РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 906/1514/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гулова А.Г.

судді Петухов М.Г. ,

судді Розізнана І.В.

при секретарі Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представника за довіреністю від 29.12.15р.

відповідача: ОСОБА_2 - представника за довіреністю від 01.02.16р. №627/19.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз"

на рішення господарського суду Житомирської області від 17.11.15 р.

у справі № 906/1514/15 (суддя Гансецький В.П.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м.Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз", м.Житомир

про стягнення 165182,15грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Житомирської області від 17.11.2015р. у справі №906/1514/15 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 165182,15грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 17.11.2015р. у справі №906/1514/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" щодо стягнення 165 182,15 грн., з яких 114 167,88 грн. - основний борг, 48 293,01 грн. - інфляційні втрати, 2 721,26 грн. - 3% річних - задовольнити.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне.

Відмовляючи позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог до відповідача щодо стягнення 165 182,15 грн., суд прийшов до висновку, в тому числі, що позивачем не було подано суду достовірних, допустимих та документальних доказів, які б незаперечно свідчили про існування між сторонами спору тих господарських правовідносин, про які зазначено у вказаному акті виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000.

Позивач не погоджується із вищевказаним висновком, оскільки як належний і допустимий доказ у даній справі, в тому числі, є оригінал акту виконаних робіт від 21.07.2000р., підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками сторін, який підтверджує факт надання позивачем відповідачу послуг з транспортування природного газу у грудні 1997 року в обсязі 30 000 тис. куб. м. на суму 60 120,00 дол. США, що відповідає з урахуванням курсу НБУ на 01.01.1998 (1 дол. США - 1,899 грн.) 114 167,88 грн. (основний борг).

Вказує, що на відміну від відповідача, позивач довів правомірність своїх вимог та надав докази, які підтверджують підставу його вимог, дотримуючись всіх норм матеріального та процесуального права, в тому числі вимог ст. 33 ГПК України. Крім цього, позивачем було встановлено особу, яка підписала акт виконаних робіт від 21.07.2000 р. зі сторони відповідача, про що було зазначено в поясненнях №7670/10-05 від 12.11.2015р., однак і цей факт судом не було взято до уваги, чим порушено ст. 32 ГПК України, та не витребувано від відповідача пояснень та доказів по суті.

Судом у рішенні не надано належної правової оцінки щодо неодноразового проставлення такої ж печатки на ідентичному підписі на інших документах відповідача, які були надані суду для огляду, що призвело до хибного висновку суду щодо підписання вищезазначеного акту "неідентифікованою сторонами спору особою".

Висновок суду щодо акту виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. як неналежного підтверджуючого доказу, оскільки на дату складання даного акту ДП Київтрансгаз було вже реорганізоване шляхом приєднання до Дочірньої компанії Укртрансгаз, в результаті чого правонаступником даних реорганізованих підприємств стала Дочірня компанія Укртрансгаз Національної компанії Нафтогаз України не відповідає п. 8 спільного Наказу Національної акціонерної компанії Нафтогаз України та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 06.11.1998р. №68/234, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.1998р. №1173 Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу, відповідно до якого правонаступником усіх майнових прав та обов'язків АТ Укргазпром і реорганізованих підприємств, що входять до його складу є відповідні дочірні компанії НАК Нафтогаз України, в тому числі відповідно до Наказу правонаступником усіх майнових прав і обов'язків ДП Київтрансгаз стала Дочірня компанія Укртрансгаз Національної акціонерної компанії Нафтогаз України. А тому позивач є правонаступником кредиторських вимог по стягненню заборгованості за надані послуги з транспортування природного газу відповідно до акту виконаних робіт від 21.07.2000р., про що було зазначено позивачем у поясненнях №7670/10-05 від 12.11.2015р.

Крім акту виконаних робіт від 21.07.2000р. наявність заборгованості відповідача підтверджує і бухгалтерська довідка про зобов'язання відповідача з оплати наданих позивачем у грудні 1997 року послуг в розмірі 114 167,88 грн., які станом на день ухвалення рішення не виконані відповідачем.

