ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.2016 Справа № 907/1292/15

За позовною заявою фермерського господарства " Колос", м. Виноградів

до відповідача фермерського господарства "Евріка", с. Букове Виноградівського району

за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Наталії Яношівни, м. Виноградів

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

Суддя Русняк В.С.

Представники, присутні в судовому засіданні:

від позивача - Терек Т.І. голова ФГ "Колос", Терек Я. Т., довіреність № б/н від 22.09.14, Дидинська Б.М. довіреність № б/н від 19.01.16

від відповідача - Пшеницька Г.В., довіреність від 04.09.2015року.

від третьої особи - не з'явився;

Суть спору: фермерське господарство " Колос", м. Виноградів звернулося з позовною заявою до відповідача фермерського господарства "Евріка", с. Букове Виноградівського району за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Наталії Яношівни, м. Виноградів про визнання договору купівлі-продажу недійсним

Позивач позовні вимоги мотивує тим, що договір купівлі-продажу навісу для сушки сіна, що розташований в АДРЕСА_1 від 21.11.2006року між ФГ"Колос" в особі Терек Т.І. та ФР "Евріка в особі Палько І.Ю. укладений з порушенням вимог ст. 203 Цивільного кодексу України , оскільки на момент вчинення правочину жодна із сторін не мала наміру на настання правових наслідків, що обумовлені ним. Тому продавцем та покупцем не було виконано жодних із умов договору, а саме: продавцем реально не передано покупцеві навіс для сушки сіна та документи до нього (технічний паспорт), доведено до відома покупця той факт, що більша частина навісу на день укладення договору купівлі продажу від 21.11.2006року вже було продано, як комплектуючі частини (дев'ять металевих конструкцій перекриття та даху, ферми трикутної форми) громадянину ОСОБА_7 відповідно до договору купівлі-продажу від 20.10.2004року, за період з 2006року по сьогоднішній день даний об'єкт перебував завжди у користуванні ФГ "Колос" і передавався у користування на тривалий термін іншим громадянам з метою зберігання там піщано-гравійних матеріалів, покупцем ( ФГ "Евріка") обєкт не приймався і ніколи не використовувався, оплата по договору купівлі-продажу від 21.11.2006року взагалі не проводилася, в зв'язку з чим відсутні документи прийому та передачі об'єктів та платіжні бухгалтерські документи. Договір купівлі-продажу навісу для сушки сіна, що розташований в АДРЕСА_1 від 21.11.2006року між ФГ "Колос" в особі Терек Т.І та ФГ " Евріка" в особі Палько І.Ю. укладений з метою збереження майна ФГ"Колос" в зв'язку з переслідуванням в період з 2000 по 2012 років Прокуратурою Виноградівського району голови ФГ"Колос" Терек Тамерлана Івановича, порушенням ряду кримінальних справ по факту розтрати майна посадовими особами КСГП"8 Березня", нібито зловживань чинених з боку ОСОБА_6 при діяльності ФГ "Колос" та ТОВ "Ініціатор".

Разом з тим, вказує, що фіктивність даного договору купівлі-продажу навісу для сушки сіна,що розташований в АДРЕСА_1 від 21.11.2006року між ФГ "Колос" в особі Терек Т.І. та ФР "Евріка в особі Палько І.Ю. підтверджує і той факт, що цього ж дня 21.11.2006року між ФГ "Колос" в особі Терек Т.І. та ФР "Евріка в особі Палько І.Ю. будо укладено ще один фіктивний договір купівлі-продажу, будівлі зерноскладу в цілому та навісу для сушки зерна, що розташовані в АДРЕСА_1. Який 23.06.2015року за взаємною згодою сторін було розірвано.

Відповідач проти позову заперечує в цілому з підстав викладених у відзиві на позов та додаткових поясненнях, зокрема, посилаючись при цьому на те, що відповідно до п.9 оспорюваного договору сторони підтвердили, що даний правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким що передбачено ст. ст. 234, 235 Цивільного кодексу України. Представник відповідача в письмових поясненнях вказує на те, що відповідач не мав наміру укладати фіктивний правочин, оскільки оплатив товар, що підтверджується відповідними пунктами договору купівлі-продажу та прийняв у власність майно. Зазначене підтверджує, що оспорюваний правочин не є фіктивним та не може бути визнаний судом таким, так як одна із сторін намагалася досягти правового результату.

Також представником відповідача заявлено про застосування строку позовної давності.

Під час розгляду справи представником відповідача та відповідачем подано клопотання в якому просить у випадку відмови у позові - судові витрати на оплату адвоката у розмірі 3250, 00грн. покласти на позивача.

Від третьої особи до початку судового засідання надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Разом з тим повідомлено, що підтримує будь-яке рішення суду.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документальні докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

21 листопада 2006року між фермерським господарством "Колос" в особі голови фермерського господарства Терек Т.І. та фермерським господарством "Евріка" в особі голови фермерського господарства Палько І.Ю. було укладено договір №б/н купівлі-продажу навісу для сушки сіна, що розташований по АДРЕСА_1

Згідно п.1 вказаного договору позивач (продавець) передав у власність, а відповідач (покупець) прийняв у власність навіс для сушки сіна і сплатив за нього обумовлену грошову суму.

Відповідно п.3 вказаного договору продаж навісу для сушки сіна сторонами вчиняється за суму 1751, 00грн., яку покупець сплатив до підписання цього договору.

Пунктом 6 договору позивач (продавець) стверджує, що відчужуваний навіс для сушки сіна, що відчужується на момент укладення договору, нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, до статутного фонду юридичних осіб не внесений.

