ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"21" березня 2016 р.Справа № 924/11/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

судді Димбовського В.В., розглянувши матеріали

за позовом дочірнього підприємства „Туристсько-господарський Центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист", м. Хмельницький

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький

про стягнення 869,21 грн. - 3% річних, 11298,54 грн. - інфляційних втрат, 62190,00 грн. - штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди

За участю представників:

від позивача: Куц І.О. - за довіреністю від 11.11.2015р. (у судовому засіданні 10.03.2016р.)

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю №860 від 09.02.2016р.

У судовому засіданні згідно ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення (вступна та резолютивна частини) проголошено 21.03.2016р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Суть спору: позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача 869,21 грн. - 3% річних, 11298,54 грн. - інфляційних втрат, з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України, та стягнення 62190,00 грн. - штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном заявлено з посиланням на ст. 785 ЦК України та обгрунтовано несвоєчасністю повернення орендованого майна після закінчення дії договору оренди.

Позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України та обгрунтовано наявністю боргу з орендної плати.

Посилається на доведеність факту наявності боргу з орендної плати та закінчення дії договору оренди з огляду на наявне рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. у справі №924/522/15, яке набрало законної сили. Зокрема, наголошував на тому, що відповідач не виконав в повному обсязі судове рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. по справі №924/522/15, а саме: кошти відповідачем не сплачено взагалі, а орендоване майно повернуто лише 01.12.2015р.

З огляду на викладені обставини, позивачем нараховано та заявлено до стягнення інфляційні втрати (за період 14.03.2015р. - 31.12.2015р.), 3% річних (за період 14.03.2015р. - 31.12.2015р.) та штрафні санкції у вигляді подвійного розміру орендної плати за липень 2015 року - листопад 2015 року.

Відповідач проти позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Обгрунтовуючи свою позицію стверджує, що йому не було відомо про розгляд справи №924/522/15. Лише в липні 2015 року відповідач дізнався від працівників ДВС про існування виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі судового наказу по справі №924/522/15, згідно якого він мав негайно звільнити орендоване приміщення кафе. Зауважує, що вказаний наказ було оскаржено до суду і під час розгляду скарги на дії працівників ДВС, позивачем запропоновано добровільно виконати судовий наказ, а саме звільнити приміщення кафе. ДВС не заперечувала проти добровільного виконання судового рішення, так само як і орендар, оскільки ніяких заперечень з його сторони не надходило.

З посиланням на ч. 6 ст. 762 ЦК України, вважає, що звільнений від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Зокрема, посилається на те, що приміщення орендувалося довготривалий час (12 років), за власні кошти здійснено капітальний ремонт та технічне переоснащення приміщення кафе, повністю оновлено технічно-технологічну базу, тому демонтаж обладнання потребував певних зусиль та часу. Звертає увагу, що в самому договорі оренди зазначено, що орендар має право вивезти все своє майно та поліпшення. Крім того, відзначає, що орендар не був позбавлений можливості використовувати приміщення кафе і він його використовував, так як представниками підприємства привозились нові орендарі для огляду кафе.

Стверджує, що після звільнення приміщення та пропозицій про його передачу, позивач з незрозумілих причин взагалі відмовлявся його приймати аж до того часу, поки не знайшовся новий орендар.

На переконання відповідача, нарахування 3% річних та інфляційних втрат є безпідставним з огляду на те, що на виконання наказу про стягнення заборгованості по орендній платі державним виконавцем проведено опис майна та передачу його на реалізацію.

На заперечення відповідача, позивачем надано пояснення, згідно яких він повідомив, що дійсно в листопаді 2015 року відповідач мав намір повернути орендоване майно. Проте, як стверджує позивач, частина майна, яку мав повернути відповідач, була відсутня, а наявне майно відповідач намагався передати у невідповідному технічному стані і приміщення кафе на момент повернення до експлуатації придатне не було. Тому, позивач і відмовлявся його приймати, вказуючи, що частина орендованого майна й досі не повернута. З огляду на викладене, робить висновок, що не можливо стверджувати про намагання відповідача повернути об'єкт оренди у листопаді 2015 року та помилково вказувати про безпідставність нарахування штрафних санкцій за період із відмови і до 01.12.2015р.