Вважає, що рішення суду, всупереч нормам ст.ст. 4-2, 4-3, ґрунтується виключно на поясненнях відповідача, які в свою чергу, документально нічим не підтверджені, а тому є голослівними і такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України.

В обґрунтування своєї позиції зазначає норми ст.ст. 261, 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 175, 193 ГК України.

У додаткових поясненнях з посиланням на норми ст.ст. 4, 151 Цивільного кодексу Української РСР ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" зазначає, що зобов'язання виникли у відповідача перед позивачем на підставі актів цивільного законодавства та підтверджено підписаним 21 липня 2000 року - уповноваженими особами представників позивача та відповідача акта виконаних робіт з транспортування природного газу в січні, квітні, грудні 1997 року в обсязі 102 000,000 тис. куб. м.

Зважаючи на реорганізацію у 1998 році АТ Укргазпром (ДП Київтрансгаз) та правонаступництво ДК "Укртрансгаз" в особі Філії УМГ Київтрансгаз усіх прав і обов'язків АТ Укргазпром (ДП Київтрансгаз), факт надання послуг з транспортування газу у 1997 році сторони підтвердили, підписавши акт виконаних робіт від 21.07.2000р.

Зазначений акт підписаний представником відповідача без будь-яких вказівок про наявність недоліків у їх оформленні. При цьому сам факт вчинення правочину юридичними особами підтверджується наявністю печатки на документі. Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України а постанові від 01.11.2011 у справі №21/235-09.

Оскільки цивільні права і обов'язки, як зазначалося вище, відповідно до ст. 4 Цивільного кодексу УРСР (діючого на той момент) виникають в тому числі з угод, передбачених законом, а також з угод, хоч і не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки, законодавством не передбачено типової форми складання актів надання послуг, а конкретна дата його (акта) складання не впливає на факт надання послуг позивачем, тому акт, який містяться в матеріалах справи, є належним доказом надання позивачем послуг відповідачу, факт надання яких підтверджується й іншими доказами, наданими позивачем.

У запереченнях на апеляційну скаргу, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Житомиргаз» вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності та нормам законодавства України. Водночас, зазначає, що рішення від 17.11.2015р. суду першої інстанції є судовим рішенням, прийнятим у відповідності до норм Господарського процесуального кодексу України, таким, що враховує обставини справи в повному обсязі, з правильним застосуванням норм матеріального права з огляду на наступне.

Позивачем на підтвердження позовних вимог, зокрема, було надано копію акту від 21.07.2000 виконаних робіт з транспортування природного газу (далі - акт від 21.07.2000). В акті від 21.07.2000 зазначено: «Даний акт складений про те, що ДП «Київтрансгаз» виконало у січні, квітні та грудні 1997 року послуги з транспортування природного газу, який належить Держрезерву, промисловим споживачам Житомирської області...».

Даний акт, зі сторони позивача, підписаний та скріплений печаткою УМГ «Київтрансгаз», в той час коли в 1997 р. позивача не існувало, а було зареєстроване тільки в 28.08.1998р.. Станом на 1997 рік одним із суб'єктів господарювання, який надавав послуги з транспортування природного газу і правонаступником якого є позивач, було Акціонерне товариство «Укргазпром».

Відповідач також вказує, що Порядком забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.1996 N 1539 було передбачено порядок складання актів з транспортування природного газу, який, за даних обставин справи, не був дотриманий.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», в редакції на момент складення акту від 21.07.2000, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З огляду на вищевказані норми законодавства України та обставини справи загалом, зазначає відповідач, можна цілком об'єктивно стверджувати про складення акту від 21.07.2000р. з порушенням Порядку № 1539 та всупереч нормам Закону України «Про бухгалтерський облік та Фінансову звітність». Однак слід зважити на ту обставину, що акт від 21.07.2000 був підписаний не уповноваженим представником сторони, так як станом на 21.07.2000 юридична особа - Акціонерне товариство «Укргазпром», була ліквідована.

Водночас, вказує відповідач, з боку ВАТ "Житомиргаз" акт підписано особою, яку встановити неможливо, як і її посадове становище.

Відповідач просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення від 17.11.2015р. господарського суду Житомирської області у справі № 906/1514/15 - без змін.

