номер провадження справи 33/3/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 Справа № 908/185/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій № 1 (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1-Б)

до відповідача: Державного підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50)

про стягнення суми

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Хилько Ю.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність б/н від 02.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність № 16/01 від 12.01.2016 р.;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Завод залізобетонних конструкцій № 1, м. Запоріжжя звернулося в господарський суд Запорізької області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, м. Запоріжжя заборгованості за договором поставки № 03-03/14/50(14) від 03.03.2014 р. в розмірі 9500 грн., пені в розмірі 7002,68 грн., 3 % річних в розмірі 538,26 грн., інфляційних втрат у розмірі 6479,01 грн.

В позові позивач посилається на договір поставки № 03-03/14/50(14) від 03.03.2014р. та зазначає, що за видатковою накладною від 08.07.2014р. та Специфікацією № 1 від 03.07.2014р., відповідачу було поставлено товар, який відповідач своєчасно та у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за Договором в сумі 9500,00 грн. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання на підставі п. 7.4 Договору та ст. 625 ЦК України відповідачу нараховані санкції. На підставі ст.ст. 526, 530, 612, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 216, 230 ГК України, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 21.01.2016 р. порушено провадження у справі № 908/185/16, розгляд якої призначено на 09.02.2016 р.

Ухвалою суду від 09.02.2016 р., на підставі ст. 77 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 23.02.2016 р.

23.02.2016 р., у звязку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи було перенесено на 09.03.2016 р.

01.02.2016 р. до суду від позивача надійшло додаткове пояснення (вих. № 42/юро від 01.02.2016 р.), за змістом якого, позивач вказав, що при перевірці поданих до суду документів, було встановлено, що в розрахунку штрафних санкцій по договору постачання № 03-03/14/50(14) від 03.03.2014 р., була допущена описка, тому. просить в стовбці «кінцева дата оплати» замість « 09.07.2015 р.» читати: « 09.07.2014 р.».

17.02.2016 р. в господарський суд від позивача надійшло письмове «Уточнення» (вих. № 47/юро від 16.02.2016 р.), в якому позивач, з огляду на виявлені помилки в розрахунку штрафних санкцій та здійсненого перерахунку суми пені та інфляційних втрат, уточнив розрахунок суми санкцій, які підлягають стягненню з відповідача. Зокрема, вказав, що сума пені (за період з 10.07.2014 р. по 16.11.2014 р. та з 18.11.2014 р. по 10.01.2015 р.) складає 2109,00 грн., сума 3% річних (за період з 10.07.2014 р. по 16.11.2014 р. та з 18.11.2014 р. по 14.01.2016 р.) складає 538,26 грн., а сума втрат від інфляції (за період з липня 2014 р. по січень 2016 р.) 6212,57 грн.

Позивач фактично своєю заявою (вих. № 47/юро від 16.02.2016р.) просить суд стягнути з відповідача: суму 9500,00 грн. основного боргу, суму 2109,00 грн. пені, суму 538,26 грн. 3% річних та суму 6212,57 грн. втрат від інфляції.

Розглянувши письмове пояснення заяву позивача (вих. № 47/юро від 16.02.2016 р.), суд зазначає наступні обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. Господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

За змістом п. 3.10 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Відповідно до п. 3.11 вказаної постанови Пленуму, ГПК України, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

В даному випадку, при звернення з первісним позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача: суму основного боргу в розмірі 9500 грн., суму пені в розмірі 7002,68 грн., суму 3% річних в розмірі 538,26 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 6479,01 грн.

При цьому, в письмовій заяві за вих. № 47/юро від 16.02.2016 р., позивач уточнив розрахунок суми пені та втрат від інфляції, які підлягають стягненню з відповідача і просить стягнути з відповідача суму 9500,00 грн. основного боргу, суму 2109,00 грн. пені, суму 538,26 грн. 3% річних та суму 6212,57 грн. втрат від інфляції.

Враховуючи положення п. 3.11 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. № 18, та той факт, що в даному випадку, позивачем зменшено заявлений до стягнення розмір суми пені та втрат від інфляції, суд приходить до висновку, що заява позивача за вих. № 47/юро від 16.02.2016 р., за своїм процесуальним характером є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Оскільки заява позивача про зменшення розміру позовних вимог не суперечать ст. 22 ГПК України, вона прийнята судом до розгляду.

