ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 915/1237/14
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого:Панової І.Ю.,
суддів:Жукової Л.В., Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк"
на ухвалугосподарського суду Миколаївської області від 07.10.2015
та постанову у справіОдеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 № 915/1237/14 господарського суду Миколаївської області
за заявою боржникаПриватного підприємства "Югресурси"
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: від Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" - Мандик В.А., від Приватного підприємства "Югресурси" - Гуров В.Г.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 у справі № 915/1237/14 заяву Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" (далі - ПАТ "УкрСиббанк", кредитор, Банк) від 16.09.2014 № 30-11/16822, в частині визнання кредиторських вимог до банкрута Приватного підприємства "Югресурси" (далі - ПП "Югресурси", поручитель, боржник) у сумі 3 789 618,85 грн. залишено без задоволення, відхилено грошові вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до банкрута ПП "Югресурси" в розмірі 3 789 618,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі № 915/1237/14 ухвалу господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 залишено без змін, а апеляційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, просило ухвалу господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі № 915/1237/14, в частині відхилення кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк" по кредитному договору № 0 від 19.05.2006 в розмірі 3 789 618,85 грн. - скасувати, прийняти в цій частині нове рішення про визнання кредиторських вимог АТ "УкрСиббанк" по кредитному договору № 0 від 19.05.2006 в розмірі 3 789 618,85 грн., посилаючись на порушення господарськими судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Переглянувши у касаційному порядку прийняті у даній справі судові акти, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, у серпні 2014 року ліквідатор ПП "Югресурси" звернувся до господарського суду Миколаївської області із заявою про порушення справи про банкрутство ПП "Югресурси" в порядку ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.08.2014 порушено провадження у справі про банкрутство ПП "Югресурси".

Постановою господарського суду Миколаївської області від 02.09.2014 ПП "Югресурси" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором боржника Дятлову Ірину Вікторівну.

19.09.2014 кредитором - ПАТ "УкрСиббанк" подано до господарського суду заяву про визнання кредиторських вимог до боржника в сумі 4 483 430,53 грн.

10.10.2014 вказаний кредитор звернувся до господарського суду із заявою про визнання поточних вимог в сумі 24 361,83 грн. та 1 218,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015 у справі № 915/1237/14, зокрема, відхилено грошові вимоги ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 3 789 618,85 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 у справі № 915/1237/14 ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015, в частині розгляду грошових вимог ПАТ "УкрСиббанк" залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 02.06.2015 у справі № 915/1237/14 ухвалу господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 02.03.2015 у справі № 915/1237/14 в частині відхилення грошових вимог ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 3 789 618,85 грн. - скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Постанова суду касаційної інстанції від 02.06.2015 мотивована тим, що відхиляючи вимоги ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 3 789 618,85 грн. до поручителя ПП "Югресурси", суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 43 ГПК України, не встановив в тексті мотивувальної частини ухвали на підставі належних та допустимих доказів обставини, чи пред'являв фактично банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимогу до поручителя, як це визначено положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції, погоджуючись в постанові із висновками суду першої інстанції, зокрема, в частині відхилення грошових вимог ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 3 789 618,85 грн. на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, всупереч приписам ст.ст. 43, 84, 101 ГПК України, в постанові також не встановив у встановленому законом порядку, чи пред'являв банк - ПАТ "УкрСиббанк" протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимогу до поручителя - ПП "Югресурси", як це визначено положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України, справу по суті повторно у повному обсязі не розглянув та не виправив неповноту розгляду справи в суді першої інстанції.

Також, судом касаційної інстанції в постанові від 02.06.2015 зазначалось, що в порушення вимог, ст. 43 ГПК України, суди попередніх інстанцій не надали в ухвалі та постанові правової оцінки доводам ліквідатора ПП "Югресурси" про пропуск заявником - ПАТ "УкрСиббанк" трирічного строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 111-12 ГПК України, вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

При новому розгляді, суд першої інстанції, відхиляючи грошові вимоги ПАТ "УкрСиббанк" до боржника в розмірі 3 789 618,85 грн., в оскаржуваній ухвалі від 07.10.2015 встановив, що 19.05.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (з 21.12.2009 - Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_7 (далі - Боржник), укладено кредитний договір № 0.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору ОСОБА_7 отримав кредит в сумі 195 000,00 дол. США, 00 центів; ОСОБА_7 зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі в термін до 17.05.2016.

Закрите акціонерне товариство "Югресурси" (тепер - ПП "Югресурси"), є фінансовим поручителем позичальника АТ "УкрСиббанк" - ОСОБА_7 на підставі договору поруки від 19.05.2006.

Вимога АТ "УкрСиббанк" пов'язана з існуючим грошовим зобов'язанням до боржника, що підтверджується п. 1.2. договору поруки, за яким боржник поручився нести солідарне зобов'язання в сумі 195 000,00 дол. США, 00 центів (сто дев'яносто п'ять тисяч) дол. США, 00 центів.

