РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/1649/16

За позовом Державного житлового-комунального підприємства Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Атіс Строй»

про стягнення 294 071,29 грн.

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Стригун М.М. (представник за довіреністю від 11.02.2015р.);

Обставини справи:

Державного житлового-комунального підприємства Національної академії наук України (далі також - позивач) звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Атіс Строй» (далі також - відповідач) суми основного боргу в розмірі 294 071,29 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на невиконання відповідачем умов Типового договору оренди нерухомого та/або іншого індивідуального майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємств НАН України від 12.08.2013р., внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за період з 12.08.2013р. по 01.12.2015р.

Відповідач надав відзив на позовну заяву до матеріалів справи в якому він проти заявлених позовних вимог заперечує частково, визнаючи лише суму в розмірі 169 836,35 грн. Так у відзиві зазначено, що акт прийому-передачі нежитлового приміщення за Договором між сторонами не складався. Фактично відповідач користується приміщенням площею 355,5 кв.м., а не 397,35 кв.м., як зазначено в Договорі. Окрім того, наведені позивачем розрахунки є невірними, оскільки враховують більшу площу, ніж фактично використовує відповідач, а тому вірно розрахованою є сума заборгованості з орендної плати в розмірі 169 836,35 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2016р. порушено провадження у справі №910/1649/16, розгляд справи призначено на 23.02.2015р.

В судовому засіданні 23.02.2016р. розгляд справи було відкладено до 15.03.2016р., у зв'язку з неявкою представника відповідача.

В судове засідання 15.03.2016р. представники від позивача не з'явились.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 15 березня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013р. між позивачем (орендодавець за Договором) та відповідачем (орендар за Договором) було укладено Типовий договір оренди нерухомого та/або іншого індивідуального майна, що знаходиться у віданні НАН України та обліковується на балансах установ, організацій та підприємств НАН України (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування державне майно нежитлове приміщення третього поверху загальною площею 397,35 кв.м., розміщене за адресою: м. Київ, пр. Науки, 42/1, що перебуває на балансі позивача, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку майна (актом оцінки) від 31.05.2013р. і становить за незалежною оцінкою (залишковою вартістю) станом на 17.06.2013р. 1 775 397,00 грн.

Майно передається в оренду з метою використання розміщення офісного приміщення. (п. 1.2. Договору).

Відповідач вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору) та акту приймання-передачі майна. (п. 2.1. Договору).

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.1995р. №786 зі змінами (далі - Методика розрахунку), або за результатами конкурсу на право оренди державного майна і становить без ПДВ за перший місяць оренди - серпень 2013р. 31 956,48 грн. 37.02 грн. за 1 кв.м. Крім орендної плати відповідач сплачує балансоутримувачу по розрахункам балансоутримувача відшкодування комунальних платежів, відшкодування податку на землю, витрати за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю. (п. 3.1. Договору).

Відповідно до п. 3.4. Договору орендна плата перераховується відповідачем відповідно до вимог чинного законодавства за весь час фактичного користування приміщенням щомісячно не пізніше 20 числа поточного місяця.

Цей Договір діє з 12.08.2013р. по 30.06.2016р. включно. (п. 10.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, Акт прийому-передачі орендованого приміщення між сторонами підписано не було.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що в зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по сплаті орендної плати за період з 12.08.2013р. по 01.12.2015р. в розмірі 294 071,29 грн., у зв'язку з чим позивач був змушений звернутись до суду.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

Тобто, згідно із положеннями чинного законодавства України, правовою підставою користування певним майном є відповідний договір оренди.

За своє правовою природою даний Договір є договором оренди.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цих Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють: Кабінет Міністрів України, а також Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва - щодо державного майна; органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим, - щодо майна, яке належить Автономній Республіці Крим; органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. Відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній республіці Крим або перебуває в комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно - правовими актами (ст. 2, ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 1 ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи відповідач вступає у строкове платне користування майном, зокрема не раніше дати підписання акту приймання-передачі майно в оренду.

В матеріалах справи зазначений акт відсутній, що також підтверджено відповідачем, який у відзиві зазначив, що акт між сторонами не підписувався.

Таким чином, фактично, Договір не вступив в силу, однак, у зв'язку з фактичним користуванням зазначеним в Договорі приміщенням, відповідач не заперечує факт необхідності сплати орендних платежів за Договором.

