ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р.Справа № 922/2700/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши справу

за позовом Заступника прокурора Харківської області, м.Харків 3-я особа , яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача- Державна інспекція сільського господарства в Харківській області, м.Харків
до 1. Харківської міської ради, м.Харків, 2. Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Партнер Плюс", м.Харків, 3. Харківського міського управління юстиції, м.Харків
про визнання незаконними рішень та зобовязання вчинити певні дії
за участю представників:

прокуратури - ОСОБА_2 (посв.№036249 від 12.11.2015 року);

3-я особа - не з'явився;

відповідачів-1 - ОСОБА_3 (дов.№08-11/7804/2-15 від 30.12.2015 року);

відповідачів-2,3 - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Харківської області (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківської міської ради (1-го відповідача), Обслуговуючого кооперативу "ЖБК "Партнер Плюс" (2-го відповідача) та Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (3-го відповідача), в якій просить суд:

1. Визнати незаконним та скасувати п.15 додатку до рішення Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13.

2. Визнати незаконним та скасувати п. 6.1. додатку 2 до рішення Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 25.09.2013 р. №1253/13.

3. Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, площею 2,3986 га з кадастровим номером :01:021:0020 від 22.11.2013 р. №8250633.

4. Зобов'язати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №3507977 від 22.11.2013 р.

5. Зобов'язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Партнер Плюс" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 2,3986 га з кадастровим номером :01:021:0020, про що скласти акт прийому - передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2015 р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 р., у позові відмовлено повністю.

Постановою вищого господарського суду України від 16.12.2015 р. постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.08.2015 та рішення Господарського суду Харківської області від 30.06.2015 у справі №922/2700/15 скасовано; справу № 922/2700/15 направлено на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.

15.01.2016 р. справу №922/2700/15 було передано до розгляду судді Аріт К.В., на підставі довідки про автоматичний розподіл справ між суддями.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.012016 р. прийнято справу №922/2700/15 до розгляду та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 09.02.2016 р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2016 р. відкладено розгляд справи на 01.03.2016 р.

01.03.2016 р. прокурор надав до суду клопотання (вх.№6953) про заміну сторони правонаступником та пояснення по суті спору (вх.№6954).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2016 р. замінено Реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції (відповідач-3) її правонаступником - Харківським міським управлінням юстиції, та відкладено розгляд справи на 14.03.2016 р.

Прокурор у судовому засіданні 14.03.2016 р. позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач-1 у судовому засіданні 14.03.2016 р. проти позову заперечував.

Відповідачі 2,3 та третя особа в судове засідання 14.03.2016 р. не з'явились, відзив не надали, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи те, що норми ст.65 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих йому повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами, на підставі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, суд, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, встановив наступне.

Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво в суді інтересів держави та громадянина у випадках, визначених законом.

Статтею 123 Конституції України передбачено, що організація і порядок діяльності органів прокуратури визначається законом.

Згідно зі ст.36-1 Закону України Про прокуратуру, підставою для представництва прокуратурою у суді інтересів громадянина або держави полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом (яка станом на день розгляду справи є чинною).

Формами представництва є: звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави, а також інші форми представництва.

Прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення і може здійснювати представництво в будь - якій стадії судочинства, в порядку передбаченому процесуальним законом.

Згідно з ч.2 ст.2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Про обов'язок прокурора зазначити у позовній заяві про відсутність такого органу також вказано в абз.4 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №7 Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам (у редакції, викладеній у пункті 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013р. №2 Про внесення до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України доповнень і змін, що стосуються участі прокурора у судовому процесі), У даному випадку такий орган відсутній, оскільки особа, яка наділена територіальною громадою міста відповідними повноваженнями у даному випадку виступає у якості відповідача.

Відповідно до п. 2 наказу Генерального прокурора України №6гн від 28.05.2015р. Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень (діючий під час нового розгляду справи), захист інтересів держави у випадках порушення або загрози їх порушення, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною 5 цього наказу, передбачено, що прокурор при зверненні до суду з позовом (заявою, поданням) повинен обґрунтувати необхідність захисту інтересів держави та визначити орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а в разі його відсутності - звертатися у статусі позивача.

Відповідно до ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

П.6 ч.1 ст.12 ГПК України передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Згідно з ч. 9 ст. 16 ГПК України справи у спорах, передбачених п.6 ч.1 ст.12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених ч.4 цієї статті.

