ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2016 р.Справа № 916/6/16

Господарський суд Одеської області
У складі судді Желєзної С.П.
Секретаря судових засідань Курка Д.В.
За участю представників сторін:
Від позивача: Козоріз А.С. за довіреністю № 995 від 07.08.2015р.

Від відповідача: Мосунова Ю.І. за довіреністю № 1 від 28.01.2016р.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи підприємця Шкурапет Ольги Анатоліївни до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 86 994,84 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець Шкурапет Ольга Анатоліївна (далі по тексту ОСОБА_1 ) звернулась до господарського суду Одеської області із позовом до військової частини НОМЕР_1 про стягнення заборгованості в сумі 86 994,84 грн., обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги фактом невиконання відповідачем зобов`язань свого правопопередника військової частини НОМЕР_2 , що розташована на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, за договором № 198 від 21.12.2012р. щодо здійснення своєчасної та повному обсязі оплати вартості поставленої продукції.

Відповідач повністю заперечує проти позову, посилаючись на його безпідставність та необгрунтованість.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

21.12.2012р. між військовою частиною НОМЕР_2 (Замовник) та ОСОБА_1 (Постачальник) було укладено договір № 198, у відповідності до умов п. 1.1 якого Постачальник зобов`язаний поставити і передати у власність Замовника вироблене в Україні речове майно (далі по тексту договору товар), а Замовник зобов`язаний забезпечити оплату та вчасне приймання товару на умовах даного договору у кількості та у строк і за цінами згідно з наведеною специфікацією: трусі трикотажні, нарукавні знаки, кашкети польові на загальну суму 86 994,84 грн.

Згідно з п.п. 2.3 2.5, 3.6 договору № 198 від 21.12.2012р.товар поставляється Замовнику на адресу: АДРЕСА_1 . Відвантаження товару Замовнику здійснюється Постачальником одноразово у кількостях, визначених у специфікації згідно п. 1.1 даного договору. Поставка товару здійснюється транспортом Постачальника та за його рахунок. Обов`язок щодо забезпечення транспортом покладаються на Постачальника. Прийняття товару за кількістю (асортиментом), якістю оформлюється актами, які підписуються уповноваженими особами Замовника і Постачальника та скріплюється печатками. Також за результатом прийому товару Замовником підписується видаткова накладна Постачальника.

Як стверджує позивач, на виконання умов договору № 198 від 21.12.2012р. ним було поставлено на корись військової частини НОМЕР_2 товар загальною вартістю 86 994,84 грн., на підтвердження чого ОСОБА_1 було надано суду копії видаткової накладної № 44 від 21.12.2012р. та акту приймання № 1502 від 21.12.2012р.

В силу положень п.п. 4.2, 4.4 договору № 198 від 21.12.2012р. сума даного договору складає 86 994,84 грн. Розрахунок за товар здійснюється з відтермінуванням платежу на 10 календарних днів з дня фактичного отримання Замовником товару та належним чином оформлених документів Постачальника: податкової накладної та рахунку фактури.

Як стверджує позивач, військова частина № НОМЕР_3 в порушення прийнятих на себе за договором № 198 від 21.12.2012р. грошових зобов`язань не здійснила своєчасної оплати вартості придбаного товару.

Відповідно до відповіді Тилу Збройних Сил України, що викладена у листі від 17.08.2015р. за вих. № 341/116758, через відсутність в органах Державної казначейської служби України у кінці 2012 року лімітів на здійснення безготівкових розрахунків військова частина НОМЕР_2 не здійснила оплату за отримане від ОСОБА_1 майно, внаслідок чого утворилась кредиторська заборгованість. Для погашення кредиторської заборгованості у 2013, 2014 роках виділялись бюджетні асигнування. Платіжні документи були надані до органів Державної казначейської служби України, проте оплата не була здійснена. Виходячи із обставин, що склалися на цей час, питання відповідальності за фінансовими зобов`язаннями військових частин (установ) Збройних Сил України дислокованих в АР Крим вирішуватиметься по мірі їх зарахування на фінансове забезпечення за новим місцем дислокації або через правонаступника. Спільною директивою Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України від 13.10.2014р. № 322/1/36дск правонаступником військової частини НОМЕР_2 визначена військова частина НОМЕР_1 . Крім того, позивачу було роз`яснено, що за відсутності у правонаступників-військових частин первинних бухгалтерських документів неможливим є оформлення відповідних бюджетних зобов`язань, у зв`язку з чим, стягнення існуючої заборгованості можливе лише за рішенням суду.

