ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________У Х В А Л А
"15" березня 2016 р. Справа №923/183/16
Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РИМЗ", м. Херсон
до товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонавтокомунсервіс", м. Херсон
про стягнення 299899,94 грн.
За участю представників сторін:
від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність від 19.02.2016р.
від відповідача - адвокат ОСОБА_2, довіреність від 02.03.2016р.; представник ОСОБА_3, довіреність від 03.08.2015р.
Товариство з обмеженою відповідальністю "РИМЗ" (позивач) звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Херсонавтокомунсервіс" (відповідач) заборгованість у розмірі 299899,94 грн.
Ухвалою від 24.02.2016р. суд призначив розгляд справи на 15 березня 2016 року.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на ті обставини, що відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, не бажає повертати борг, а тому у позивача є підстави вважати, що відповідач намагатиметься зробити неможливим виконання рішення у разі його задоволення.
Так, позивачем на адресу відповідача була направлена вимога від 16.11.2015р. за №336 про сплату боргу, яку листом №1241 від 19.11.2015р. відповідач фактично проігноровано, враховуючи те, що між сторонами договорів надання послуг документально оформлено актами виконаних робіт та операції відображено у бухгалтерському обліку.
Вимога про сплату заборгованості від 10.01.2016р. також залишена відповідачем без задоволення. Відповідач усіляко намагається ухилитись від виконання грошових зобов'язань перед позивачем, про що свідчить лист №1348 від 18.02.2016р.
Реакція на вимоги позивача та достатньо велика сума заборгованості вказують на небажання відповідача виконувати зобов'язання, або іншим способом врегулювати спір, при цьому, відповідач продовжує працювати у звичайному режимі, про що свідчить користування послугами позивача. Відповідачем щоденно здійснюється вивезення відходів на полігон, який обслуговує позивач.
Неодноразові звернення позивача до керівництва відповідача з метою урегулювання спору, сплати відповідачем заборгованості, є марними, відповідач конструктивної відповіді на звернення позивача не надає, шляхи погашення заборгованості не пропонує, що дає підстави стверджувати про ухилення відповідача від виконання зобов'язань та сплати заборгованість.
На думку позивача, вищезазначене свідчить про наявність правових підстав для вжиття заходів до забезпечення позову. Дану заяву суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.
11 березня 2016 року відповідач через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.
Також 11.03.2016р. відповідач через канцелярію суду з супровідним листом для залучення до матеріалів справи подав копії реєстраційних та статутних документів. Дані документи суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.
Представник відповідача у судовому засіданні 15.03.2016р. надав суду письмове заперечення на заяву позивача про забезпечення позову, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні заяви про забезпечення позову, у зв'язку із її необґрунтованістю. Дане заперечення суд прийняв до розгляду та долучив до матеріалів справи.
Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016р. підтримав заяву №54 від 09.03.2016р. про забезпечення позову.
Представник відповідача у судовому засіданні 15.03.2016р. заперечив проти задоволення заяви позивача про забезпечення позову, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у запереченні на заяву про забезпечення позову .
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про звільнення цього майна з-під арешту.
Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача і полягає у вжитті судом заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення.
Таким чином, підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.
При цьому на заявника, з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, покладається тягар доказування наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:
- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;
- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;
- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;
- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;
- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову.
Проаналізувавши заяву позивача про забезпечення позову, докази надані в її обґрунтування, суд дійшов висновку, що у даній заві відсутні посилання на конкретні обставини щодо вчинення відповідачем фактичних дій направлених на ухилення від виконання рішення, яке може бути прийнято у даній справі, відсутні й посилання на конкретні докази, які б дійсно підтверджували, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Позивач у своїй заяві фактично посилається лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення, яке ґрунтується лише на припущеннях, без наведення відповідного обґрунтування і надання належних доказів, що не дає підстав для задоволення відповідної заяви.
Таким чином, заявником не доведено ймовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду у разі невжиття заходів до забезпечення позову.
Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку з чим заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.
Представник відповідача у судовому засіданні 15.03.2016р. підтримав клопотання про витребування доказів.
Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016р. заперечив проти задоволення клопотання відповідача про витребування доказів, з підстав необґрунтованості, а також вважає, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та намагається затягнути строк розгляду справи.
Розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів, заслухавши представників сторін, суд визнав його таким, що не підлягає задоволенню, оскільки запитувані відповідачем докази з урахуванням предмету та підстав вказаного позову, не вплинуть на результати розгляду даної справи .
Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
У зв'язку із необхідністю витребування у позивача нових доказів, розгляд справи підлягає відкладенню на іншу дату.
На підставі викладеного, керуючись п.3 ч.1 ст. 77, ст. 86 ГПК України, суд -
1. Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю "РИМЗ" у задоволенні заяви про забезпечення позову.
3. Відкласти розгляд справи на "29" березня 2016 р. на 11:00 год. за адресою: м. Херсон, вул. Горького, 18, зал судових засідань №212.
2. Зобов'язати позивача в строк до 25.03.2016р. через канцелярію господарського суду Херсонської області, з супровідним листом, подати:
Позивачу:
- обґрунтований розрахунок суми боргу;
- оригінали актів надання послуг.
3. Повідомити учасників судового процесу:
- про необхідність оформлення письмових доказів відповідно до ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України;
- про необхідність направити для участі в розгляді справи своїх повноважених представників, повноваження яких повинні бути оформленні згідно з вимогами с. 28 ГПК України;
- що неявка сторін у судове засідання господарського суду не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.
Суддя С.В. Нікітенко