Пунктом 1.4. договору поруки передбачено те, що обов'язок боржника та поручителя є солідарним.

Відповідно до наданого кредитором розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 19.05.2006 станом на 02.09.2014 грошове зобов'язання Боржника становить 274 396,47 дол. США, у тому числі: - 160 789,60 дол. США - що за курсом НБУ станом на 02.09.2014 становить 2 091 655,95 грн. кредитна заборгованість; - 94 203,19 дол. США - що за курсом НБУ станом на 02.09.2014 становить 1 225 456,52 грн. заборгованість по процентам; - 18 755,04 дол. США - що за курсом НБУ станом на 02.09.2014 становить 243 977,78 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; - 17 567,43 дол. США - що за курсом НБУ станом на 02.09.2014 становить 228 528,60 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

Факт неналежного виконання своїх зобов'язань та наявності заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.05.2006 кредитор - ПАТ "УкрСиббанк" підтверджує рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.02.2012 у справі № 2-114/2011р. за позовом Банку до ОСОБА_7, згідно якого з ОСОБА_7 на користь ПАТ "УкрСиббанк" було присуджено до стягнення суму заборгованості за кредитом в розмірі 1 277 907,50 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 480 700,74 грн., пеню в розмірі 20 000,00 грн., що разом складає 1 778 608,24 грн.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 07.10.2015, в частині відхилення грошових вимог ПАТ "УкрСиббанк" в розмірі 3 789 618,85 грн., мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З договору поруки господарським судом встановлено, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.2) про його припинення з припиненням всіх зобов'язань позичальника по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому, в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові встановлено, що у кредитному договорі № 0 від 19.05.2006 строк виконання основного зобов'язання визначений "не пізніше 17 травня 2016".

Проте, із наданої ліквідатором господарському суду копії листа Банку від 03.10.2008 № 844, направленого ОСОБА_7, судом першої інстанції встановлено, що кредитор скористався передбаченим п. 5.5. кредитного договору правом змінити термін погашення кредиту, у зв'язку з порушенням позичальником термінів погашення зобов'язань за кредитним договором та повідомив ОСОБА_7, що вважає термін дострокового повернення кредиту таким, що настав.

Таким чином, Банком був встановлений термін дострокового повернення кредиту - 03.10.2008.

За таких обставин, судами першої та другої інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові встановлено, що у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03 жовтня 2008 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 03.04.2009.

Щодо посилань ПАТ "УкрСиббанк" на пред'явлення в січні 2009 року позовної заяви до ОСОБА_7, ТОВ "Васса-плюс" та ЗАТ "Югресурси", господарський суд зазначив, що вони є безпідставними, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі від 07.10.2015 та постанові від 18.11.2015, 26.01.2009 кредитор звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_7, ТОВ "Васса-плюс" та ЗАТ "Югресурси" про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.05.2006, але згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2010 у справі № 2-1575/2010, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18.01.2011, закрито провадження у справі за позовом АКІБ "УкрСиббанк" до ПП "Югресурси", ОСОБА_7, ТОВ "Васса-плюс" в частині вимог до ПП "Югресурси" та ТОВ "Васса-плюс", і кредитор більше з позовом до боржника не звертався.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції, керуючись вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 251, ч. ч. 1, 2 ст. 252, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України дійшов висновку, з яким в оскаржуваній постанові від 18.11.2015 погодився суд апеляційної інстанції, що порука ПП "Югресурси" припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Також, господарським судом встановлено, що 19.09.2014 ПАТ "УкрСиббанк" звернулось з кредиторськими вимогами до ПП "Югресурси" як до фінансового поручителя позичальника - ОСОБА_7 на підставі договору поруки від 19.05.2006 до кредитного договору № 0 від 19.05.2006 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (з 21.12.2009 - ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_7.

Враховуючи те, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено ліквідатором ПП "Югресурси", є підставою для відмови у позові, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, дійшов висновку, що заяву кредитора в частині визнання кредиторських вимог до банкрута Приватного підприємства "Югресурси" у сумі 3 789 618,85 грн. слід залишити без задоволення, а грошові вимоги в цій частині слід відхилити, оскільки зазначена заява подана кредитором з пропуском трирічного строку позовної давності.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові із зазначеним висновком суду першої інстанції про пропуск Банком трирічного строку позовної давності, про сплив якої заявлено стороною у справі відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, погодився.

Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що в даному випадку, правові підстави для скасування ухвали суду першої інстанції від 07.10.2015 та постанови суду апеляційної інстанції від 18.11.2015 відсутні, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 3 ст. 95 вказаного Закону, кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 19.09.2014 кредитором - ПАТ "УкрСиббанк" подано до господарського суду заяву про визнання кредиторських вимог до боржника - ПП "Югресурси" в сумі 4 483 430,53 грн.

