ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15 березня 2016 р. Справа № 903/72/16
за позовом: Приватного підприємства Проспер Плюс, м.Одеса

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна, м Володимир-Волинський

про стягнення 48807,70грн.

Суддя Дем'як В.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не прибув

Суть спору: позивач Приватне підприємство Проспер Плюс звернувся до суду з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна про стягнення 48807,70грн. заборгованості за договором поставки №5 від 03.06.2013р., в т.ч.: 31104,00грн. основного боргу, 2027,29грн. 3% річних та 15676,41грн. інфляційних витрат за порушення умов договору.

В обґрунтування посилається на невиконання відповідачем умов договору поставки №5 від 03.06.2013р. щодо поставки оплаченого товару.

В підтвердження позовних вимог позивач подав договір поставки №5 від 03.06.2013р., заявку на поставку матеріалів №1 від 11.06.2013р., рахунок на оплату №11 від 13.06.2013р., платіжне доручення №15 від 17.06.2013р., видаткову накладну №6 від 25.06.2013р., лист №16 від 21.10.2014р., акт звірки взаєморозрахунків станом на 21.10.2014р., претензію №1 від 24.10.2014р., протокол №3 зборів учасників ТзОВ «АРТРОМ АВТОДОР» від 26.04.2013р., статут ТзОВ «СТР Україна» від 2013р. (а.с.9-21).

Представник позивача в судовому засіданні та через канцелярію суду подав наступні документи:

1.) заяву за вх. №01-54/2149/16 (вих. №09/03 від 09.03.2016р.) від 14.03.2016р. якою долучив до матеріалів справи наступні документи:

- власне письмове підтвердження того, що у провадженні судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи з спору між цими сторонами, про цей предмет і з цих підстав та відсутнє рішення вище перелічених органів з даного спору;

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Приватного підприємства «Проспер Плюс»

- витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Товариства з обмеженою відповідальністю «СТР Україна» на день розгляду справи.

2.) заяву за вх. №01-54/2201/16 від 15.09.2016р., якою долучив до оригінали наступних документів:

- договір №5 від 03.06.2013р.;

- заяву на поставку матеріалів №1 від 11.06.2013р.;

- рахунок на оплату №11 від 12.06.2013р.;

- платіжне доручення №15 від 17.06.2013р.;

- видаткову накладну №6 від 25.06.2013р.;

- лист №16 від 21.10.2014р.;

- акт звірки станом на 21.04.2014р.;

- претензію №1 від 24.10.2014р.;

- поштовий чек, поштове рекомендоване повідомлення.

3.) заяву про зменшення позовних вимог за вх. №01-65/57/16 від 15.03.2016р., в якій просить зменшити суму позову на 17703,70грн. в частині нарахування 3% річних і інфляційних втрат та стягнути з відповідача 31104,00грн.основного боргу.

Заява про зменшення позовних вимог, відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не суперечить законодавству України, не порушує чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси, є прийнятою судом.

Згідно пункту 17 інформаційного листа Вищого господарського суду України N 01-8/2351 від 20.10.2006 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в першому півріччі 2006 року" та пункту 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/482 від 13.08.2008р., в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи із якої вирішується спір. При цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Отже, із уточнених позовних вимог і вирішується спір.

Представник відповідача в призначене судове засідання не прибув. Ухвала суду від 23.02.2016р. про відкладення розгляду справи, яка була направлена рекомендованим листом на адресу (44700, м.Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 181) повернута з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання».

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна: 44700, м.Володимир-Волинський, вул. Ковельська, 181, отже суд направив ухвалу від 23.02.2016р. за місцем державної реєстрації останнього.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (Постанова, Пленум Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 р., № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Згідно приписів ст.75 ГПК та п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2010р. № 01-08/140 "Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд вважає, що неявка представника відповідача в судове засідання, не є підставою для відкладення розгляду справи, оскільки Господарський процесуальний кодекс України не містить вимог щодо відповідальних осіб, які можуть представляти інтереси сторін в господарському суді. Надання повноважень на представництво інтересів сторони в процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб, а тому неможливість явки в судове засідання конкретного представника, не є правовою підставою для відкладення розгляду справи. Стаття 22 ГПК України передбачає широке коло процесуальних прав сторін, поряд із цим встановлює для сторін обовязок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки, в матеріалах справи є всі достатні документи, необхідні для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про судовий розгляд справи без участі представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

в с т а н о в и в:

03 червня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТРОМ АВТОДОР» (постачальник) та Приватним підприємством Проспер Плюс (покупець) укладено договір поставки №5 (а.с.9-10).