Представник позивача у судовому засіданні 10.03.2016р. наполягав на задоволенні позовних вимог.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача наполягав на відмові у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи по суті, суд встановив:

У квітні 2015 року дочірнє підприємство „Туристсько-господарський Центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист" звернулося до суду з позовною заявою про зобов'язання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький повернути орендоване майно, про стягнення заборгованості за договором оренди в розмірі 36341,58 грн., стягнення 9307,00 грн. штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди та 4403,80 грн. пені.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. у справі №924/522/15, яке вступило у законну силу, позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь дочірнього підприємства „Туристсько-господарський центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист" 36341,00 грн. - заборгованості по орендній платі, 4403,80 грн. - пені, 9307,00 грн. - неустойки, 5097,60 грн. - витрат по оплаті судового збору. Зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути дочірньому підприємству „Туристсько-господарський центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист" орендоване згідно договору оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) №12 від 01.08.2014р., майно, а саме: частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" 207,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 200232,44 грн.); духовку (вартістю 500 грн.); шкаф холодильний (вартістю 400 грн.), холодильну камеру (вартістю 700 грн.), холодильну камеру (вартістю 700 грн.), електросковороду (вартістю 200 грн.), електроплиту 2 шт. (вартістю 100 грн.), тістомішальну машину (вартістю 100 грн.), шкаф пекарський (вартістю 400 грн.), шкаф дерев'яний 3 шт. (вартістю 100 грн.); столи виробничі 5 штук (вартістю 250 грн.); ванни моєчні 9 штук (вартістю 360 грн.), дошку розділочну (10 грн.), листи кондитерські 4 штуки (вартістю 20 грн.), вагу поштову (вартістю 160 грн.), столи дерев'яні 10 штук (вартістю 450 грн.), телефонний апарат (вартістю 45 грн.). В решті позову відмовлено.

Як вбачається з вказаного вище рішення від 26.05.2015р., судом встановлено наявність у відповідача перед позивачем боргу з орендної плати згідно договору №12 оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) від 01.08.2014р. на підставі виставлених рахунків-фактур за період серпень 2014 року - березень 2015 року в сумі 36341,00 грн.

Судом у справі №924/522/15 встановлено та прийнято до уваги наступні обставини: між дочірнім підприємством „Туристсько-господарський Центр „Проскурів" приватного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист" (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендар) 01.08.2014р. укладено договір №12 оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), згідно п.п. 1.1, 2.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду, тобто в тимчасове і платне користування, приміщення площею 207,3 кв.м., що розташоване на 1-му поверсі будівлі кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" загальною площею 548,7 кв.м., яка добудована до житлового дому, за адресою: АДРЕСА_1. У пункті 4.1 договору сторони погодили розмір орендної плати за площу 207,3 кв.м., який складає 6219,00 грн., в т.ч. ПДВ, на місяць на момент укладання цього договору. Сторони у договорі оренди №12 від 01.08.2014р., з врахуванням додаткової угоди №1 від 04.08.2014р. до договору, погодили сплату орендних платежів за серпень-листопад 2014 року до 15.11.2014р., всі наступні орендні платежі - не пізніше 10 числа поточного місяця (п.4.4. договору).

Як вбачається з рішення від 26.05.2015р. по справі №924/522/15, 01.08.2014р. позивач згідно акту прийому-передачі основних фондів та інвентаря кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташоване у АДРЕСА_1, передав, а відповідач прийняв частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" на підставі договору оренди від 01.08.2014р. площею 207,3 кв.м., а також основні фонди та малоцінний інвентар: духовка (залишкова вартість 500 грн.); шкаф холодильний (400 грн.), холодильна камера (700 грн.), холодильна камера (700 грн.), електросковорода (200 грн.), електроплита 2 шт. (100 грн.), тістомішальна машина (100 грн.), шкаф пекарський (400 грн.), шкаф дерев'яний 3 шт. (100 грн.); стіл виробничий 5 шт. (250 грн.); ванна моєчна 9 шт. (360 грн.), дошка розділочна (10 грн.), лист кондитерський 4 шт. (20 грн.), вага поштова (160 грн.), стіл дерев'яний 10 шт. (450 грн.), телефонний апарат (45 грн.). У свою чергу, відповідачем не виконано належним чином свої зобов'язання зі сплати орендної плати, чим створено заборгованість перед позивачем в сумі 36341,00 грн., що підтверджено відповідними рахунками-фактурами (за період серпень 2014 року - березень 2015 року) та відображено в розрахунку заборгованості.