Крім того, представником відповідача було подано додаткові пояснення, в яких останній вказує на законність рішення суду першої інстанції та наводить свої міркування на спростування доводів скаржника.

Серед іншого, на обґрунтування своєї позиції посилається на постанову Вищого господарського суду від 22.05.2007р. у справі № 4/428-14/51 (4/2622-2/251).

Разом з тим, з посиланням на ст.ст. 71, 75, 77, 80 ЦК УРСР, зазначає про закінчення строків позовної давності.

Просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення від 17.11.2015р. господарського суду Житомирської області у справі № 906/1514/15 - без змін.

Також, на виконання вимог ухвали суду від 09.02.16р. до додаткових пояснень долучає довідку ПАТ "Житомиргаз", видану начальником управління бухгалтерського обліку та звітності - головним бухгалтером ОСОБА_3, з якої вбачається відсутність кредиторської заборгованості за період з січня 1997р. та на момент видачі даної довідки, та відсутність кредиторської заборгованості по акту від 21.07.2000р. виконаних робіт з транспортування природного газу на суму 114 167,88 грн. перед ПАТ «Укртрансгаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз», в тому числі і на момент пред'явлення вимоги від 02.12.14р. №1 (вих. №5956/10-05).

У судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надала пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 17.11.2015р. по справі №906/1514/15. Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" щодо стягнення 165 182,15 грн., з яких 114 167,88 грн. - основний борг, 48 293,01 грн. - інфляційні втрати, 2 721,26 грн. - 3% річних - задовольнити.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Просить апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрангаз» в особі філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» залишити без задоволення, а рішення від 17.11.2015р. господарського суду Житомирської області у справі № 906/1514/15 - без змін.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. У процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У позовній заяві та письмових поясненнях від 16.10.15р. та від 12.11.15р. позивач зазначає, що згідно з його даними Дочірнє підприємство "Київтрансгаз" на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.12.1996р. № 1539 "Про порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році" надавало протягом 1997 року послуги з транспортування природного газу Відкритому акціонерному товариству "Житомиргаз", яке в подальшому реорганізоване в Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" (відповідач).

Також, в матеріалах справи міститься наказ Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 06.11.98р. № 68/234, на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 24.07.98р. № 1173 "Про розмежування функцій з видобування, транспортування, зберігання і реалізації природного газу" (далі - Наказ), відповідно до якого було припинено діяльність Акціонерного товариства "Укргазпром" у зв'язку з його реорганізацією шляхом поділу та приєднання до дочірніх компаній НАК "Нафтогаз України" з 1 січня 1999 року, а саме - Дочірнє підприємство "Київтрансгаз" було приєднано до дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (п.а п.1 Наказу)(а.с.80-81).

На виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.06.12р. №360-р реорганізовано Дочірню компанію "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" шляхом перетворення в публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (а.с.83).

Згідно з наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України "Про реорганізацію Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 18.07.12р. № 530, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" визначено правонаступником Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (а.с.82).

Відповідно до пп.1.2 Статуту ПАТ "Укртрансгаз", ПАТ "Укртрансгаз" є правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов'язків ДК "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (а.с.18-20).

Позивач стверджує, що відповідно до підписаного уповноваженими представниками сторін та скріпленого печатками сторін акту виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. ДП "Київтрансгаз" у січні, квітні, грудні 1997 року надало відповідачу послуги з транспортування природного газу в обсязі 102000,000 тис. куб.м. на загальну суму 204120,00 дол. США, а відповідач прийняв ці послуги (а.с.13).

Крім того, позивач зазначив, що станом на день подання позову та слухання справи заборгованість відповідача за надані у грудні 1997 року позивачем послуги згідно тарифу 1,67 дол. США без ПДВ складає 60120,00 дол. США, що відповідає, з урахуванням курсу НБУ на 01.01.1998р. (1 дол. США - 1,899 грн. (а.с.38,39)), 114167,88 грн. та що підтверджується даними бухгалтерського обліку станом на 22.09.15р. і станом на 03.11.15р. (а.с.14,61).

