РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/32233/15

За позовомМалого колективного багатопрофільного підприємства «Георад»
доКиївського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика»
простягнення 48 690,09 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Хоменко О.О., Папіж В.П.
від відповідача:Терехова М.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Мале колективне багатопрофільне підприємство «Георад» (надалі - МКБП «Георад») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» (надалі - КДП «Київгеоінформатика») про стягнення 48 690,09 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору купівлі-продажу інформації (векторних карт агровиробничих груп ґрунтів) від 03.01.2013 р. позивач поставив товар, а відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 25 000,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 210,96 грн. та інфляційних у розмірі 21 479,13 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 27.01.2016 р.

Судове засідання 27.01.2016 р. не відбулося та було перенесено на 15.02.2016 р.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.02.2016 р. надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що укладений між сторонами договір не відповідає інтересам відповідача та не пов'язаний з його діяльністю, а його предмет є абсурдним та незаконним.

В судовому засіданні 15.02.2016 р. судом оголошувалась перерва на 14.03.2016 р.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явилася, вимоги ухвали суду виконала, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2013 р. між МКБП «Георад» (продавець) та КДП «Київгеоінформатика» (покупець) був укладений договір купівлі-продажу інформації (векторних карт агровиробничих груп ґрунтів) (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого продавець зобов'язується продати векторні карти агровиробничих груп ґрунтів, що паювалися продавцем в м. Єнакієво, а покупець - прийняти та оплатити.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що вартість векторних карт агровиробничих груп ґрунтів за один квадратний кілометр за цим договором становить 12,00 грн.; загальна вартість інформації, що продається, становить 25 000,00 грн. (п. 2.3).

Відповідно до п. 2.2 Договору покупець у 7-денний строк починаючи з дня підписання договору зобов'язується здійснити повну оплату продавцю за надані векторні карти.

На виконання умов Договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 25 000,00 грн., що підтверджується актом здавання-приймання векторних карт агровиробничих груп ґрунтів від 03.01.2013 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов'язання по оплаті поставленого згідно Договору товару, у зв'язку з чим позивач вказує на існування заборгованості у розмірі суму 25 000,00 грн.

Договір є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи (актом здавання-приймання векторних карт агровиробничих груп ґрунтів від 03.01.2013 р.) підтверджується факт виконання позивачем зобов'язання з поставки товару за Договором на суму 25 000,00 грн.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.2 Договору, відповідач був зобов'язаний розрахуватися за отриманий товар у 7-денний строк починаючи з дня підписання договору.

З огляду на викладене, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 25 000,00 грн., а строк виконання грошового зобов'язання на момент подання позовної заяви настав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача на підставі Договору за переданий товар. Відповідачем вказана заборгованість не погашена.

Твердження відповідача про те, що укладений між сторонами договір не відповідає інтересам відповідача та не пов'язаний з його діяльністю, не може бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання з огляду на таке.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що як сам Договір, так і акт здавання-приймання векторних карт агровиробничих груп ґрунтів від 03.01.2013 р., підписані відповідачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому Договорі та акті.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги МКБП «Георад» про стягнення з КДП «Київгеоінформатика» заборгованості у розмірі 25 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 210,96 грн. та інфляційних у розмірі 21 479,13 грн. за прострочення виконання грошового зобов'язання у період з 11.01.2013 р. по 22.12.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов'язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Під час нарахування до стягнення з відповідача інфляційних у даній справі позивачем неправомірно не було враховано індекси інфляції за лютий, липень та серпень 2013 року, а також липень, серпень та жовтень 2015 року, які мають від'ємне значення.

При цьому, положення ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України не передбачають можливості вибіркового обрання особою індексів інфляції за окремі періоди в межах заявленого періоду за який нараховуються інфляційній, а тому мають враховуватися всі індекси інфляції (в т.ч. з від'ємним значенням). Наведене додатково підтверджується листом Верховного Суду України від 03.04.1997 р. № 62-97р.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 27.01.2011 р. у справі № 37/345 та від 28.02.2011 р. у справі № 37/340.

Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення з відповідача грошових сум, суд вважає за можливе стягнути з КДП «Київгеоінформатика» на користь МКБП «Георад» інфляційні у розмірі 19 960,56 грн. В іншій частині інфляційні обраховані позивачем неправомірно.

Крім того, суд перевірив наданий позивачем розрахунок та вважає за можливе стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 210,96 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання.

За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з КДП «Київгеоінформатика» на користь МКБП «Георад» заборгованості у розмірі 25 000,00 грн., 3% річних у розмірі 2 210,96 грн. та інфляційних у розмірі 19 960,56 грн.

В іншій частині (інфляційні у розмірі 1 518,57 грн.) в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з викладених підстав.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Малого колективного багатопрофільного підприємства «Георад» задовольнити частково.

2. Стягнути з Київського державного підприємства геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «Київгеоінформатика» (02094, м. Київ, вул. Попудренка, 54; ідентифікаційний код 19028917) на користь Малого колективного багатопрофільного підприємства «Георад» (01005, м. Київ, вул. Червоноармійська, 69; ідентифікаційний код 16477129) заборгованість у розмірі 25 000 (двадцять п'ять тисяч) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 2 210 (дві тисячі двісті десять) грн. 96 коп., інфляційні у розмірі 19 960 (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 56 коп. та судовий збір у розмірі 1 180 (одна тисяча сто вісімдесят) грн. 01 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2016 р.

Суддя В.П. Босий