Згідно пункту 8 договору право власності на навіс для сушки сіна виникає у покупця з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 цього договору сторони підтверджують, що цей правочин не є фіктивним чи удаваним, тобто не є таким, що передбачено ст. ст. 234, 235 Цивільного кодексу України, даний договір нотаріально посвідчений Богаш Н.Я. приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 4411.

На підставі вказаного договору відповідачем було зареєстровано у Виноградівському бюро технічної інвентаризації право власності на навіс для сушки сіна.

Позивач, обґрунтовуючи фіктивність правочину вказує на те, що сторони при укладенні оспорюваного правочину не мали реальних намірів його виконувати на підтвердження чого подав договір укладений між ним та громадянином ОСОБА_7- договір купівлі продажу від 20.10.2004року за яким позивач передав у власність громадянину ОСОБА_7 дев'ять металевих конструкцій перекриття та даху/ ферми трикутної форми, що використовуються в якості конструкцій даху на приміщення навісу для сушки сіна, що розташований у АДРЕСА_1.

В додаткових письмових обґрунтувань до позовних вимог позивач вказує на те, що договір купівлі-продажу навісу для сушки сіна від 21.11.2006року є фіктивним не дивлячись на те, що він нотаріально посвідчений та зареєстрований в РБТІ, так як з часу укладення цього договору в обох сторін не було наміру створити правові наслідки. Даний навіс для сушки директор ФГ "Евріка" змушений був зареєструвати в РБТІ по тій причині, що основною метою укладення цього договору була реєстрація права власності на ФГ "Евріка" з метою захисту майна у випадку конфіскації майна, так як проти посадової особи ФГ "Колос" було порушено кримінальну справу про розтрату майна.

Протягом 10-ти років відповідач, як власник майна не користувався, не володів, не розпоряджався цим майном, що свідчить, що він, як власник майна не мав на меті створення якихось правових наслідків по цьому договору.

Правовстановлюючий документ, а саме, свідоцтво про право власності на навіс для сушки сіна, технічна документація на це приміщення знаходяться у позивача.

В п. 11 договору купівлі-продажу від 21.11.2006року вказано, що продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти зазначений навіс для сушки сіна і пов'язані з його експлуатацією документи по акту прийому-передачі. Акт прийму-передачі не складався, всі документи знаходяться в позивача.

Відповідно до п.7 договору купівлі-продажу продавець бере на себе обов'язок сприяти у переоформленні права власності /користування/ на земельну ділянку на покупця у встановленому чинним законодавством порядку. Земельна ділянка на якій розташований навіс відповідно до Державного акту на право власності належить КСГП "8 Березня", яке передало згідно акту прийому-передачі від 20 червня 2000року позивачу. Відповідач за 10 років не звертався до позивача за переоформленням земельної ділянки.

Згідно п.3 договору продаж вчинено за суму 1751, 00 грн. ( одна тисяча сімсот п'ятдесят одну гривню), відповідачем не надано належних документів про проведений розрахунок за навіс з позивачем.

Навіс для сушки сіна ніколи не знаходився на балансі ФГ "Евріка", тобто з часу укладення договору і до теперішнього часу, що підтверджується особистими поясненнями прийомної доньки голови ФГ "Евріка" ОСОБА_8, яка вела всю бухгалтерію, податкову та статистичну звітність у ФГ "Евріка".

Доказом фіктивності даного договору є особисті письмові пояснення ОСОБА_9, який з 2008року мав домовленість з ОСОБА_6 про використання території, на якій розташований навіс для сушки сіна для складування там піщано-гравійних сумішей, і який постійно використовував з цього часу цей навіс.

Проте, що відповідач не користувався та не володів навісом для сушки і не мав наміру створювати правові наслідки на момент укладення договору та в майбутньому є особисті пояснення ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 та ОСОБА_7, які він додав до матеріалів справи.

Також позивачем додано заяви громадян ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідач в письмових поясненнях щодо заяв громадян вказує, що обставини, викладені в них не відповідають дійсності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України ) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійним.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Згідно з п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 ст. 640 Цивільного кодексу України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а у разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

В підтвердження існування договірних відносин між позивачем і відповідачем та спрямування їх на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним, є наявні в матеріалах справи докази, а саме Договір купівлі-продажу без номеру від 21.11.2006року між позивачем і відповідачем сторони вчинили дії спрямовані на виконання умов спірного договору. Так про перехід права власності на нерухоме майно свідчить рішення про державну реєстрацію права власності від 25.11.2006року згідно заяви відповідача, копію якої долучено до матеріалів справи.

Таким чином твердження позивача щодо фіктивності оспорюваного договору є безпідставним та недоведеним належними доказами, в тому числі також не доведено наявність умислу обох сторін на укладення фіктивного правочину.

Враховуючи викладене, в позові слід відмовити.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної даності, оскільки в позові відмовлено по суті, позовна давність не може бути застосована до даних правовідносин.

Клопотання відповідача про покладення витрат за послуги адвоката в розмірі 3250, 00 грн. на позивача підлягають до задоволення, оскільки підтверджені копією свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, договором про надання послуг від 04.09.2015року, актом здачі-приймання наданих послуг від 19.02.2016року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №2 від 19.02.2016року на суму 3250,00 грн.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 44 ,49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Стягнути з фермерського господарства " Колос" (Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Тюльпанів, 48/1, ) на користь фермерського господарства "Евріка" (Закарпатська область, м. Виноградів, вул. Партизанська, 58А, ) суму 3250,00 грн. (три тисячі двісті п'ятдесят грн. 00 коп.) у відшкодування витрат з оплати адвокатських послуг. Видати наказ.

Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст рішення складено 21.03.16.

Суддя Русняк В.С.