Викладені обставини зумовити звернення ОСОБА_1 до суду із даним позовом, вирішуючи питання про обґрунтованість якого, суд виходить із наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу до положень ст.ст. 662, 664 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

При цьому, положеннями ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В свою чергу, згідно зі ст. 36 ГПК України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Оригінали документів подаються, коли обставини справи відповідно до законодавства мають бути засвідчені тільки такими документами, а також в інших випадках на вимогу господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, саме прийняття замовником за договором № 198 від 21.12.2012р. обумовленого товару від позивача є підставою виникнення у замовника зобов`язання оплатити цей товар відповідно до умов договору та вищенаведених положень закону.

Як випливає зі змісту листа т.в.о. начальника Тилу Збройних Сил України від 17.08.2015р. військова частина НОМЕР_2 розформована та спільною директивою Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України від 13.10.2014 р. № Д-322/1/36дск правонаступником НОМЕР_2 визначена військова частина НОМЕР_1 Тилу Збройних Сил України. Отже, для встановлення виникнення у відповідача по справі будь-яких зобов`язань за спірним договором поставки суд має встановити наявність такого обов`язку у розформованої Військової частини НОМЕР_2 .

Слід зазначити, що на вимогу суду оригінали документи, на підставі яких виникли спірні правовідносини, позивачем не надано з огляду на їх вилучення згідно ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2013 р. № 757/22964/13-к. При цьому, як свідчить протокол тимчасового доступу до речей та документів та їх вилучення від 19.11.2013р., складений старшим прокурором Полтавської прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері, на виконання вищезазначеної ухвали слідчого судді у Шкурапет О.А. були вилучені саме копії договору № 198 від 21.12.2012р., видаткової накладної № 44 від 21.12.2012р. та акту приймання № 1502 від 21.12.2012р. У зв`язку з викладеним, суд зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 33, 36 ГПК України позивачем не доведено суду взагалі існування оригіналів вказаних документів, а, отже, і не надано належних доказів виникнення у військової частини НОМЕР_2 зобов`язань у спірних правовідносинах.

При цьому з наданої позивачем копії видаткової накладної № 44 від 21.12.2012 р. та акту приймання № 1502 від 21.12.2012р. неможливо встановити особу, якою було отримано товар за цими документами, перевірити наявність або відсутність у цих осіб повноважень на приймання товару від військової частини НОМЕР_2 , та, як наслідок, зробити висновок про прийняття даного товару даною військовою установою.

До того ж за умовами п. 4.5 договору поставки № 198 від 21.12.2012р. платіжні зобов`язання замовника виникають за умови наявності бюджетного призначення і тільки при фактичному надходженні коштів на казначейський рахунок замовника.
Відповідно до ст. 5 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань, а також за шкоду і збитки, заподіяні довкіллю, правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором. Військова частина як суб`єкт господарської діяльності за своїми зобов`язаннями відповідає коштами, що надходять на її рахунок по відповідних статтях кошторису (крім захищених статей), а в разі їх недостатності відповідальність за зобов`язаннями військової частини несе Міністерство оборони України.

Натомість матеріали справи не містять належних та допустимих доказів існування бюджетного призначення і фактичного надходженні коштів на казначейський рахунок замовника для розрахунку з позивачем за поставку товарів, а й відтак доказів виникнення у самого замовника платіжного зобов`язання перед позивачем.

До того ж відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

В ст. 107 Цивільного кодексу України вказано, що після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами та задоволення чи відхилення цих вимог комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов`язання, які оспорюються сторонами. Передавальний акт та розподільчий баланс затверджуються учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення, крім випадків, встановлених законом.

Поряд з цим в матеріалах справи відсутні та сторонами на вимогу суду не були надані відповідні докази щодо правонаступництва відповідача прав та обов`язків розформованої військової частини НОМЕР_2 саме за спірним договором поставки № 198 від 21.12.2012 р. (зокрема, рішення уповноваженого органу про розформування вказаної військової частини, передавального акту, який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов`язків відповідної юридичної особи). При цьому, згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 24.02.2016р. № 505, спірна сума кредиторської заборгованості не обліковується на балансі вказаної військової частини, у зв`язку з чим, суд не може вважати доведеним в установленому законом порядку факт правонаступництва відповідачем обов`язків військової частини НОМЕР_2 .

Таким чином, з огляду на вищенаведені обставини, суд доходить до висновку про відсутність підстав для виникнення у відповідача обов`язку щодо оплати поставки товарів за договором № 198 від 21.12.2012 р., що має наслідком відмову у задоволенні пред`явленого ОСОБА_1 позову.

Підсумовуючи вищезазначене, відповідно до ст. 193 ГК України, ст.ст. 11, 104, 107, 509, 525, 526 629, 662, 664, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 1, 9 Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, ст. 5 Закону України „Про господарську діяльність у Збройних Силах України позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача у зв`язку із відмовою у задоволенні пред`явленого позову.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 91, 93 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили. Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повний текст рішення підписано 16.03.2016р.

Суддя С.П. Желєзна