Таким чином, предметом позову у справі № 908/185/16 є позовні вимоги ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 про стягнення з ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України суми 9500,00 грн. основного боргу, суми 2109,00 грн. пені, суми 538,26 грн. 3% річних та суми 6212,57 грн. втрат від інфляції.

ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (відповідач) проти позову заперечив. Зокрема, вказує, що в матеріалах справи відсутні вимоги позивача про виконання зобов'язання. У звязку з цим, вважає, що строк оплати товару відповідачем не настав.

Крім того, відзначає, що на теперішній час обов'язок оплати товару за Договором не настав і в силу ненадання позивачем всіх передбачених Договором документів і відсутності доказів їх передачі відповідачу.

Згідно п 6.2. Договору, здавання-прийняття ОСОБА_3 по кількості і якості, здійснюється Сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25.04.1966 року № П-7 та Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15.06.1965 року № П-6.

Згідно п. 29 Інструкції П-7, за результатами приймання продукції за якістю і комплектності за участю представників, зазначених у пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектності отриманої продукції. Акт повинен бути складений у день закінчення приймання продукції за якістю і комплектності.

Згідно п. 30 Інструкції П-7, акт повинен бути підписаний всіма особами, що брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згідна зі змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку. В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, що не відповідають дійсності.

Згідно п. 21 Інструкції П-6, представнику, виділеному для участі в прийманні продукції за кількістю, видасться належно оформлене і завірене печаткою підприємства разове посвідчення за підписом керівника підприємства (організації) або його заступника. У посвідченні на право участі в прийманні продукції за кількістю повинно бути зазначено: дата видачі посвідчення та його номер; прізвище, ім'я та по батькові, місце роботи і посада особи, якій видано посвідчення; на участь у прийманні якої саме продукції уповноважений представник.

Відповідач наголошує, що в наданих позивачем документах відсутні докази підтвердження передачі відповідачу зазначених документів.

До того ж, як вказує відповідач, надані позивачем докази мають суттєві недоліки, у зв'язку із чим вони втрачають свою доказову силу та не є належними, достовірними і допустимими.

Так, копія довіреності на ОСОБА_5, що знаходиться в матеріалах справи відповідно до положень Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей, затвердженої наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 року, згідно яких довіреність на одержання матеріальних цінностей є первинним документом, що фіксує рішення уповноваженої особи (керівника) підприємства про уповноваження конкретної фізичної особи одержати для підприємства визначені перелік та кількість цінностей. Таким чином, на думку відповідача, довіреність не є документом, що підтверджує факт господарської операції по передачі чи прийняттю товару. Окрім того, у довіреності відсутнє посилання на основний договір поставки.

У товаротранспортній накладній, що наявна в матеріалах справи також відсутні посилання на основний договір.

У видатковій накладній, що міститься в матеріалах справи не зазначено посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення з боку постачальника. Видаткова накладна не скріплена печаткою постачальника.

Таким чином видаткова накладна не відповідає вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 року.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Письмовими заявами від 23.02.2016 р. та від 01.03.2016 р., відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до вимоги ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 щодо стягнення з ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України пені.

За клопотанням присутніх у судовому засіданні представників стторін судовий процес здійснювався без застосування засобів технічної фіксації.

В судовому засіданні 09.03.2016р. представники сторін підтримали свої доводи і заперечення у повному обсязі.

В судовому засіданні 09.03.2016 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 03.03.2014 р. між ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 (Постачальником, позивачем у справі) та ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (Замовником, відповідачем у справі) було укладено договір поставки № 03-03/14/50(14) (далі Договір), за умовами якого Постачальник, зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, здійснювати на замовлення Замовника поставку ОСОБА_3 у 2014-2017 роках - залізобетонні конструкції (асортимент), бетон (асортимент), розчин (асортимент), цемент (асортимент), кількість яких визначається згідно Додатку до Договору, а Замовник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим Договором, прийняти й оплатити такий ОСОБА_3 та послуги по його доставці.