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач передає відповідачу в строкове платне користування майно загальною площею 397,35 грн., однак відповідач зазначає, що фактичне користування приміщенням відбувається на площі меншим розміром, а саме 355,5 кв.м.

Інформацію щодо користування фактично приміщенням меншою площею відповідач повідомляв позивачу листами 01-03 від 17.03.2014р., №01-11 від 13.11.2014р.

Так наданим до матеріалів справи планом третього поверху орендованого майна, зазначається, що сходи включено в площу розміром 397,35 кв.м.

Однак, відповідачем зазначено, що сходи (сходові клітини) є об'єктом загального користування і не можуть входити до загальної площі орендованого приміщення.

Відповідач зазначив, що сходи не є індивідуально визначеним майном у розумінні ЗУ «Про оренду державного і комунального майна», та не може використовуватися у здійсненні підприємницької діяльності (розташування підприємства), оскільки являють собою сходи (сходові клітини), через які здійснюється прохід до третього поверху, що орендується відповідачем.

Окрім того, п. 1.1. Договору передбачено передачу відповідачу в строкове платне користування державне майно приміщення саме третього поверху, а не сходові клітини, які ведуть на третій поверх.

Окрім того, відповідачем надано до матеріалів справи заяву про кримінальне провадження, якою відповідач просить Голосіївське РУГУ Національної поліції у м. Києві вжити заходів щодо позивача, оскільки Дихничем І.В. (директором позивача) підроблено претензію позивача, яка адресована відповідачу, оскільки в зазначену претензію внесено запис «отримано», хоча відповідачем її отримано не було.

Відповідачу Голосіївським РУГУ Національної поліції у м. Києві видано талон-повідомлення №000223, відповідно до якого вбачається, що заява відповідача була прийнята 17.03.2016р.

Також відповідач зазначає, що позивачем не надано до матеріалів справи жодного первинного документа, на підставі якого б вбачалось нарахування відповідачу належним чином розрахованої орендної плати.

Відповідно до пп. 196.1.2. п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України операція з передачі майна в оренду не є об'єктом оподаткування ПДВ. Водночас надання послуг з оренди майна за договором є операцією з постачання послуг, яка є об'єктом оподаткування ПДВ та оподаткування за ставкою 20%. Первинним документом, що підтверджує факт здійснення платником податку операції з передачі майна в оренду, яка не є об'єктом оподаткування, є акт приймання-передачі майна в оренду.

При цьому первинними документами, що підтверджують факт здійснення платником податку операції з постачання послуг з оренди майна за договором оренди, можуть бути: акт приймання передачі послуг з оренди майна за відповідним договором оренди, який підтверджує факт надання таких послуг. (Лист ДФС України від 19.01.2016р. №919/6/99-99-19-03-02-15).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено обґрунтованість заперечень відповідача щодо обставин, наведених вище.

Однак, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначається, що орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку з орендної плати за Договором за період з 08.2013р. по 11.2015р. включно, сума необхідна до сплати відповідачем позивачу складає 169 836,35 грн.

Зазначений розрахунок, суд вважає обґрунтованим, оскільки ним враховано загальну площу приміщення, яку займає відповідач згідно викладеного вище, а тому, обґрунтованою до стягнення з останнього є сума заборгованості з орендних платежів в розмірі 169 836,35 грн.

Таким чином з огляду на вищевикладене, позовні вимоги в справі є обґрунтованими на суму в розмірі 169 836,35 грн.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано до матеріалів справи доказів, що підтверджують та обґрунтовують відсутність у нього підстав для невиконання зобов'язань, передбачених умовами Договору, укладеного з позивачем.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними в справі доказами, судом встановлено, що позовні вимоги в справі №910/1649/16 підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 169 836,35 грн.

Судовий збір позивача в розмірі 2 547,54 грн., пропорційно сумі задоволених позовних вимог, відповідно до положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаюється на відповідача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Атіс Строй» (; адреса: 03028, м. Київ, проспект Науки, 42/1) на користь Державного житлового-комунального підприємства Національної академії наук України (, адреса: 03057, м. Київ, вул. Ежена Потьє, 9) суму основного боргу в розмірі 169 836,35 грн. (сто шістдесят дев'ять тисяч вісімсот тридцять шість гривень 35 копійок) та суму судового збору в розмірі 2 547,54 грн. (дві тисячі п'ятсот сорок сім гривень 54 копійки).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя С.М. Морозов