ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 925/159/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Інкубаційна станція «ПТАХИ УКРАЇНИ», Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Польова, 3

до державного підприємства «ЗЛАТОДАР», Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, 47

про стягнення в натурі зерна, переданого на зберігання,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 адвокат - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 адвокат за довіреністю.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з вимогою до відповідача повернути в натурі зі схову:

- зерно пшениці мякої 6 класу урожаю 2015р. 88,55 тонни;

- зерно кукурудзи 3 класу урожаю 2015р. 34,25 тонни.

10.03.2016р. від позивача суду надійшла заява про збільшення позовних вимог у справі. Позивач просить стягнути в натурі з відповідача:

- зерно пшениці мякої 2 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 8492000 кг;

- зерно пшениці мякої 3 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 4278000 кг;

- зерно пшениці мякої 6 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 88550 кг;

- зерно кукурудзи 3 класу (ДСТУ 4525:2006), урожаю 2015р. у кількості 34250 кг.

Заява відповідає приписам ст. 22 ГПК України та прийнята судом до розгляду.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду відзив від 15.03.2016р. на позов, в якому пропонує позивачу з метою врегулювання спору звернутись безпосередньо до Державного агентства резерву України, оскільки ДП «ЗЛАТОДАР» є державним підприємством, окремі доручення агентства є обовязковими до виконання для нього.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду клопотання від 14.03.2016р., в якому просить суд зупинити провадження у справі до закінчення розгляду кримінального провадження №695/1490/15-к у Золотоніському міськрайонному суді Черкаської області за обвинуваченням ОСОБА_3, ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст.366 КК України; ОСОБА_5, ОСОБА_6 у скоєнні злочину передбаченого ч.5 ст. 191 КК України.

Проти зупинення провадження у справі представник відповідача заперечив.

Суд у судовому засіданні відхилив клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, оскільки зазначене кримінальне провадження не стосується господарських відносин між субєктами господарювання позивачем та відповідачем у даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав збільшені вимоги та просив позов задовольнити. Подав додаткові докази листування з відповідачем.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги заперечив з мотивів порушення кримінальної справи проти посадовців ПП «Амбар-Агро», одержання письмової заборони голови Держрезерву України керівнику ДП «Златодар» на переміщення зерна ПП «Амбар Агро», які є обовязковими до виконання. Просив відмовити в позові.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені та перевірені доказами такі взаємовідносини сторін та обставини.

21.09.2015р. між державним підприємством «Златодар» (Зберігач, зерновий склад, відповідач) в особі генерального директора ОСОБА_7, який діє на підставі Статуту, та приватним підприємством «Інкубаційна станція «Птахи України» (Поклажодавець, позивач по справі), в особі директора ОСОБА_8, який діє на підставі Статуту, було укладено договір складського зберігання пшениці №37/1пш (далі Договір), за умовами якого Позивач зобов'язується передати у встановлені Договором строки зерно сільськогосподарських культур (надалі товар) на зберігання та оплатити вартість зберігання, а відповідач зобов'язується прийняти цей товар, зберегти його та одержати за послуги певну грошову суму на умовах Договору.

22.09.2015р. між цими ж сторонами на цих же умовах підписано договір №14/4к складського зберігання кукурудзи.

24.09.2015р. позивач передав на схов відповідачу майно в натурі:

- зерно пшениці мякої 2 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 8492000 кг;

- зерно пшениці мякої 3 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 4278000 кг;

- зерно пшениці мякої 6 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 88550 кг;

- зерно кукурудзи 3 класу (ДСТУ 4525:2006), урожаю 2015р. у кількості 34250 кг.

Зерно передано шляхом переоформлення права власності на нього з приватного підприємця ОСОБА_9 на ПП «Інкубаційна станція «Птахи України». Відповідачем оформлено та видано позивачу складські квитанції на зерно:

серія АЦ 143878, №1588 від 24.09.2015р. на пшеницю мяку 6 класу (а.с. 21);

серія АЦ 143880, №1580 від 24.09.2015р. на кукурудзу 3 класу (а.с. 21);

серія АЦ 143874, №1584 від 24.09.2015р. на пшеницю мяку 2 класу (а.с. 22);

серія АЦ 143876, №1586 від 24.09.2015р. на пшеницю мяку 6 класу (а.с. 21).