Постачальник відвантажує товар партіями на адресу Замовника за цінами, що визначаються у погоджених сторонами Специфікаціях на партію ОСОБА_3, що додаються до Договору, та видаткових накладних, та можуть бути змінені за домовленістю сторін (п. 2.1 Договору).

Відповідно до п. 2.4 Договору Специфікації складаються на кожну партію ОСОБА_3, підписується Сторонами та є невід'ємною частиною Договору. У специфікаціях вказується: одиниця виміру кількості ОСОБА_3, ціна одиниці товару, загальна кількість та вартість ОСОБА_3 по конкретній партії, її дольове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) по видам, маркам, типам.

Згідно із пунктами 3.1-3.3 Договору якість ОСОБА_3, що поставляється за цим Договором, має відповідати ГОСТам, які пред'являються до даного ОСОБА_3, який підтверджується сертифікатом якості. Постачальник зобов'язаний на ОСОБА_3, що є предметом поставки за цим Договором, видати сертифікат, який посвідчує відповідність названого ОСОБА_3 вимогам відповідних стандартів або технічних умов. Кількість ОСОБА_3, що підлягає поставці, визначається в видаткових накладних.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата ОСОБА_3 Замовником здійснюється на умовах 100% попередньої оплати за партію ОСОБА_3 шляхом перерахування грошей на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку.

Пунктом 6.1 Договору встановлено, що якість ОСОБА_3, що поставляється, повинна відповідати діючим стандартам, ТУ, технічним умовам заводу-виробника для даного виду ОСОБА_3. Номери й індекси стандартів, технічних умов, іншої документації про якість товарів, у разі необхідності обговорюються Сторонами в Специфікаціях на партію ОСОБА_3.

Здавання-прийняття ОСОБА_3 по кількості і якості, здійснюється Сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15 червня 1965 р. № П-6. При наявності претензій виклик представника Постачальника обовязків (п. 6.2 Договору).

Відповідно до п. 7.4 Договору у випадку несвоєчасної оплати Замовником отриманого ОСОБА_3 в строки, погоджені Сторонами, Замовник сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення поставки, від вартості не оплаченого (несвоєчасно оплаченого) ОСОБА_3 за кожний день прострочення.

Договір набуває чинності в день підписання його обома Сторонами і діє

до "31" грудня 2017 року (п. 9.1 Договору).

Як встановлено судом, протягом дії Договору сторонами було підписано, зокрема, Специфікацію № 1 від 03.07.2014 р. на суму 19500,00 грн.

Відповідно до вказаної вище двосторонньо оформленої Специфікації, позивачем було поставлено відповідачу ОСОБА_3 на суму 19500,00 грн., що підтверджується видатковою накладною № 573 від 08.07.2014 р. на суму 19500,00 грн. та ТТН серія АБ № 000213 № 573 від 08.07.2014 р.

ОСОБА_3 отримано представником відповідача за Довіреністю № 786 від 01.07.2014 р. (виданої на імя ОСОБА_5Г.).

За отриманий ОСОБА_3 відповідач розрахувався лише частково в сумі 10000,00 грн., що підтверджується банківською випискою від 17.11.2014 р.

Решта вартості ОСОБА_3 залишилась несплаченою.

Позовні вимоги ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 про стягнення з ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України суми 9500,00 грн. основного боргу, суми 2109,00 грн. пені, суми 538,26 грн. 3% річних та суми 6212,57 грн. втрат від інфляції, стали предметом судового розгляду у даній справі.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу п. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні приписи містить ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Факт поставки, кількість та вартість переданого за Договором ОСОБА_3 на суму 19500,00 грн. підтверджується долученими до матеріалів справи видатковою накладною № 573 від 08.07.2014 р. та ТТН серія АБ № 000213 № 573 від 08.07.2014 р.

ОСОБА_3 отримано уповноваженою особою відповідача. В матеріалах справи міститься відповідна Довіреність на отримання ОСОБА_3.

При цьому сам ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України не заперечує проти факту отримання ОСОБА_3 від ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, сторони узгодили в п. 5.1 Договору, що оплата ОСОБА_3 Замовником здійснюється на умовах 100% попередньої оплати за партію ОСОБА_3 шляхом перерахування грошей на поточний рахунок Постачальника на підставі рахунку.

Позивач поставку ОСОБА_3 здійснив достроково, без попередньої оплати.