На обґрунтування позову зазначає, що механізм забезпечення природним газом народного господарства і населення у 1997 році визначався Постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.1996р. № 1539, якою затверджено Порядок забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році, відповідно до п.2 якого передбачено, що закупівлю природного газу для потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій здійснюють підприємства компанії "Укргаз" та підприємство "Київгаз" в АТ "Укргазпром", АТ "Укрнафта", ДВП "Чорноморнафтогаз" та оптових імпортерів. Промислові та інші споживачі природного газу - суб'єкти господарської діяльності - закуповують природний газ у оптових імпортерів.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, 27.10.1997р. Міністерством економіки України видано Наказ № 119 від 27.10.1997р. "Про внесення змін до наказів Мінекономіки від 14.06.1996р. № 76 та від 19.07.1996р. № 94", яким затверджено тарифи на транспортування 1000 куб. м. природного газу для потреб промислових підприємств, організацій, підприємств комунально-побутової сфери та інших суб'єктів господарювання без ПДВ, які користуються послугами газотранспортних підприємств. Так, зокрема, тариф на транспортування природного газу у 1997 році згідно з вищевказаним наказом був встановлений у розмірі 1,67 дол. США без ПДВ.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.1996р. № 771-р дозволено Держкомрезерву відпустити на договірних засадах (з оформленням товарного кредиту) Державній акціонерній холдинговій компанії "Укргаз" з державного резерву 2 млрд. куб. метрів природного газу для потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій в осінньо-зимовий період 1996-1997 років (а.с.40).

Згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.03.1998р. № 128-р дозволено Держкомрезерву на договірних умовах відпустити ДАХК "Укргаз" у грудні 1997 року 0,9 млрд. кубічних метрів природного газу для забезпечення потреб населення, комунально-побутових споживачів і бюджетних організацій, а також зобов'язано ДАХК "Укргаз" повернути у травні - вересні 1998 року до державного резерву природний газ у обсягах, відпущених згідно з цим Розпорядженням (а.с.41).

У своїх письмових поясненнях, наданих до суду першої інстанції, позивач зазначив, що Державний комітет України по матеріальних резервах, будучи постачальником природного газу, не є газотранспортною організацією, а транспортування природного газу у 1997 році відповідачу повинно було здійснюватись іншою особою - газотранспортною організацією, технічні можливості якої дозволяли б транспортувати природний газ відповідачу.

На думку позивача, між позивачем та відповідачем продовжують існувати майново-господарські зобов'язання, тому згідно з п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.03р. до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Позивач також зазначив, що згідно з п.6 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.03р., правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред'явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року.

02.12.14р. позивачем було надіслано відповідачу вимогу № 1 про сплату заборгованості в сумі 114167,88 грн. за надані послуги в семиденний строк з дня отримання даної вимоги (а.с.15).

У листі - відповіді від 11.12.14р. № 5389/19 на дану вимогу, відповідач зазначив про безпідставність вимоги позивача, посилаючись на відсутність у нього акту виконаних робіт від 21.07.2000р., а також на акт звірки розрахунків між ПАТ "Укртрансгаз" та ПАТ "Житомиргаз", згідно з яким заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31.10.14р. відсутня (а.с.52).

У позовній заяві позивачем зазначено, що жодних Актів звірки розрахунків з відповідачем, в тому числі, станом на 31.10.14р. щодо відсутності заборгованості позивачем не було підписано (а.с.5).

З огляду на вищевикладене, у звязку із невиконанням відповідачем вимоги щодо оплати наданих ДП "Київтрансгаз" у грудні 1997 року послуг з транспортування природного газу у розмірі 114167,88 грн., керуючись ст.ст.261, 526, 530, 610, 611, 612, 625 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 175, 193, 202 ГК України, позивач звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення на свою користь з відповідача 165182,15 грн., з яких 114167,88 грн. боргу за надані послуги згідно з актом виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р., 48293,01 грн. інфляційних нарахувань та 2721,26 грн. 3% річних.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Житомирської області від 17.11.2015р. у справі №906/1514/15 відмовлено у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Житомиргаз" про стягнення 165182,15грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із таким висновком місцевого господарського суду з огляду на таке.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, юридичні факти.