Також, як вбачається з рішення по справі №924/522/15, судом встановлено припинення дії договору оренди 14.03.2015р. у зв'язку із закінченням строку, на який його укладено. Також, судом встановлено неповернення відповідачем на день розгляду справи орендованого ним майна позивачу по акту приймання-передачі, згідно пункту 11.6 договору, в якому обумовлено, що приміщення вважається повернутим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

З огляду на викладене, суд по справі №924/522/15 прийшов до висновку, поміж іншого, про наявність правових підстав для стягнення з відповідача, заявленої позивачем, заборгованості по орендній платі в сумі 36341,00 грн., штрафних санкцій за неповернення орендованого майна після закінчення договору оренди (за період з 15.03.2015р. по 06.04.2015р.) та зобов'язання повернути орендоване майно.

На виконання рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. по справі №924/522/15 було видано наказ від 08.06.2015р. №924/522/15 про стягнення з відповідача на користь позивача 36341,00 грн. - заборгованості по орендній платі, 4403,80 грн. - пені, 9307,00 грн. - неустойки, 5097,60 грн. - витрат по оплаті судового збору; також видано наказ від 08.06.2015р. №924/522/15 про зобов'язання відповідача повернути позивачу орендоване згідно договору оренди №12 від 01.08.2014р., майно, а саме: частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" 207,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (вартістю 200232,44 грн.); духовку (вартістю 500 грн.); шкаф холодильний (вартістю 400 грн.), холодильну камеру (вартістю 700 грн.), холодильну камеру (вартістю 700 грн.), електросковороду (вартістю 200 грн.), електроплиту 2 шт. (вартістю 100 грн.), тістомішальну машину (вартістю 100 грн.), шкаф пекарський (вартістю 400 грн.), шкаф дерев'яний 3 шт. (вартістю 100 грн.); столи виробничі 5 штук (вартістю 250 грн.); ванни моєчні 9 штук (вартістю 360 грн.), дошку розділочну (10 грн.), листи кондитерські 4 штуки (вартістю 20 грн.), вагу поштову (вартістю 160 грн.), столи дерев'яні 10 штук (вартістю 450 грн.), телефонний апарат (вартістю 45 грн.).

Вищевказані накази пред'явлено до виконання.

На час розгляду даної справи наказ про стягнення заборгованості по орендній платі, пені, неустойки, витрат по оплаті судового збору не виконано: винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №47877436 від 17.06.2015р., складено акт опису й арешту майна від 26.10.2015р.

Невиконання наказу, між іншого, підтверджується листом за №3647 від 04.02.2016р., наданим ДВС, в якому підтверджено, що станом на 04.02.2016р. наказ не виконано, державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника.

У зв'язку з несплатою боргу позивачем зроблено розрахунок та заявлено до стягнення 869,21 грн. - 3% річних (з 14.03.2015р. по 31.12.2015р.) та 11298,54 грн. - інфляційних втрат (з 14.03.2015р. по 31.12.2015р.).

Наказ про повернення відповідачем позивачу орендованого майна виконано 01.12.2015р., про що свідчать наявні матеріали справи та матеріали виконавчого провадження №47877666, а саме: постановою від 17.06.2015р., винесеною державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції, відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу №924/522/15 від 08.06.2015р. про повернення орендованого майна.

14.08.2015р. відповідач надіслав позивачу лист №8 від 12.08.2015р., в якому просив надати строк самостійно виконати рішення суду з повернення орендованого майна. Зокрема, наголошував на тому, що для звільнення приміщення необхідно провести демонтаж та перевезення особистого обладнання, що потребує часу та залучення певних спеціалістів, а також ведуться пошуки іншого нежитлового приміщення для перевезення майна.

