ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.03.2016 Справа № 905/2940/15

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Татарині Б.Т., розглянувши матеріали

за позовом - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торез-Залізобетон» м. Мелітополь,

Запорізька область

до відповідача - Публічне акціонерне товариство «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу»

м. Добропілля, Донецька обл.

про стягнення 1320492,57 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2 довіреність від 18.11.2015р.,

від відповідача ОСОБА_3 за довіреністю від 10.12.2014р.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач 23 жовтня 2015р. звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача з урахуванням заяви про зменшення суми позову 1320492,57 грн., з яких:

- заборгованості за поставлений товар в сумі 852438,60 грн.;

- інфляційні витрати за період з 29.09.2014р. по 25.09.2015р. в розмірі 442691,00 грн. і 3% річних в розмірі 25362,97 грн. за той самий період, нараховані у відповідності з ст. 625 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування позову позивач посилається на несвоєчасне виконання грошових зобовязань за договором поставки № ИД-40 від 03.02.2014р. та додатковими угодами до нього, щодо оплати за видатковими накладними отриманого товару у строки, обумовлені сторонами у специфікації доданої до договору.

23.11.2015 року представником відповідача в судовому засіданні надано відзив на позов, за яким звертає увагу суду на те, що: в описі документів вкладення для відправлення відповідачу відсутні відомості про документ, який підтверджує повноваження та посаду особи яка підписувала позовну заяву; не погоджується з зазначеною у позові сумою загальної заборгованості; на неправильність складання позивачем таблиці суми нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

11.12.2015 року позивачем до господарського суду надано детальний розрахунок ціни позову та графік розрахунків, згідно договору.

23.12.2015 року представником позивача у судовому засіданні надано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів у відповідності до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України. Надана заява про зменшення ціни позову, просить суд стягнути з відповідача 1320492,57 грн., з яких: борг в розмірі 852438,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 442691,00 грн., 3% річних в розмірі 25362,97 грн., та просить повернути з державного бюджету надлишково сплачену суму державного мита у розмірі 9035,91 грн.

20.01.2015 року до господарського суду від представника позивача надійшли письмові пояснення, за якими позивач зауважує: відповідач проставивши свої підписи на товарно-транспортних накладних при отриманні продукції підтвердив факт отримання рахунків фактур від позивача, передача яких обовязкова у відповідності до п.4.3. договору; на виконання ухвали господарського суду Донецької області від 23.12.2015 року позивачем на юридичну адресу відповідача надіслано заяву про зменшення позовних вимог; просить вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету суму переплаченого судового збору в розмірі 8390,67 грн.

21.01.2016 року представником відповідача у судовому засіданні надано клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду справи № 905/3453/15 про внесення змін до умов договору, вирішення якої має суттєве значення для вирішення по суті даної справи. Ухвалою господарського суду Донецької області від 21.01.2016 року провадження по справі № 905/2940/15 зупинено до вирішення спору по справі 905/3453/15.

11.02.2016 року до господарського суду надійшло клопотання позивача про поновлення провадження у справі № 905/2940/15 в звязку з усуненням обставин, які зумовили його зупинення.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 12.02.2016 року провадження по справі № 905/2940/15 поновлено та призначено її розгляд на 03.03.2016 року о 14:15 год.

03.03.2016 року представником відповідача у судовому засіданні надано заперечення на позов, в якому просить суд відмовити позивачу у позовних вимогах в повному обсязі у звязку з не зазначенням дати отримання видаткових накладних представником відповідача (покупця), що унеможливлює встановлення моменту поставки. Таким чином відповідач вважає, що позивачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт порушення відповідачем строку виконання грошового зобовязання, а також відсутні жодні підстави застосування до відповідача заходів судового примусу у вигляді стягнення уми грошового зобовязання, відсотків річних, інфляційних втрат та судового збору. Представником відповідача надана заява про застосування строків позовної давності в один рік щодо нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Перевіряючи надані позивачем документи, якими він обґрунтовує позовні вимоги, заяви та заперечення відповідача, господарський суд встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам,

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості і правомірність застосування ст. 625 Цивільного кодексу. Підставою, на яку посилається в обґрунтування своїх вимог позивач є договір № ИД40 від 03.02.2014 року, додаток № 1 до договору, додаткова угода від 25 березня 2014 року, специфікації до договору і накладні, за якими відповідач отримав товар на умовах оплати в строки, встановлені договором та специфікаціями.

Оцінюючи надані документи, господарський суд надає правову оцінку документам, на які посилається позивач, як на підставу позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

03.02.2014 року позивач та відповідач підписали договір № ИД 40, яким передбачили, що позивач зобовязується поставити у власність відповідача продукцію виробничо-технічного призначення в асортименті, кількості, в строки, за ціною і з якісними показниками, узгодженими сторонами у договорі та специфікаціях до нього, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити поставляємо у його власність продукцію протягом 65 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції. Цей договір підписаний керівниками і скріплений печатками підприємств.

За своїм змістом та правовою природою договір № ИД40 від 03.02.2014 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, є договором поставки та підпадає під правове регулювання норм статті 712 ЦК України та статей 264-271 ГК України. В частині, що не суперечить Договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного Кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 ЦК України).

Відповідно до п. 4.1 договору поставка продукції проводиться партіями в асортименті, кількості,за цінами, з якісними показниками та в строки, узгоджені сторонами у специфікаціях. Відповідно до п. 1 специфікацій умови поставки продукції DDP («Инкотрмс-2010»), склад Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу», м. Кировське, Донецької області.

Пунктом 4 специфікації встановлено обовязковість позивача надати товарно-супровідні документи, зокрема рахунок-фактуру.