Згідно з ст.ст.2, 29 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає це в позовній заяві та набуває статусу позивача.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 08.04.99р. № 3-рп/99 (п.4 Резолютивної частини):

- під поняттям орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади;

- під представництвом прокуратурою України інтересів держави в суді за змістом пункту 2 статті 121 Конституції України та статті 2 ГПК України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючі визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Ці дії також включають подання прокурором позову, якщо це необхідно для захисту інтересів держави.

Оскільки відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, а право власності на землю гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою включно у відповідності до вимог закону, то необхідність захисту інтересів держави покладає на органи прокуратури обов'язок представництва держави в суді відповідно до ч. 2 ст.121 Конституції України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що прокурор правомірно звернувся до суду з позовом в інтересах держави.

На підставі пункту 15 додатку до рішення 23 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1094/13 від 17.04.2013р. "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Партнер Плюс" (далі по тексту ОК "ЖБК "Партнер Плюс") надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 2,4275 га (в тому числі: ділянка № 1 - площею, орієнтовно 2 4050 га; ділянка № 2 - площею, орієнтовно 0,0225 га, без права забудови в межах "червоних ліній" вул. Котлова), яка належить територіальній громаді м.Харкова, (категорія земельної ділянки - житлова та громадська забудова, класифікація видів цільового призначення земель - для будівництва житлового комплексу (з урахуванням знесення існуючих нежитлових будівель) по вул. Котлова, 29 та ділянка №1 - для подальшої експлуатації об'єкту.

На підставі пункту 6 рішення 26 сесії Харківської міської ради 6 скликання №1253/13 від 25.09.2013р. ОК "ЖБК "Партнер Плюс" надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :01:021:0020), яка належить територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 2,3986 га для будівництва та подальшої експлуатації житлового комплексу (з урахуванням знесення існуючих нежитлових будівель) по вул. Котлова, 29.

На підставі зазначеного рішення, 22.11.2013р. Державним реєстратором реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 видано ОК "ЖБК "Партнер Плюс" свідоцтво про право власності № 13296470 на зазначену земельну ділянку. На підставі цього свідоцтва, прийнято рішення про державну реєстрацію прав від 22.11.2013р. №8250633, відповідно до якого до державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності від 22.11.2013р. за № 3507977.

В своєму позові прокурор послався на те, що вищевказані рішення Харківської міської ради прийняті всупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту житлового-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 № 186, оскільки ОК "ЖБК "Партнер Плюс" за своєю метою діяльності не відповідає вимогам зазначених норм права та Примірного статуту, як житлово-будівельний кооператив.

Так, спірне рішення органу місцевого самоврядування приймалось на підставі Закону України "Про місцеве самоврядування" та ст.41 Земельного Кодексу України, відповідно до частини першої якої житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Згідно зі ст.133 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до ЖБК і одержати в ньому квартиру.

Відповідно до ст.135 Житлового Кодексу Української РСР, до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно зі ст.137 Житлового Кодексу Української РСР, ЖБК організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Відповідно до п.3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 186 від 30.04.1985р. (із змінами і доповненнями) число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

В той же час, як вбачається із підпункту 1.5. пункту 1. Статуту ОК "ЖБК "Партнер Плюс" засновниками кооперативу є наступні громадяни: 1) ОСОБА_5; 2) ОСОБА_6; 3) ОСОБА_1 (а.с.44).

Аналіз наведених норм законодавства свідчить про те, що передаючи земельну ділянку у власність ОК "ЖБК "Партнер Плюс", відповідна рада мала врахувати мету створення такого кооперативу, порядок його організації та діяльності відповідно до вимог Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

З'ясування саме цих обставин при наданні земельної ділянки ОК "ЖБК "Партнер Плюс", як спеціальному суб'єкту, передбаченому ст.41 Земельного Кодексу України, зобов'язує раду з'ясовувати правовий статус, мету та підстави його створення, чого зроблено не було.

Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справі про визнання протиправним і скасування рішення ради про надання дозволу житлово-будівельному кооперативу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виходячи з положень пункту 12 Перехідних положень, статті 41 ЗК, статей 133, 135, 137 ЖК, Примірного статуту, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР № 186 від 30.04.1985р., дійшов висновку про те, що даючи дозвіл на розробку відведення земельної ділянки у власність житлово-будівельному кооперативу, відповідна рада має враховувати його мету відповідно до вимог ЖК та Примірного статуту (див. постанову Верховного Суду України від 17.06.2014р. у справі № 21-195а14).