Позивач повідомляв відповідача про те, що орендоване приміщення має бути здано згідно умов договору оренди №12 від 01.08.2014р., а майно згідно акту прийому-передачі основних фондів та інвентаря від 01.08.2014р. в робочому стані можливому для подальшого використання (лист №190 від 11.11.2015р., який надіслано 12.11.2015р.).

Позивач відмовлявся приймати орендоване приміщення та майно, про що 05.11.2015р. та 20.11.2015р. державним виконавцем Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції складено відповідні акти.

Про причини відмови прийняти орендовану частину приміщень і орендоване майно кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" позивач повідомив відповідача у листі №195 від 23.11.2015р., а саме: невиконання умов договору оренди №12 від 01.08.2014р. (п.п. 4.4, 11.6) і відсутність орендованого майна, зазначеного в акті прийому-передачі від 01.08.2014р., а також незадовільний санітарний стан здаваних орендованих приміщень і прилеглої території. З огляду на викладене, вимагав привести до відповідності орендовані приміщення, а саме: відновити дверний пройом, який зруйновано при вивозі орендованого торгово-технологічного обладнання, відновити дверні полотна, які боржник демонтував, вивезти будівельне та побутове сміття, відновити тротуарне покриття перед входом в кафе. Пред'явити для прийому обладнання в робочому стані: пекарську шафу, тістомішальну машину, шкаф холодильний, ванну миючу - 1 шт., доокомплектувати холодильні камери холодильними агрегатами ІФ-56, доокомплектувати тенами в кількості 6 шт. дві електроплити.

Згідно акту від 01.12.2015р. вилучення у боржника предметів, зазначених у рішенні суду, та акту від 01.12.2015р. передачі стягувачу предметів, зазначених у рішенні суду, у відповідача вилучено та передано позивачу наступне майно: частину приміщення кафе „ІНФОРМАЦІЯ_1" 207,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, духовку, дві холодильні камери (розкомплектовані, без агрегатів), електросковороду, дві електроплити (розкомплектовані), шкаф дерев'яний 3 шт., столи виробничі 5 шт., ванни моєчні 8 шт., дошку розділочну, листи кондитерські 4 шт., вагу поштову, столи дерев'яні 10 шт., телефонний аппарат, ключі від приміщення за адресою: АДРЕСА_1, шкаф холодильний.

Крім того, державним виконавцем було складено акт, згідно якого встановлено, що 01.12.2015р. при виконанні наказу №924/522/15 виявлено відсутність речей, зазначених в наказі, а саме: тістомішальна машина, шкаф пекарський, ванна моєчна 1 шт., розкомплектовані холодильні камери 2 шт. та розкомплектовані електроплити 2 шт.

Державний виконавець Другого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції у листі №7107/07-32 від 09.03.2016р., повідомив суд, що зауважень або заяв від осіб, що були присутні під час вилучення та передачі предметів, зазначених у рішенні, не надходило.

24.12.2015р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження щодо повернення майна у зв'язку з виконанням наказу №924/522/15 від 08.06.2015р.

Оскільки, відповідач повернув майно лише 01.12.2015р., позивач, на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України, нарахував йому неустойку у розмірі подвійної орендної плати за липень 2015 року - листопад 2015 року, яка склала 62190,00 грн.

Сума неустойки, стягнута рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. у справі №924/522/15, була розрахована позивачем по 06.04.2015р.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Відповідно до положень статті 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. по справі №924/522/15, яке набрало законної сили, встановлено, наявність у відповідача перед позивачем боргу з орендної плати згідно договору №12 оренди будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) від 01.08.2014р. в сумі 36341,00 грн. на підставі виставлених рахунків-фактур за серпень 2014 року - березень 2015 року.

