РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №904/8429/14

За позовомПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Господарник»
прозвернення стягнення на предмет іпотеки
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Сущенко Ю.В., Мартян О.В.
від відповідача:Козир А.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду Дніпропетровської області перебувала справа №904/8429/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі - «Банк») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарник» (надалі - «Товариство») про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу права вимоги від 19.06.2013 р. набув право вимагати від боржника сплати заборгованості за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ, і у зв'язку з невиконанням останнім грошового зобов'язання, пропонує звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №49.12./10/І149/09 від 23.11.2009 р., майновим поручителем за яким виступає відповідач, шляхом продажу його на прилюдних торгах.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2014 р. справу №904/8429/14 передано за підсудністю до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №904/8429/14 передано на розгляд судді Босому В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.11.2014 р. справу прийнято до свого провадження суддею Босим В.П. та призначено до розгляду на 15.12.2014 р.

В судовому засіданні 15.12.2014 р. судом оголошувалась перерва на 26.01.2015 р.

26.01.2015 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на відсутність доказів передачі позивачу права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості, а також зупинення дії статей Закону України «Про іпотеку» в частині звернення стягнення на майно, що розташоване на території проведення антитерористичної операції.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 26.01.2015 р. у справі №904/8429/14 призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз, зупинено провадження у справі до отримання висновку експерта та повернення матеріалів справи.

27.01.2016 р. до канцелярії суду від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експерту №2860/15-42 від 26.01.2016 р. за результатами проведення судової експертизи у справі №904/8429/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2016 р. поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду на 15.02.2016 р.

В судовому засіданні 15.02.2016 р. судом оголошувалась перерва на 14.03.2016 р.

Представники позивача в судове засідання з'явилися, надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх повністю.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.11.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Дочірнім підприємством «Мережа-Трейд» (позичальник) (після зміни найменування - Дочірнє підприємство «Траверс Маркет») був укладений кредитний договір №49.8.3/10/2009-КЛТ, за змістом якого банк надає позичальнику кредити, на умовах забезпеченості, цільового використання, строковості, повернення та платності наданих грошових коштів.

Пунктом 2.3 вказаного договору передбачено, що підставою для надання кредитів та сплати позичальником комісії за наданими кредитами за цим договором є додаткові угоди, що укладаються тільки за взаємною згодою сторін після надання банку письмової заявки позичальника, в якій вказується сума кредиту, конкретна ціль кредитування з посиланням на договір (контракт, угоду, додаток, рахунок-фактуру).

За змістом п. 4.2 кредитного договору №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. в редакції додаткової угоди №7 від 25.12.2009 р. основним забезпеченням повернення кредитів, сплати процентів за користуванням ними, комісій та пені, є в тому числі майнове поручительство Товариства із іпотекою торгівельного комплексу, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Макіївка, вул. Леніна, 127, згідно з іпотечним договором від 23.11.2009 р.

23.11.2009 р. між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (іпотекодержатель) та Товариством (іпотекодавець) був укладений іпотечний договір №49.12/10/1149/09, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вороною Т.С. за реєстровим №1597 (надалі - «Іпотечний договір), згідно з п. 1.1 якого у забезпечення зобов'язань ДП «Мережа-Трейд» (боржника) перед іпотекодержателем за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. іпотекодавець надає іпотекодержателю в наступну іпотеку майно - торгівельний комплекс загальною площею 8 814,40 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Макіївка, вул. Леніна, 127 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (серія САВ №558135), виданого Виконавчим комітетом Макіївської міської ради 28.10.2008 р. на підставі рішення виконавчого комітету Макіївської міської ради від 08.10.2008 за номером 1218, право власності зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно: витяг про реєстрація права власності на нерухоме майно, виданий Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації м. Макіївка» 28.10.2008 р. за номером 20727165, реєстраційний номер 1682185, номер запису 310 в книзі 2.

Пунктом 4.1 Іпотечного договору за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту, процентів, штрафними санкціями та відшкодування збитків, які виникли у зв'язку із про строчкою виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, витратами, пов'язаними із зверненням стягнення на майно, витратами, пов'язаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

Відповідно до п. 4.2 Іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору, або порушення іпотекодавцем умов цього договору.

За змістом п. 4.3 Іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

- набуває право власності на майно;

- від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

- дає іпотекодавця згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 4.4 Іпотечного договору у випадку, коли виконання п. 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

19.06.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» (правонаступник Відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк») (продавець) та Банком (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г. за реєстровим №1360, за змістом якого продавець погоджується продати (віслтупити) права вимоги та передати їх покупцю, а покупець погоджується купити права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну купівельну ціну.

На підставі вказаного договору позивач набув право вимоги сплати грошових коштів за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р., а також право вимоги за Іпотечним договором як забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

26.07.2013 р. позивач направив на адресу відповідача повідомлення №18.2-481 про відступлення права вимоги, а 15.11.2013 р. звернувся до відповідача та боржника за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. з вимогою сплати заборгованості у розмірі 80 010 435,05 грн., а також попередив, що у випадку невиконання ними зобов'язань зі сплати суми заборгованості за кредитним договором, він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням позичальником грошового зобов'язання за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. по поверненню кредитних коштів, у зв'язку з чим вказує на існування правових підстав для звернення в рахунок погашення такої заборгованості стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором шляхом продажу його на прилюдних торгах.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В даному випадку спірні правовідносин між сторонами виникли на підставі кредитного договору №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. та Іпотечного договору, а тому вони підпадають під правове регулювання в т.ч. § 6 Глави 49, Глави 71 Цивільного кодексу України та Закону України «Про іпотеку».

Вказані договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

За приписами ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується неналежне виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. в частині сплати основної заборгованості та відсотків, та утворення у нього заборгованості перед ПАТ «Кредитпромбанк» 76 259 569,37 грн.