Так, у своїй позовній заяві та апеляційній скарзі позивач посилається на акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р., як на доказ транспортування природного газу відповідачу в 1997 році.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до обставин, на яких сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, відносять обставини, які становлять предмет доказування у справі. Предмет доказування - це сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення справи. У предмет доказування включаються факти матеріально-правового характеру, що є підставою вимог позивача і заперечень відповідача. У предмет доказування включається також факт приводу для позову, який являє собою обставини, що підтверджують право на звернення до суду, тобто факти порушення суб'єктивного права позивача.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен довести обставини, на підставі яких предявлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 цього Кодексу).

Відповідно до статті 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Згідно з вказаною нормою, письмові докази - це документи, в яких містяться відомості про певні обставини, що мають значення для справи, які повинні містити відомості, що мають значення для справи та виконані у формі цифрового, графічного запису або іншим способом, який дає змогу встановити достовірність документа.

Відповідно до Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.11 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами.

Втім, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не може вважати вищевказаний акт від 21.07.2000р. належним та допустимим доказом, з огляду на наступне.

Відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (чинного на дату складання акта від 21.07.2000р.) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч.1,2 ст. 9 вищевказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому слід зазначити, наданий позивачем акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. не є первинним документом у розумінні ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", оскільки за даними вказаного акту господарська операція здійснювалася у січні, квітні та грудні 1997р., а сам акт складений більш як через два роки.

Крім того, колегія суддів, враховуючи доводи відповідача про підписання акта, з його боку, невстановленою особою, бере до уваги, даний акт не містить інформації щодо посад осіб, які його підписали, їх прізвищ, імен, по - батькові, що суперечить ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Також, позивачем не надано доказів, на підставі яких складено акт від 21.07.2000р. про здійснену у 1997 році господарську операцію.

Колегія суддів зазначає, щодо подання документальних доказів сплати відповідачем вартості послуг з транспортування газу згідно з актом виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. за січень та квітень 1997 року позивач у поясненнях від 12.11.15р. повідомив, що ним були вжиті всі заходи щодо з'ясування обставин справи, в тому числі щодо пошуку наявності в його архіві первинних документів за 2000-2001 роки, але первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій (в тому числі виписки банків) були знищені як такі, що не підлягають зберіганню, оскільки такі документи втратили практичне значення, що було підтверджено копією акту від 21.01.05р. (а.с.84-95).

Рівненський апеляційний господарський суд не бере до уваги бухгалтерські довідки позивача (а.с.14, 61) про наявність заборгованості відповідача у сумі 114 167,88 грн., оскільки ці довідки складені зацікавленою особою - позивачем та не підтверджені будь-якими первинними бухгалтерськими документами.

У свою чергу, відповідач у своїх запереченнях на позов та у довідці від 12.03.2016р. №1517/19 вказує на те, що за даними бухгалтерського обліку у нього відсутня заборгованість перед позивачем за період з січня 1997 р. та по акту від 21.07.2000р. на суму 114 167,88 грн.

Колегія суддів також бере до уваги, що відносини транспортування природного газу в 1997 році регулювались, зокрема, Порядком забезпечення природним газом народного господарства і населення в 1997 році, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.12.1996 р. №1539 (далі - Порядок № 1539).

Згідно з п. 5 Порядку № 1539, АТ "Укргазпром", АТ "Укрнафта", ДВП "Чорноморнафтогаз", зокрема: забезпечують за договорами з оптовими імпортерами або споживачами транспортування газу до газорозподільних станцій (за відсутності заборгованості) в обсягах оплачених транспортних послуг, а також виконують диспетчерські функції з контролю та регулювання обсягів подачі газу на газорозподільних станціях.

Так, відповідно до п. 7 Порядку № 1539, підприємства компанії "Укргаз" та підприємство "Київгаз":

-приймають природний газ на газорозподільних станціях, забезпечують його транспортування газорозподільними мережами та здійснюють облік використання газу кожним споживачем;

- продають природний газ комунально-побутовим споживачам та бюджетним організаціям на договірній основі за відсутності поточної заборгованості за використаний газ в обсягах, виділених у кошторисах коштів на закупівлю газу;

- здійснюють транспортування газу до суб'єктів господарської діяльності за відсутності заборгованості за надані послуги з його транспортування та наявності укладеного договору з оптовими імпортерами на постачання природного газу;

- складають до 5 числа місяця, що настає за звітним, акти прийому-передачі природного газу від газотранспортних підприємств на газорозподільних станціях, разом із його споживачами та оптовими імпортерами складають акти про обсяги використаного природного газу за місяць, які є підставою для остаточних розрахунків споживачів за використаний природний газ і надані послуги з його транспортування;

- під час транспортування природного газу розподільними газовими мережами на підставі договорів між оптовими імпортерами та споживачами виконують диспетчерські функції щодо контролю та регулювання обсягів подачі газу до споживачів.

