УХВАЛА

про повернення позовної заяви

12.03.2016Справа № 910/4161/16

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М., розглянувши без виклику сторін матеріали справи

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до 1. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

2. Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк»

3. Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк»

про стягнення 394 170,38 грн. та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТаНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 суми в розмірі 394 170,38 грн., зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» повернути на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. та зобов'язання Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» списати з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн.

Подана Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 позовна заява про зобов'язання списати кошти не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Судовий захист прав суб'єктів господарювання передбачає їх звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання прав зазначених суб'єктів, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, зокрема необхідністю сплати судового збору, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Приписами ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015р. №928-VIII станом на день звернення до суду мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 378,00 грн.

При цьому, згідно з п.п. 1 та п.п. 2 п. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат, а із позовних заяв немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, розмір судового збору за розгляд позовних заяв в господарському суді майнового характеру становить не менше 1 378,00 грн. та не більше 206 700,00 грн., а розмір судового збору за розгляд позовних заяв немайнового характеру становить 1 378,00 грн.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та доданих до неї документів, при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір у меншому розмірі від визначеного законодавством, з огляду на наступне.

Так, позивачем заявлено вимоги про стягнення суми в розмірі 394 170,38 грн., зобов'язання повернути на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. та зобов'язання списати з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн., тобто три вимоги майнового характеру, виходячи з наступного.

З аналізу норм чинного в Україні законодавства та положень доктрини юридичної науки вбачається, що майновий позов (позовна заява майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці. Тобто будь-який майновий спір має ціну, а категорію майнових спорів складають, зокрема, спори, пов'язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми його використання на договірній чи позадоговірній основі.

Натомість, під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об'єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці, наприклад це вимога про розірвання договору.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 139 ГК України майном у цьому Кодексі визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Залежно від економічної форми, якої набуває майно у процесі здійснення господарської діяльності, майнові цінності належать до основних фондів, оборотних засобів, коштів, товарів.

Коштами у складі майна суб'єктів господарювання є гроші у національній та іноземній валюті, призначені для здійснення товарних відносин цих суб'єктів з іншими суб'єктами, а також фінансових відносин відповідно до законодавства.

Статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Враховуючи те, що на підставі положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про банки та банківську діяльність» між сторонами склалися зобов'язальні правовідносини, про що заявлено в позовних вимогах, які носять майново-грошовий характер, а відтак в даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25.03.2015р. у справі №910/9232/14.

З урахуванням зазначеного, вимоги позивача про стягнення суми в розмірі 394 170,38 грн., зобов'язання повернути на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. та зобов'язання списати з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. є майновими вимогами, які впливають на склад майнового стану позивача та породжують підстави для змін його майнового стану.

Отже, з урахуванням викладеного, позивач повинен був розрахувати розмір судового збору за вказаними майновими вимогами у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Всупереч вищевказаних вимог, позивачем до позовної заяви як доказ сплати судового збору за майнову вимогу надано квитанцію від 04.03.2016р. про сплату судового збору у розмірі 5 912,56 грн. (зазначену суму судового збору позивачем сплачено за вимогу про стягнення коштів), а за вимоги про зобов'язання повернути на рахунок позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. та зобов'язання списати з рахунку позивача грошові кошти в розмірі 394 170,38 грн. позивачем сплачено на підставі квитанції від 04.03.2016р. суму судового збору в розмірі 1 378,00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством.

В силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Відповідно до п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку, після усунення вказаних недоліків.

Враховуючи вищевикладене та керуючись п. п. 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути без розгляду.

Суддя С.М. Морозов