Згідно п. 1 договору постачальник зобовязався передавати у власність покупця товар партіями, у відповідності до замовлень покупця, а покупець зобовязався проводити оплату за товар та приймати його на умовах даного договору.

Пунктом 2.2 договору встановлено, що замовлення передається Постачальнику шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним звязком.

Пунктом 4.1. договору передбачено, що поставка товару здійснюється Постачальником у відповідності із замовленням Покупця.

Відповідно до п. 4.4. договору встановлено, що передача товару Постачальником і його приймання Покупцем по назві, асортименту, кількості і ціні здійснюється на підставі відповідної накладної і тільки у відповідності із замовленням Покупця.

Оплата за товар здійснюється Покупцем на умовах 100% попередньої оплати, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Постачальника (п.6.1.договору).

26.04.2013р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Артром Автодор» прийнято рішення про зміну назви товариства на назву Товариство з обмеженою відповідальністю «СТР Україна».

25.06.2013р. було здійснено державну реєстрацію нового статуту ТОВ «СТР Україна», відповідно якого ТОВ «СТР Україна» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Артром Автодор», що підтверджується протоколом зборів учасників №3 від 26.04.2013 та статутом в новій редакції від 25.06.2013р. (а.с.19-21).

Відповідно до умов договору, 11 червня 2013р. ТзОВ «Проспер Плюс» замовило у відповідача 19 950кг. фарби «BANDAX SPRINT WHITE» на загальну суму 344736,00грн., що підтвердив заявкою №1 від 11.06.2013р. (а.с.11).

Відповідач 12.06.2013р. виставив позивачу рахунок на оплату замовленого товару № 11 від 12.06.2013р. (а.с.12).

Як вбачається із платіжного доручення №15 від 17.06.2013р. позивач здійснив оплату товару згідно п.6.1 договору в сумі 344 736,00грн. (а.с.13).

Між тим, 25 червня 2013р. Відповідач поставив фарбу «BANDAX SPRINT WHITE» у меншій кількості, ніж вона була оплачена позивачем, а саме 18 150кг. на суму 313632грн.

Даний факт підтверджується видатковою накладною №6 від 25.06.2013р. (а.с.14).

Отже, відповідач недопоставив оплачений товар на суму 31 104.00 грн.

21.10.2014р. та 24.10.2014р. йому було направлено вимогу №16 та №1 про повернення 31 104.00 грн., однак останні залишені без відповіді та задоволення (а.с. 15;17).

Зазначені претензії відповідач отримав 25.11.2014р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, однак кошти так і не повернув.

21.10.2014р. між Приватним підприємством Проспер Плюс та Товариством з обмеженою відповідальністю СТР Україна було підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно даного акту відповідач визнав заборгованість у розмірі 31104,00грн. (а.с.16).

Відповідно до ст. 144 Господарського кодексу України, ст.11 Цивільного кодексу України обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, непередбачених законом, але таких які йому не суперечать.

Як встановлено, між сторонами виникли цивільні права та обовязки на підставі договору поставки №5 від 03.06.2013р.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як слідує із матеріалів справи, позивач на виконання умов договору поставки перерахував попередню оплату в розмірі 344736,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №15 від 17.06.2013р., однак відповідач умови договору щодо поставки товару на вказану суму в рахунок попередньої оплати кошти на які відповідачем не було поставлено товар не повернув.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідач вимог ухвали суду не виконав, доказів які б спростували заборгованість не подав.

Оцінюючи подані стороною докази, що ґрунтуються на повному, всебічному й обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача за договором поставки №5 від 03.06.2013р. суми попередньої оплати підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення в сумі 31104,00грн.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст.ст. 144, 173, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 693, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст. 22, 33, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю СТР Україна (47700, Волинська обл., м Володимир-Волинський, вул. Ковельська,181, ) на користь Приватного підприємства Проспер Плюс (65063, м.Одеса, провулок 2-й Артилерійський,6, ) 31104,00грн. попередньої оплати та 1387 грн. в повернення витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду, у відповідності до ст.85 ГПК України, набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.84 цього Кодексу.

Повний текст

рішення складено

18.03.2016р.

Суддя В. М. Дем`як