Про обов'язкову наявність договору також визначено і у ст. 12 Закону України "Про трубопровідний транспорт" від 15 травня 1996 року N 193/96-ВР (введений в дію 5 червня 1996 року), де зокрема вказано, що підприємства, установи та організації трубопровідного транспорту здійснюють приймання, збереження, перевантаження і транспортування трубопроводами, у тому числі з метою транзиту, вуглеводнів, хімічних продуктів, води та інших продуктів і речовин на основі договорів з урахуванням економічної ефективності та пропускної спроможності магістральних трубопроводів.

Слід зазначити, матеріали справи не містять укладеного сторонами договору на транспортування природного газу.

Крім того, у матеріалах справи відсутні передбачені п. 5 зазначеного вище Порядку акти, які мали бути складені до 5 числа місяця, що настає за звітним (за грудень 1997р. - до 05.01.1998р.), та, відповідно до п. 12 Положення про організацію бухгалтерського обліку і звітності в Україні, затвердженого постановою КМ України від 03.04.1993р. №250, п.п.2.2. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704 (чинних у 1997-1998р.р.), є первинними документами.

Як зазначалося, на обґрунтування позову позивач надав акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р., відповідно до якого ДП "Київтрансгаз" виконало у січні, квітні та грудні 1997 року послуги з транспортування природного газу, який належить Держрезерву, промисловим споживачам Житомирської області.

За змістом вказаного акту складений він "УМГ "Київтрансгаз", філією Дочірньої компанії "Укртрансгаз" НАК "Нафтогаз України" (правонаступника ДП "Київтрансгаз"), та ВАТ "Житомиргаз".

Так, з матеріалів справи убачається, що на дату складання даного акту ДП "Київтрансгаз" вже було реорганізоване шляхом приєднання до Дочірньої компанії "Укртрансгаз", в результаті чого правонаступником даних реорганізованих підприємств стала Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", що підтверджується наказом Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України від 06.11.98р. № 68/234.

На даний час "УМГ "Київтрангаз" є філією ПАТ "Укртрангаз", створеного шляхом перетворення Дочірньої компанії "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України "Про реорганізацію дочірніх компаній Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" від 13.06.12р. №360-р.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців Філія "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" ПАТ "Укртрансгаз" в ЄДРЮО та ФОП значиться з 28.12.12р.

За наведених обставин, судова колегія дійшла висновку, за відсутності первинних документів наданий позивачем на підтвердження позовних вимог акт виконаних робіт з транспортування природного газу від 21.07.2000р. не може слугувати беззаперечним доказом надання відповідачу ДП "Київтрансгаз" послуг з транспортування природного газу у грудні 1997 року вартістю 114167,88грн., а тому у позові в цій частині слід відмовити.

Також, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь нарахованих на вказану суму, на підставі ст. 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 2721,26грн. та інфляційних втрат у розмірі 48 293,01 грн..

За змістом ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, коли кожна сторона обґрунтовує свої вимоги і заперечення поданими суду доказами, а суд, оцінивши подані по справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен прийняти рішення за результатами обговорення усіх цих обставин (ст.ст.4-3,43 ГПК України).

Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відповідно, не є підставою для скасування оскарженого рішення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим господарським судом було прийняте законне та обґрунтоване рішення за наявними у справі доказами, у звязку із чим відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення господарського суду Житомирської області від 17.11.2015р. у справі №906/1514/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" в особі філії "УМГ "Київтрансгаз", м.Київ - без задоволення.

2. Справу №906/1514/15 повернути до господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Гулова А.Г.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Розізнана І.В.