктами 1, 4 частини 1 та частиною 2 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 28.12.15 у справі №922/4200/15 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в частині позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п.6.5. додаткової угоди №3 від 30.05.12 до кредитного договору №ВL 11057 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та підприємством "Основа-Промінвест" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів".

В частині позовних вимог про визнання недійсним третейського застереження, викладеного у п. 5.4. додаткової угоди № 4 від 31.05.13 до договору поруки №ВL 11057-П3 від 28.01.10, укладеного між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_4 - провадження у справі припинити.

Повний текст постанови складено 15.03.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.