10.10.2014 вказаний кредитор звернувся до господарського суду із заявою про визнання поточних вимог в сумі 24 361,83 грн. та 1 218,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що виходячи з спеціальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові встановлено, що ПАТ "УкрСиббанк" звернулось до ПП "Югресурси" як до фінансового поручителя позичальника Банку - ОСОБА_7 на підставі договору поруки від 19.05.2006 до кредитного договору № 0 від 19.05.2006 укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (з 21.12.2009 ПАТ "УкрСиббанк") та ОСОБА_7.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Згідно з ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною 1 ст. 252 ЦК України встановлено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Суд касаційної інстанції зазначає, що порука це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який установили сторони в договорі). Тому, навіть якщо в межах строку дії поруки було пред'явлено претензію і поручитель не виконав указаних у ній вимог, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від: 17.09.2014 у справах № 6-6цс14, № 6-53цс14; 17.02.2016 у справі № 6-1844цс15.

Згідно з статтею 111-28 ГПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.2) про його припинення з припиненням всіх зобов'язань позичальника по кредитному договору не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних ухвалі та постанові встановлено, що у кредитному договорі № 0 від 19.05.2006 строк виконання основного зобов'язання визначений "не пізніше 17 травня 2016".

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із наданої ліквідатором господарському суду копії листа Банку від 03.10.2008 № 844, направленого ОСОБА_7, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що кредитор скористався передбаченим п. 5.5. кредитного договору правом змінити термін погашення кредиту у зв'язку з порушенням позичальником термінів погашення зобов'язань за кредитним договором та повідомив ОСОБА_7, що вважає термін дострокового повернення кредиту таким, що настав.

Колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає, що, якщо банком відповідно до умов кредитного договору змінений строк виконання основного зобов'язання, то відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, вимоги до поручителів можуть бути заявлені у межах шести місяців від дня настання цього строку.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові зазначено, що ПАТ "УкрСиббанк" було встановлено термін дострокового повернення кредиту - 03.10.2008 і у Банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03 жовтня 2008 року, протягом наступних шести місяців, тобто до 03.04.2009.

Щодо посилань ПАТ "УкрСиббанк" на пред'явлення в січні 2009 року позовної заяви до ОСОБА_7, ТОВ "Васса-плюс" та ЗАТ "Югресурси", якої, на думку кредитора, було достатньо, щоб не припиняти поруку по ч. 4 ст. 559 ЦК України, господарський суд правомірно в ухвалі зазначив, що вони є безпідставними, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі від 07.10.2015 та постанові від 18.11.2015, 26.01.2009, кредитор звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовом до ОСОБА_7, ТОВ "Васса-плюс" та ЗАТ "Югресурси" про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором № 0 від 19.05.2006, але, згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.11.2010 у справі № 2-1575/2010, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 18.01.2011, провадження у справі в частині вимог до ПП "Югресурси" та ТОВ "Васса-плюс" закрито, і кредитор більше з позовом до боржника - ПП "Югресурси" не звертався.

Отже, суд першої інстанції, керуючись вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 251, ч. ч. 1, 2 ст. 252, ч. 1 ст. 546, ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 4 ст. 554 ЦК України дійшов правомірного висновку, з яким в оскаржуваній постанові від 18.11.2015 погодився суд апеляційної інстанції, про залишення заяви кредитора - ПАТ "УкрСиббанк" в частині визнання кредиторських вимог до банкрута ПП "Югресурси" у сумі 3 789 618,85 грн. без задоволення та відхилення грошових вимог Банку в цій частині, оскільки, порука ПП "Югресурси" припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Судами попередніх інстанцій в оскаржуваних ухвалі та постанові в даному випадку встановлено, що порука ПП "Югресурси" припинилась на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, отже, із закінченням встановленого даною нормою строку дії поруки, припинилось цивільне право кредитора в цій частині.

Тому норми Цивільного кодексу України, що регулюють позовну давність, в даному випадку застосуванню не підлягають.

Разом з тим, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про залишення заяви ПАТ "УкрСиббанк" від 16.09.2014 № 30-11/16822, в частині визнання кредиторських вимог до банкрута ПП "Югресурси" у сумі 3 789 618,85 грн. без задоволення та відхилення грошових вимог ПАТ "УкрСиббанк" до банкрута ПП "Югресурси" в розмірі 3 789 618,85 грн. є правомірними, тому ухвала господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 та постанова Одеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі № 915/1237/14 підлягають залишенню без змін.

Керуючись статтями 1117, 1119 - 11113 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 07.10.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 у справі № 915/1237/14 залишити без змін.

Головуючий І.Ю. Панова

Судді Л.В. Жукова

В.Я. Погребняк