Посилання відповідача про необізнаність зі справою №924/522/15 до уваги не приймаються, з огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Як відображено у рішенні від 26.05.2015р. по справі №924/522/15, повідомляючи відповідача про розгляд справи в суді, йому направлено ухвали на адресу, зазначену в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (АДРЕСА_2). Ухвали повернуто до суду із зазначенням „за закінченням терміну зберігання". Повідомлення за вищевказаною адресою, відповідно до ст. 64 ГПК України та п. 3.9.1. постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011р. №18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", є належним повідомленням про розгляд справи в суді.

Наявні матеріали справи не містять доказів виконання рішення суду в частині погашення боргу за договором оренди. Про несплату боргу, поміж іншого, свідчить лист ДВС, в якому підтверджено, що станом на 04.02.2016р. наказ по справі про стягнення боргу з орендної плати не виконано, державним виконавцем було описано та арештовано майно боржника.

Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених законом, зокрема, виконанням, здійсненим належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Як зазначено у пункті 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як зазначалося вище, рішенням суду встановлено факт наявності боргу з орендної плати відповідача перед позивачем, невиконання рішення суду в частині погашення боргу на день розгляду даної справи підтверджується матеріалами виконавчого провадження та листом ДВС. Отже, позивач має право вимагати застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Посилання відповідача на проведення дій державним виконавцем (опис майна та передача його на реалізацію) не спростовують наявність боргу та не свідчать про фактичне виконання грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, доводи відповідача про безпідставність нарахування 3% річних та інфляційних втрат не приймаються до уваги.

Період, за який позивач нараховує інфляційні втрати та 3% річних охоплює строк, як до прийняття рішення господарського суду Хмельницької області 26.05.2015р. у справі №924/522/15, а саме з моменту подання позову по справі №924/522/15, так і після цього, і закінчується датою 31.12.2015р., що не суперечить чинному законодавству з огляду на ч. 1 ст. 530 та ст. 612 ЦК України. Згідно вказаних статтей, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

До того ж, можливість нарахування інфляційних та 3% річних після прийняття рішення з першого дня прострочки відображено у постанові ВГСУ від 28.04.2015р. по справі №910/211/15-г.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок 3% річних, суд не погоджується із сумою боргу, на які вони нараховано. Як вказувалось вище, розмір боргу, який встановлено та задоволено судом у справі №924/522/15, складає 36341,00 грн. Натомість, обрахунок 3% річних позивачем проведено на суму 36341,58 грн. Однак, враховуючи те, що заявлена до стягнення сума 3% річних не перевищує суму, яка перерахована судом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі, який заявлено позивачем.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд не погоджується з періодом нарахування, оскільки розрахунок інфляційних розпочато з 14.03.2015р., тобто здійснено менше ніж за один місяць. Крім того, суд не погоджується із сумою боргу, на які вони нараховано, оскільки, як вже зауважено вище, розмір боргу, встановлений судом у справі №924/522/15, становить 36341,00 грн., а не 36341,58 грн., як вказано позивачем.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. 3.2 Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р.

Згідно зазначеного листа, а також Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення заборгованості. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Таким чином, перерахувавши інфляційні, на основний борг, встановлений судом у справі №924/522/15, з врахуванням повних місяців прострочки платежу, які заявлено позивачем (квітень 2015 року - грудень 2015 року), з огляду на те, що у суду відсутнє право виходити за межі позовних вимог, обгрунтовано заявленою сумою інфляційних є 6955,78 грн.

Як вбачається з рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. по справі №924/522/15, судом встановлено факт припинення дії договору оренди 14.03.2015р., укладеного між позивачем та відповідачем, у зв'язку із закінченням строку, на який його укладено. Також, судом встановлено факт неповернення відповідачем на день розгляду справи орендованого ним майна позивачу по акту приймання-передачі, згідно пункту 11.6 договору, в якому обумовлено, що приміщення вважається повернутим орендодавцю та балансоутримувачу з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі.

З огляду на викладене, суд по справі №924/522/15 постановив відповідачу повернути позивачу орендоване майно.

Обов'язки наймача у разі припинення договору найму визначенні статтею 785 ЦК України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 вказаної правової норми, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Отже, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. (Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 20.03.2012 року у справі №3-13гс12).

