ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 911/352/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/352/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрансбуд-М»,

м. Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТП ОСОБА_1», м. Вишневе

про стягнення 379256,40 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність б/н від 12.01.2016;

від відповідача: не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвесттрансбуд-М» (позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ТП ОСОБА_1» (відповідач) про стягнення 379256,40 грн. заборгованості, яка утворилась у звязку із неналежним виконанням відповідачем умов Договору поставки № 24-04-13 від 24.04.2013, в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 05.02.2016 порушено провадження у справі № 911/352/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 24.02.2016, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено.

В судових засіданнях 24.02.2016 та 14.03.2016 представником позивача надані документи, витребувані судом та підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча відповідач належним чином повідомлений про місце і час судових засідань, про що свідчить відбиток штампу канцелярії суду на звороті у нижньому лівому куті ухвал суду від 05.02.2016 та від 24.02.2016 щодо направлення їх копій відповідачу. При цьому, суд відзначає, що ухвали суду направлялись відповідачу на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

Вимоги ухвал суду від 05.02.2016 та від 24.02.2016 відповідач не виконав, витребувані документи, в тому числі відзив на позов, до суду не надіслав.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2013 між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено Договір поставки № 24-04-13, відповідно до умов п.п. 1.1, 1.2, 2.1 якого постачальник взяв на себе обовязок передати у власність покупця товар, асортимент, ціна одиниці та загальна вартість якого, визначається сторонами у відповідних видаткових накладних, а покупець в свою чергу взяв на себе обовязок приймати та своєчасно оплачувати такий товар.

Відповідно до п. 2.4 договору визначено, що розрахунки за товар здійснюються покупцем з відстроченням платежу на 7 днів, з дати поставки товару.

Так, на виконання умов договору позивачем передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 906256,40 грн., про що свідчать наявні в матеріалах справи, підписані в двосторонньому порядку представниками сторін та скріплені печатками підприємств видаткові накладні № РН-0000008 від 21.05.2013 на суму 9590,00 грн., № РН-0000014 від 27.06.2013 - 242036,20 грн., № РН-0000016 від 02.07.2013 - 310770,00 грн., № РН-0000017 від 22.07.2013 - 95669,00 грн., № РН-0000018 від 22.07.2013 - 131940,00 грн., № Рг-0000025 від 12.08.2013 - 116251,20 грн.

Претензій щодо якості чи кількості поставленого товару, матеріали справи не містять.

Також, в якості доказу передання відповідачу товару, позивачем надані податкові накладні, які підтверджують сплату позивачем податку на додану вартість, згідно з зазначеними видатковими накладними.

Відповідно до пунктів 201.1, 201.4., 201.6., 201.7. статті 201 Податкового кодексу України, платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, яка складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Зважаючи не викладене, судом оцінені вищезазначені податкові накладні, які складені позивачем, як доказ відображення позивачем господарських операцій за спірними видатковими накладними у своїх податкових зобов'язаннях.

Однак, в порушення умов договору та взятих на себе зобовязань, вартість товару сплачена відповідачем лише частково в сумі 527000,00 грн., про що свідчать додані до матеріалів справи банківські виписки по особовому рахунку позивача, підписані останнім, вартість товару в сумі 379256,40 грн. залишена відповідачем не сплаченою.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України (ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

У відповідності до статті 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарських зобов'язань є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не забезпечив участі представника у судових засіданнях, письмових пояснень чи доказів повної оплати отриманого товару не надав, матеріалами справи підтверджується факт порушення відповідачем грошових зобовязань за договором з оплати вартості товару, що отриманий від позивача.

Оскільки заборгованість відповідача в частині оплати переданого позивачем на підставі Договору поставки № 24-04-13 від 24.04.2013 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 379256,40 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведе вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, при повному задоволені позову покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТП ОСОБА_1» (08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Київська, 27-Г, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Інвесттрансбуд-М» (33038, м. Рівне, вул. Гетьмана Мазепи, 31, ) 379 256 (триста сімдесят девять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 40 коп. заборгованості та 5 688 (пять тисяч шістсот вісімдесят вісім) грн. 85 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 18.03.2016

Суддя О.О. Христенко