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо неправомірності створення ОК "ЖБК "Партнер Плюс", а також не дотримання приписів ст.ст.133, 135, 137 Житлового Кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу під час створення вказаного кооперативу, які по відношенню до Законів України "Про кооперацію" та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно-правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін у даній справі.

Суд відзначає, що у відповідності до частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є обєктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними обєктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а статтею 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

З огляду на викладені норми, реалізуючі надані Конституцією та законодавством України повноваження у галузі земельних відносин орган місцевого самоврядування зобовязаний діяти виключно в інтересах її територіальної громади, не порушуючи при цьому баланс інтересів держави, територіальної громади та окремих громадян.

Як вбачається з матеріалів справи за наслідками прийняття спірного рішення спірна земельна ділянка вибула з власності територіальної громади міста Харкова та була безоплатно передана у приватну власність відповідно до положень статті 41 Земельного кодексу України відповідачу як житлово-будівельному кооперативу.

Відповідно до статті 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати, що метою створення такого кооперативу є саме спільне вирішення економічних, соціально-побутових та інших питань забезпечення членів кооперативу (відповідно до приписів статті 94 Господарського кодексу України); порядок та підстави надання земельної ділянки за статтею 41 Земельного кодексу України не передбачають можливості для надання земельної ділянки у власність з іншою метою, зокрема, для здійснення житлового будівництва поза межами забезпечення житлом членів кооперативу.

Саме міська рада в силу приписів статей 10, 16 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні представляє інтереси територіальної громади та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження органів місцевого самоврядування, є юридичною особою і наділяється цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діє самостійно і несе відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР.

Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Української РСР.

Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленому порядку.

Пунктами 1.1. та 2.1.1. Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів, а саме: забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, одно і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинків з надвірними будівлями, або котеджів з будівництва паркінгів, гаражів, спортивних, культурно-побутових і господарських приміщень за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинками кооперативу.

Таким чином, застосування норм Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу прямо передбачена Житловим кодексом Української РСР.

Відповідно до п.п.3.1 п.З зареєстрованого статуту Обслуговуючого кооперативу Житлово-будівельного кооперативу Поляна метою його створення є забезпечення житлом членів кооперативу та членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), або одно - чи багатоквартирних жилих будинків садибного типу, або багатоквартирного житлового будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управлінням цим будинком (будинками).

З наведеного вбачається, що за напрямом діяльності відповідач-2 відповідає поняттю "житлово-будівельний кооператив".

Згідно до частини 5 статті 7 Закону України Про кооперацію чисельність членів кооперативу не може бути меншою ніж три особи. А згідно з абзацом 2 пункту 3 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу при будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Вказані нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (постанова Ради міністрів Української РСР від 30.04.1985р. №186 Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу), а отже до спірних взаємовідносин необхідно застосовувати норми спеціального нормативно-правового акту, з урахуванням того, що він не суперечить нормам загального нормативно-правового акту який має вищу юридичну силу.

З наведеного вбачається, що при створенні та державній реєстрації кооперативу відповідача2 його засновниками (членами) виступили 3 особи, що в свою чергу, суперечить наведеним вимогам Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

Такий же порядок застосування загальних норм та спеціальних нормативно - правових документів, які регулюють діяльність житлово-будівельних кооперативів зазначає Вищій господарський суд України в постанові від 11.02.2009р. у справі №2- 15/337-2008 за позовом прокурора АРК до ОК ЖБК Приємне, постанові від 02.08.2011р. у справі №31/70 за позовом заступника Генерального прокурора України до Київської міської ради, ОК ЖК Технолог; постанові від 22.11.2011р. у справі №23/63 за позовом заступника Генерального прокурора України до Київської міської ради, ОК ЖК Медтехник; постанові від 29.11.2011р. у справі №2-13/14384-2007 за позовом прокурора АРК до Маломаяцької сільської ради, ОК ЖБК Уютне, постанові від 11.01.2012р. у справі №57/153 за позовом заступника прокурора м.Києва до Київської міської ради, ОК ЖК Житловий рай; постанові від 14.03.2013р. у справі №5002-22/1870-2012 за позовом прокурора АРК до Новоозернівської селищної ради, ОК ЖБК Андріївський, постанові від 27.01.2015р. у справі №910/4626/14 за позовом заступника Генерального прокурора України в інтересах держави до Київської міської ради, Обслуговуючого кооперативу житлового кооперативу "Освітянин".