Неустойка, передбачена нормою ст. 785 ЦК України, є засобом забезпечення виконання зобов'язань, метою якого являється захист інтересів орендодавця в разі неповернення орендованого майна після закінчення строку дії договору або його дострокового розірвання, розмір якої ставиться в залежність від строку такого безпідставного користування майном.

Документи, які містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що відповідач повернув позивачу орендоване майно лише в порядку виконавчого провадження 01.12.2015р. Отже, у позивача наявні правові підстави для нарахування відповідачу штрафних санкцій за період неповернення орендованого майна після закінчення договору оренди.

Судом відхиляються доводи відповідача, з посиланням на ч. 6 ст. 762 ЦК України, про те, що він звільнений від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає, з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом повернення об'єкту договору оренди, тобто саме з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої нормою ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов'язується з простроченням орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі, а не з фактичним користуванням майном, чи то перебуванням орендаря в цьому приміщенні.

Аналогічна правова позиція викладене в Постанові Вищого господарського суд України від 11.03.2014р. у справі №916/2353/13.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача на безпідставність нарахування неустойки у зв'язку з відмовою позивача приймати майно, оскільки саме відповідач не здійснював всіх необхідних дій щодо дотримання встановленого законом та умовами договору оренди порядку повернення орендованого майна, зокрема, повернення всього майна, яке йому було передано за актом приймання-передачі від 01.08.2014р., повернення приміщення у придатному для користування стані. У свою чергу, статтею 785 ЦК України передбачено обов'язок наймача повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу. Зазначений обов'язок було відображено також в пункті 5.2.11 договору оренди.

Не приймаються також посилання відповідача на тривалість оренди з 2003 року (12 років), здійснення відповідачем за власні кошти капітального ремонту та технічного переоснащення приміщення кафе, оновлення технічно-технологічної бази та надані в матеріали справи договори суборенди приміщення від 01.05.2003р., від 01.01.2012р., договір оренди частини будівлі від 31.01.2010р., договір оренди будівлі №6 від 01.12.2011р., договори підряду від 14.01.2012р. №№3, 4 на ремонт приміщення, оскільки вони не стосуються даних правовідносин.

Згідно рішення господарського суду Хмельницької області від 26.05.2015р. у справі №924/522/15, сума неустойки, стягнута судом, була розрахована позивачем по 06.04.2015р.

У даній справі позивачем зроблено розрахунок та заявлено до стягнення неустойку за період липень 2015 року - листопад 2015 року. Перевіривши здійснені розрахунки, суд погоджується із заявленою сумою неустойки.

Приймаючи до уваги викладене вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 869,21 грн. - 3% річних, 6955,78 грн. - інфляційних втрат та 62190,00 грн. - штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 4342,76 грн. інфляційних втрат належить відмовити.

Згідно ст. 49 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов дочірнього підприємства „Туристсько-господарський Центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист", м. Хмельницький до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Хмельницький про стягнення 869,21 грн. - 3% річних, 11298,54 грн. - інфляційних втрат, 62190,00 грн. - штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; код НОМЕР_1) на користь дочірнього підприємства „Туристсько-господарський Центр „Проскурів" приватного Хмельницького обласного акціонерного товариства по туризму та екскурсіях „Хмельницьктурист" (м. Хмельницький, вул. Прибузька, 6; код 39309268) 869,21 грн. (вісімсот шістдесят дев'ять гривень 21 коп.) - 3% річних, 6955,78 грн. (шіст тисяч дев'ятсот п'ятдесят п'ять гривень 78 коп.) - інфляційних втрат, 62190,00 грн. (шістдесят дві тисячі сто дев'яносто гривень 00 коп.) - штрафних санкцій у вигляді подвійного розміру орендної плати за весь період користування майном після закінчення дії договору оренди, 1146,87 грн. (одну тисячу сто сорок шість гривень 87 коп.) - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення з відповідача 4342,76 грн. інфляційних втрат відмовити.

Повне рішення складено 22 березня 2016 року.

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 3 примірника:

1 - до справи,

2 - позивачу (м. Хмельницький, вул. Прибузька, 6),

3 - відповідачу.