Відповідно до положень статей 512-516 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно умов договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.06.2013 р. позивач набув право вимоги сплати грошових коштів за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р., а також право вимоги за Іпотечним договором як забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором.

Вказані права вимоги були передані на користь позивача за актом приймання-передачі прав вимоги, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи.

Таким чином, на підставі вказаного договору Банк набув право як вимагати як від позичальника сплати заборгованості, так і вимагати від відповідача як майнового поручителя передачі майна, яке було предметом Іпотечного договору.

Станом на 14.10.2014 р. (дата здійснення позивачем розрахунку) заборгованість позичальника за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. становила 76 259 569,37 грн., в тому числі сума основної заборгованості - 61 240 208,95 грн., сума відсотків - 13 530 287,42 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 76 259 569,37 грн.

Частиною 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Згідно з ч. 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч. 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

За змістом п. 4.3 Іпотечного договору при настанні випадків, передбачених п. 4.2 цього договору, іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів:

- набуває право власності на майно;

- від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення своїх вимог;

- дає іпотекодавця згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотекодержателем або погодженим з ним, від свого (іпотекодавця) імені, за умови, що кошти, виручені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Перебіг 30-денного строку починається з наступного дня, після календарної дати відправлення іпотекодержателем повідомлення про свій намір укласти договір купівлі-продажу майна, за місцезнаходженням іпотекодавця зазначеним у цьому договорі.

15.11.2013 р. Банк звернувся до відповідача та боржника за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. з вимогою сплати заборгованості у розмірі 80 010 435,05 грн., а також попередив, що у випадку невиконання ними зобов'язань зі сплати суми заборгованості за кредитним договором, він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Іпотекодавцем вказані вимоги не виконані.

Пунктом 4.4 Іпотечного договору у випадку, коли виконання п. 4.3 цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавця, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в т.ч. звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Відповідно до п. 4.5 Іпотечного договору реалізація майна здійснюється іпотекодержателем самостійно шляхом укладення від свого імені договорів купівлі-продажу майна з третіми особами, а у разі звернення стягнення на підставі рішення суду, або виконавчого напису нотаріуса - в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку».

Таким чином, враховуючи вищезазначене, факт наявності у позичальника заборгованості за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. в розмірі 61 240 208,95 грн., відсотків у розмірі 13 530 287,42 грн. та пені у розмірі1 489 073,00 грн., належним чином доведений, документально підтверджений і позичальником не спростований та враховуючи, що в забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між ПАТ «Кредитпромбанк» та відповідачем укладено Іпотечний договір, тому позовні вимоги позивача про звернення стягнення на передане відповідачем в іпотеку майно в рахунок погашення заборгованості визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню шляхом проведення реалізації на прилюдних торгах.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. (ст. 11 цього Закону).

Із змісту ст. ст. 7, 11 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, але в межах вартості предмета іпотеки.

Визначені сторонами за взаємною згодою умови іпотечного договору (п. 22 договору) узгоджуються із (не суперечать) ст. ст. 7, 11 Закону України «Про іпотеку» тому, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі, лише в межах вартості предмета іпотеки та має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимог, у першу чергу перед іншими кредиторами.

Крім того, суду не надано доказів визнання недійсного Іпотечного договору.

Слід зазначити, що майно реалізується в примусовому порядку, вартість предмета іпотеки визначається суб'єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» за ринковими цінами, що діють на день реалізації та визначення вартості майна, що, зокрема, передбачено в ст. ст. 54, 58, 62 Закону України «Про виконавче провадження», які визначають порядок примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на заставлене майно.

Суд відзначає, що відповідач не надав заперечень проти визначення початкової ціни продажу предмета іпотеки, що буде встановлена на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Твердження відповідача про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі у зв'язку з зупиненням дії статей 37, 38, 40, 41, 43-47 Закону «Про іпотеку» в частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах судом відхиляються з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Статтею 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку".

Встановлений Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій на звернення стягнення на предмети іпотеки, що розташовані на території проведення антитерористичної операції, не передбачає втрату кредитором (позивачем у даній справі) права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє реалізовувати таке право.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягає виконанню.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 р. у справі №6-492цс15.

Таким чином, викладені в Законі України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» положення не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором.

Крім того суд звертає увагу відповідача на те, що вказаним Законом не зупинено дію ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка передбачає реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин та наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити повністю.

2. Звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №49.12/10/1149/09, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вороною Т.С., зареєстрованим в реєстрі за реєстровим №1597, а саме: торгівельний комплекс загальною площею 8 814,40 кв.м, що знаходиться за адресою: Донецька обл., м. Макіївка, вул. Леніна, 127 та належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Господарник» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 94; ідентифікаційний код 30971302) на праві власності з метою часткового погашення заборгованості, яка виникла у Дочірнього підприємства «Траверс Маркет» за кредитним договором №49.8.3/10/2009-КЛТ від 23.11.2009 р. перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) у загальній сумі 76 259 569 (сімдесят шість мільйонів двісті п'ятдесят дев'ять тисяч п'ятсот шістдесят дев'ять) грн. 37 коп., з яких сума заборгованості за кредитом у розмірі 61 240 208 (шістдесят один мільйон двісті сорок тисяч двісті вісім) грн. 95 коп., сума заборгованості за відсотками у розмірі 13 530 287 (тринадцять мільйонів п'ятсот тридцять тисяч двісті вісімдесят сім) грн. 42 коп. та сума пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 1 489 073 (один мільйон чотириста вісімдесят дев'ять тисяч сімдесят три) грн. 00 коп.

3. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу його на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Господарник» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Артема, 94; ідентифікаційний код 30971302) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса, 36-Б; ідентифікаційний код 34047020) судовий збір у розмірі 73 080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя В.П. Босий