Пунктом 2 специфікацій встановлені умови оплати поставленої продукції відповідачем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 65 календарних днів з дати поставки відповідної партії продукції.

Відповідно до пункту 8.1 договору, договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та погодили, що у звязку з належним виконанням обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх обовязків за договором, строк його дії продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобовязань.

Додатком № 1 до договору сторони погодили вимоги, які предявляються до розміщення продукції яка поставляється у кузові автотранспортного засобу, для забезпечення її подальшого відвантаження.

Додатковою угодою від 25 березня 2014 року до договору стороні дійшли домовленості, що у період з 01.04.2014 року по 30.06.2014 року (включно) ціна за одиницю продукції, а саме: затяжка 3Ш10.2.5, затяжка 3Ш11.2.5, не має перевищувати - од.вим. М3 ціна без ПДВ 1716,75 грн.

Оскільки договором сторони врегулювали і узгодили всі істотні умови для договору купівлі-продажу, він вважається укладеним і таким, що відповідає діючому законодавству.

Як вбачається з матеріалів справи на виконання умов договору позивачем поставлена у власність відповідача продукція на загальну суму 2470154,00 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними, підписаними уповноваженими представниками сторін за довіреністю та скріпленими круглими печатками підприємств.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Зобовязання відповідача щодо сплати отриманого товару викладені пунктами 2 специфікацій до договору, за якими Покупець зобовязався сплатити отриману вартість партії товару шляхом перерахування грошових коштів на протязі 65 календарних днів з моменту отримання.

В супереч умовам договору за отриману від позивача продукцію, відповідачем здійснена лише часткова оплата її вартості у розмірі 1617715,40 грн., що підтверджується звітом про надходження грошових коштів на рахунок позивача з 01.05.2014р. по 31.08.2014р. по контрагенту відповідачу.

Таким чином сума несплаченої відповідачем заборгованості на корить позивача на момент спору становить 852438,60 грн.( 2470154,00 - 1617715,40).

Оскільки за ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та доведено факт невиконання відповідачем грошових зобовязань, господарський суд вважає доведеними вимоги позову в частині стягнення боргу з відповідача в розмірі 852438,60 грн., тому задовольняє позов в цій частині.

Підтверджено, що кінцевий строк оплати поставленої позивачем у власність відповідача продукції за останньою поставкою за договором настав 28.09.2014 року, на цю дату у відповідача залишилась несплаченою продукція на суму 852438,60 грн.

Оскільки доведений факт несплати відповідачем отриманого товару у визначений договором та специфікаціями до нього строк, позивач правомірно заявив вимоги щодо стягнення з боржника боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а є його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати інфляційних втрат в розмірі 442691,00 грн., нарахованих за період з 29.09.2014р. по 25.09.2015р. і 3% річних в сумі у розмірі 25362,97 грн. за той самий період

Заяву відповідача про застосування позовної давності в один рік щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем, господарський суд вважає такою, що не відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 258 Цивільного кодексу України, позовна давніть в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Виходячи з положень вказаної статті 625 ЦК України інфляційні витрати та 3% річних не являються штрафними санкціями, оскільки індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у звязку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання договірного зобовязання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобовязань, а не штрафною санкцією.

Таким чином до нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 257 ЦК України застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(п. 1 ст. 261 ЦК України).

З огляду на вказані норми законодавства та виходячи з встановленого нормами ст. 625 ЦК України порядку нарахування інфляційних витрат та 3 % річних (за весь час прострочення), господарський суд дійшов висновку про те, що у позивача збереглося право на стягнення 3% річних та інфляційних витрат протягом трьох років з наступного дня з початку прострочення виконання грошових зобовязань відповідачем за договором, тобто в даному випадку з 29.09.2014 року по 29.09.2017 року.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, господарський суд, провівши власний розрахунок, задовольняє вимоги позивача в частині стягнення інфляційних витрат і трьох процентів річних в повному розмірі.

Оскільки з вини відповідача виник спір,на нього покладаються судові витрати, пропорційно стягнутій сумі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною другою ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач скористався своїм законним правом та надав клопотання про повернення надлишково сплаченої суми державного мита у розмірі 9035,91 грн. у звязку зі зменшенням суми позовних вимог. Таким чином господарський суд зробивши власний розрахунок суми судового збору з урахуванням зменшення ціни позову, задовольняє дане клопотання.

На підставі ст.ст.526,530,546,549,610,612,625 Цивільного кодексу України, ст. ст. 67,193 Господарського кодексу України, ст.7 Закону України «Про судовий збір» та, керуючись статтями 49, 82,84,81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торез-Залізобетон» м. Мелітополь задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДТЕК ОСОБА_1 Донбасу», , Донецька область, м. Добропілля 85000, вул. Київська 1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торез-Залізобетон», , Запорізька область, м.Малітополь 72313, пр. 50-річчя Перемоги, 25 заборгованість в розмірі 852438,60 грн., 3% річних в розмірі 25362,97 грн., інфляційні втрати в розмірі 442691,00 грн. та судові витрати в розмірі 19807,39 грн.

Видати наказ після набрання законної чинності рішення суду.

Повернути з держаного бюджету на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торез-Залізобетон», , Запорізька область, м. Малітополь 72313, пр. 50-річчя Перемоги, 25 надлишково сплачену суму судового збору у розмірі 9035,91 грн.

Наказ про повернення судового збору не видається. Суд надає позивачу копію рішення з гербовою печаткою, яка являється виконавчим документом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного господарського суду в строки передбачені господарським процесуальним кодексом через місцевий господарський суд.

Суддя С.Ю. Гринько