Верховний Суд України у постанові від 17.06.2014р. у справі №21-195а14 за позовом заступника прокурора Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ЖБК Моноліт зазначає, що на підставі аналізу пункту 12 /Перехідних Положень, ст. 41 ЗК України, ст.ст. 33, 135, 137 ЖК, Примірного статуту, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 22.08.1991 року №163 сільські, селищні та міські ради при наданні дозволу на розробку відведення земельної ділянки у власність житлово-будівельного кооперативу, мають враховувати його мету відповідно до вимог ЖК та Примірного статуту.

Вказане судове рішення в силу ст.111-28 ГПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відповідач-2 не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а тому не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до ст.- 41 Земельного кодексу України.

Таким чином, враховуючи положення ст.- 41 ЗК України, згідно з якими житлово-будівельним (житловим) кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового будівництва передаються безоплатно у власність, при вирішенні питання щодо надання безоплатно земельної ділянки слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

З вищенаведеного слідує, що спірне рішення ХМР не відповідає вимогам ст.- 198 Конституції України, ст.ст.20, 41, 83, 84, 116 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 134, 137 Житлового кодексу Української УРСР, суттєво порушує державні інтереси у сфері земельних відносин, що згідно з ч.2 ст.144 Конституції України, ч.3 ст.152 ЗК України, ч.10 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є підставою для визнання його недійсним.

Відповідно до положень ст.155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно зі статтею 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Безоплатна передача кооперативу у власність спірної земельної ділянки в порядку статті 41 Земельного кодексу України з метою поліпшення житлових умов трьох членів цього кооперативу не можуть розцінюватись як належне виконання місцевою радою покладених на неї Конституцією і законами повноважень.

Такі дії місцевої ради не узгоджуються з наведеними вище правовими приписами та прямо порушують права і законні інтереси територіальної громади міста Харкова, а отже приймаючи спірне рішення Харківська міська рада діяла всупереч інтересів територіальної громади, що є прямим порушенням вимог статті 10 Закону України Про місцеве самоврядування. Крім того, оскаржуване рішення Харківської міської ради, не відповідає приписам статей 41 та 116 Земельного кодексу України, оскільки виходячи з положень статті 41 вказаного Кодексу при вирішенні питання щодо надання безоплатно земельної ділянки необхідно враховувати мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу, питання відповідності кількісного складу засновників (членів) такого кооперативу нормам спеціального законодавства, яким врегульовані порядок створення та діяльності житлово - будівельних кооперативів. Нормативно-правові акти з питань створення та діяльності житлово - будівельного кооперативу співвідносяться як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (постанова Ради міністрів Української РСР від 30 квітня 1985р. №186 "Про затвердження Примірного статуту житлово - будівельного кооперативу", Житловий кодекс УРСР), а до спірних правовідносинах необхідно застосовувати норми спеціального нормативно - правового акту, який не суперечить нормам загального нормативно - правового акту.

Відповідач-2 не надав суду доказів того, що за даними Управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства виконкому Харківської міської ради зазначені у статуті відповідача2 особи на час створення, державної реєстрації кооперативу та момент прийняття Харківською міською радою оскаржуваного рішення, на квартирному обліку перебували.

З огляду на вищенаведене, відповідач-2 не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а відповідно не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність відповідно до ст.41 Земельного кодексу України, а тому у міської ради не було достатніх правових підстав для безоплатної передачі спірних земельних ділянок відповідачу-2.

На підставі незаконного рішення ХМР було зареєстровано право власності та внесено відповідний запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №3507977 від 22.11.2013 р.

Як зазначено у п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6, для правильного вирішення земельних спорів особливе значення має дослідження судом правового статусу і приналежності спірної земельної ділянки, підстави надання такої ділянки та її цільове призначення, наявність порушення порядку зміни цільового призначення землі, тягне за собою наслідки ст.21 Земельного кодексу України; порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для визнання недійсним рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, а також визнання недійсним угод щодо відповідних земельних ділянок.