Своє право власності на зерно позивач підтверджує:

- договором купівлі-продажу від 22.09.2015р. №026 між позивачем та ФОП ОСОБА_9 (а.с. 8-10);

- видатковою накладною від 24.09.2015р. №РН-0000158 (а.с. 11);

- тристороннім актом приймання-передачі зерна від 24.09.2015р. №101 за участю позивача та відповідача (а.с. 20).

Документи оглянуті в судовому засіданні та не спростовані учасниками в належний спосіб.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами відвантажити зерно за його реквізитами (а.с. 23-28). Вимоги залишились без задоволення. Відповідач посилається на порушення кримінальної справи стосовно посадовців ПП «Амбар Агро» та отримання окремого доручення Голови Державного агентства резерву України на заборону відвантаження зерна (а.с. 29 та відзив на позов).

Обовязок повернути майно зі схову виник у відповідача з моменту отримання ним вимоги позивача (поклажодавця) від 25.09.2015р. згідно приписів ст. 953 ЦК України та ст. 35 ЗУ « «Про зерно та ринок зерна в Україні». У зберігача відсутні претензії до поклажодавця стосовно оплати витрат на зберігання майна.

Станом на 22.02.2016р. зберігач не виконав зобовязання та не повернув зі схову майно, визначене родовими ознаками.

Невиконання зберігачем взятих на себе зобовязань стало підставою для звернення поклажодавця до суду для захисту порушеного права та примусового витребування майна зі схову від зберігача.

Відповідач вимоги заперечив, доказів повернення зерна не подав. Доказів погашення однорідних вимог сторонами не подано.

На запитання головуючого присутні учасники заявили:

про відсутність будь-яких інших доказів на підтвердження своїх доводів і пояснень;

про відсутність потреби у витребуванні інших доказів від учасників провадження у справі та інших осіб;

про можливість завершення дослідження обставин справи.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до повного задоволення.

У відповідності з положеннями постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягом з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Місце проведення господарської діяльності сторін відповідає місцю їх реєстрації згідно даних ЄДРПОУ положення ст. 93 ЦК України.

Суд також враховує, що державне підприємство «Златодар» є зерновим складом у розумінні положень ст. 7 ЗУ «Про зерно та ринок зерна в Україні» від 04.07.2002р. №37-IV.

Між сторонами виникли та існують договірні відносини оплатного складського зберігання майна, визначеного родовими ознаками, на підставі двох письмових строкових оплатних двосторонніх консенсуальних договорів.

Предметом спору у справі є вимога поклажодавця до зернового складу повернути поклажодавцю зерно, передане на зберігання.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Правовідносини між власниками зерна та субєктами зберігання зерна (зерновими складами) регламентуються Законом України «Про зерно та ринок зерна в Україні» (далі - Закон), відповідно до норм якого за договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язаний за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна (ст. 26 Закону), а також забезпечувати зберігання зерна протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна, якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов - до подання поклажодавцем вимоги про його повернення (ст. 27 Закону) та повернути поклажодавцеві зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством (ст. 32 Закону).

Відповідно до ст. 957 ЦК України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності.

Суд враховує, що між сторонами укладено договір складського зберігання пшениці від 21.09.2015р. №37/1пш (а.с. 12-15) та договір складського зберігання кукурудзи від 22.09.2015р. №14/4к (а.с. 16-19) за складськими квитанціями, що регламентовані також Параграфом 2 гл. 66 ЦК України.

Судом встановлено, що на виконання умов даних договорів Позивачем було передано на зберігання Відповідачу:

- зерно пшениці мякої 2 класу урожаю 2015р. 8492,0 тонни;

- зерно пшениці мякої 3 класу урожаю 2015р. 4278,0 тонни;

- зерно пшениці мякої 6 класу урожаю 2015р. 88,55 тонни;

- зерно кукурудзи 3 класу урожаю 2015р. 34,25 тонни, що підтверджується виданими відповідними складськими документами (складськими квитанціями на зерно) (а.с. 21-22) та актом приймання-передачі зернових від 24.09.2015р. №101 (а.с. 20). Факт передачі позивачем такої кількості зерна на зберігання не заперечується сторонами.

Відповідно до приписів частини 3 статті 957 Цивільного кодексу України письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Згідно п. 1 ст. 961 ЦК України товарний склад на підтвердження прийняття товару видає один із таких складських документів:

- складську квитанцію;

- просте складське свідоцтво;

- подвійне складське свідоцтво.