Крім того, відповідно до ст.155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч.1 ст.21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої не відповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За змістом частини 1 статті 126 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час видачі оскаржуваних актів) право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Право на судовий захист субєктивних прав, свобод та інтересів юридичних осіб, а також держави здійснюється шляхом звернення до суду з позовом, який у процесуальному розумінні є зверненням до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів і складається з двох елементів: предмету та підстави позову.

Тобто, право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову.

Відповідно до статті 29 Господарського процесуального кодексу України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що органом, уповноваженим державою здійснювати функції у відповідних відносинах, є Харківська міська рада, що є відповідачем у даній справі, а виконання функцій з контролю за використанням і охороною земель відповідно до Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель покладено на Державну інспекцію сільського господарства України, яка, водночас, не наділена законом повноваженнями звернення до суду з позовами, а тому прокурор заявив даний позов самостійно, як позивач.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом наведено порушення права територіальної громади міста щодо належного використання земельних ресурсів; обраний прокурором спосіб захисту повинен поновити право територіальної громади, на захист якої спрямовано позов.

Приймаючи до уваги, що при прийнятті спірного рішення Харківська міська рада діяла з порушенням норм чинного законодавства, у суду наявні підстави для визнання його недійсним.

Згідно з п.2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року №6 державні акти про право власності на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності.

Порушення інтересів держави в даному випадку полягає у вибутті з власності земельної ділянки через прийняття Харківською міською радою спірного рішення усупереч вимогам Конституції України, Земельного та житлового законодавства.

Звернення прокурора до суду в цих спірних правовідносинах спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про повернення у власність держави земельної ділянки, з урахуванням принципу справедливої рівноваги між суспільними інтересами та необхідністю дотримання прав власників.

При цьому, суд враховує, що відповідач-1 Харківська міська рада вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення мала можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення відповідача-2, мала переконатись у додержанні відповідачем-2 порядку його створення та у відповідності його вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам. Вищевказаного відповідачем-1 Харківської міською радою зроблено не було.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17.05.2011р. державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першої статті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

З огляду на викладене, оскільки спірне рішення Харківської міської ради є незаконним, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку, то відповідний державний акт на право власності також не відповідає законові та порушує права власника.

Відповідно до ст.ст.16, 24 ЗУ Про державний земельний кадастр державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника. Кадастровий номер скасовується у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Згідно з п.п.9, 60 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012р. №1051 скасування державної реєстрації земельних ділянок відноситься до повноважень Відповідача - Державного кадастрового реєстратора територіального органу Держземагенства у місті Харкові Харківської області, а запис у Поземельній книзі скасовується Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Всупереч вимог ст.4-3 та ст.33 ГПК України (судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень) відповідачі доказів на спростування викладених обставин та висновків суду не надали.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для визнання позовних вимог прокурора.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, встановивши сторону, з вини якої справу було доведено до суду, суд керується ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких, судовий збір покладається на відповідачів 1 та 2 навпіл, відповідно до ставок, що діяли під час подання позову.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 14, 124, 129, 144 Конституції України, статтями 1, 116, 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 21 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 43, 44, 49, 54, 77, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати п.15 додатку до рішення Харківської міської ради "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об'єктів" від 17.04.2013 р. №1094/13.

Визнати незаконним та скасувати п.6.1. додатку 2 до рішення Харківської міської ради "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів" від 25.09.2013 р. №1253/13.

Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області ОСОБА_4 про державну реєстрацію прав власності на земельну ділянку, площею 2,3986 га з кадастровим номером :01:021:0020 від 22.11.2013 р. №8250633.

Зобов'язати реєстраційну службу Харківського міського управління юстиції Харківської області внести запис в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно про скасування запису про право власності №3507977 від 22.11.2013 р.

Зобов'язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Партнер Плюс" передати, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 2,3986 га з кадастровим номером :01:021:0020, про що скласти акт прийому - передачі.

Стягнути з Харківської міської ради (, майдан Конституції, 7, м. Харків, 61200) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м.Харкова, вул.Бакуліна, б.18, м.Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 3045,00 гривень судового збору.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Партнер Плюс" (, вул.Котлова, 29, м.Харків, 61052) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м.Харкова, вул.Бакуліна, б.18, м.Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 3045,00 гривень судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_7