В силу статті 938 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Статтею 949 Цивільного кодексу України встановлений обов'язок зберігача повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Згідно з пунктом 10 статті 1 Закону України «Про зерно і ринок зерна в Україні» зберігання зерна це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна. Пунктом 24 статті 1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» визначено, що складські документи на зерно це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Обов'язок зернового складу з повернення зерна унормований і приписами статті 27 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні». Згідно зі статтею 24 цього ж Закону зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання.

У відповідності до статті 27 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно протягом строку, встановленого у договорі складського зберігання зерна. Якщо строк зберігання зерна договором складського зберігання зерна не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зерновий склад зобов'язаний зберігати зерно до подання поклажодавцем вимоги про його повернення. Якщо строк зберігання зерна визначено моментом пред'явлення власником зерна вимоги про його повернення, зерновий склад має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від власника зерна забрати це зерно в розумний строк.

Договір складського зберігання пшениці від 21.09.2015р. №37/1пш та договір складського зберігання кукурудзи від 22.09.2015р. №14/4к не заперечені сторонами, не визнані в установленому порядку недійсними. Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договорів. Суд враховує також презумпцію правомірності правочину приписи ст. 204 ЦК України.

Згідно частини 1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

В ст. 32 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» встановлено, що зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд вважає доведеним право позивача на отримання зерна, переданого на зберігання, оскільки відповідач ухилився від виконання свого зобовязання, порушивши вимоги закону та умови договорів складського зберігання.

Суд при прийнятті рішення критично оцінює та не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно заборони керівництвом Державного матеріального резерву повертати позивачу майно зі схову у звязку з кримінальною справою. Відповідачем не доведено наявність кримінального провадження стосовно позивача, де предметом розгляду є спірне майно, чи накладення арешту на майно позивача. Наявність спору у відповідача чи у Державного матеріального резерву з ПП «Амбар Агро» не є предметом даного господарського провадження.

Відповідач не позбавлений права самостійного звернення з позовними вимогами до третіх осіб стосовно їх майна та захисту свого права.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд вважає доведеними належними доказами порушення прав позивача та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю і стягнути з відповідача державного підприємства «Златодар» на користь позивача приватного підприємства «Інкубаційна станція «ПТАХИ УКРАЇНИ» - в натурі:

- зерно пшениці мякої 2 класу урожаю 2015р. у кількості 8492000 кг;

- зерно пшениці мякої 3 класу урожаю 2015р. у кількості 4278000 кг;

- зерно пшениці мякої 6 класу урожаю 2015р. у кількості 88550 кг;

- зерно кукурудзи 3 класу урожаю 2015р. у кількості 34250 кг.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на Відповідача повністю та стягнути на користь Позивача 206700,00 грн. судового збору.

З позивача належить стягнути в доход державного бюджету 201343,16 грн. судового збору за подання заяви про збільшення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з відповідача: державного підприємства «Златодар», Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, 47, код 00952545, номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: приватного підприємства «Інкубаційна станція «ПТАХИ УКРАЇНИ», Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Польова, 3, , рахунок в банку невідомий

в натурі:

- зерно пшениці мякої 2 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 8492000 кг;

- зерно пшениці мякої 3 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 4278000 кг;

- зерно пшениці мякої 6 класу (ДСТУ 3768:2010), урожаю 2015р. у кількості 88550 кг;

- зерно кукурудзи 3 класу (ДСТУ 4525:2006), урожаю 2015р. у кількості 34250 кг.

Стягнути з позивача: приватного підприємства «Інкубаційна станція «ПТАХИ УКРАЇНИ», Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Польова, 3, , рахунок в банку невідомий

в доход державного бюджету через відповідний орган державної податкової служби на користь УДКС України у м. Черкаси, МФО 854018, код 38031150, рахунок №3002, код бюджетної класифікації 22030101

201343,16 грн. судового збору.

Стягнути з відповідача: державного підприємства «Златодар», Черкаська область, м. Золотоноша, вул. Шевченка, 47, код 00952545, номер рахунку в банку невідомий

на користь позивача: приватного підприємства «Інкубаційна станція «ПТАХИ УКРАЇНИ», Черкаська область, Драбівський район, смт. Драбів, вул. Польова, 3, , рахунок в банку невідомий

206700,00 грн. судових витрат.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 17.03.2016р.

Суддя Г.М. Скиба