Матеріали справи свідчать, що відповідач свої зобовязання щодо оплати ОСОБА_3, всупереч умов Договору та вимог закону, виконав неналежним чином, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість за отриманий ОСОБА_3 в сумі 9500,00 грн.

Доказів погашення суми боргу в сумі 9500,00 грн. за отриманий товар відповідачем господарському суду надано не було.

Як вже зазначалося вище, факт поставки позивачем товару, об'єми та його вартість, а також розмір основного боргу відповідачем не оспорюється.

Заперечення відповідача ґрунтуються на відсутності з боку позивача вимоги про сплату суми боргу. Відповідач вважає, що строк виконання зобовязання у нього не настав, отже, підстави для стягнення заборгованості відсутні.

Дослідивши матеріали та обставини справи в їх сукупності, суд твердження відповідача відхиляє як надумані та бездоказові.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, на яку посилається відповідач в обґрунтування своїх заперечень, дійсно передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом з тим, частиною 1 вказаної статті встановлено: якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, статтею ст. 531 ЦК України передбачено право виконання обовязку за договором достроково.

Умовами укладеного між сторонами договору передбачено 100% передплату товару, проте будь-яких заборон щодо дострокової поставки Договір не містить. Позивач поставку товару здійснив достроково без попередньої оплати, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

В силу ст. 538 ЦК України, якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок.

Отримання відповідачем товару підтверджується наявними у матеріалах справи накладними (видатковою та товаро-транспортною), які містять підпис уповноваженого представника відповідача та відповідною довіреністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що підстави вважати, що строк виконання відповідачем зобовязань щодо оплати отриманого товару не настав, відсутні.

За таких обставин, суд констатує наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 9500,00 грн. основного боргу за Договором у повному обсязі.

Доводи відповідача щодо ненадання позивачем всіх передбачених Договором документів і відсутності доказів їх передачі відповідачу, суд до уваги не приймає в силу наступного.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього ж Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Умовами укладеного між сторонами Договору (п. 3.2-3.3 Договору) визначено, що Постачальник зобов'язаний на товар, що є предметом поставки за цим Договором, видати сертифікат, який посвідчує відповідність названого товару вимогам відповідних стандартів або технічних умов. Кількість товару, що підлягає поставці, визначається в видаткових накладних.

За змістом п. 6.2 Договору здавання-прийняття ОСОБА_3 по кількості і якості, здійснюється Сторонами відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по якості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 25 квітня 1966 р. № П-7 та Інструкцією про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення й товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15 червня 1965 р. № П-6. При наявності претензій виклик представника Постачальника обовязковий.

За вимогами п. 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання по кількості, затвердженої постановою Держарбітражу при ОСОБА_4 СРСР від 15 червня 1965р. № П-6, приймання продукції по кількості проводиться по транспортним та супровідним документам відправника, і в разі відсутності товаросупровідних документів складається акт, в якому вказується які документи відсутні. Таким чином, не складення відповідачем за відповідною поставкою згідно вимог Інструкції П-6 Акту про відсутність Сертифікату в пакеті товаросупровідних документів є підтвердженням надання позивачем вказаного документу, і протилежного відповідачем не доведене.

Суд наголошує, що при укладанні Договору сторонами не було узгоджено якогось особливого порядку передачі/вручення будь-яких документів Постачальником Замовнику (під підпис тощо).

При цьому, суд відзначає, що протягом всього часу з моменту отримання ОСОБА_3 і до звернення позивача до суду з даним позовом відповідач жодного разу не висловлював претензій позивачу щодо виконання умов Договору та не заперечував факту існування заборгованості за отриману продукцію.

За змістом ч. 1 ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 Цивільного кодексу України).

Проте, своїм правом, відповідач, не скористався.

Доказів відмови відповідача від ОСОБА_3 та прийняття його у встановленому порядку на відповідальне зберігання, до суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_3 за Договором був поставлений позивачем у відповідності до його умов та з усіма документами, визначеними у Договорі.

Посилання відповідача на те, що видаткова накладна, ТТН та довіреність мають суттєві недоліки, у звязку з чим втрачають доказову силу, оцінюються судом, як безпідставні.

Згідно пунктів 2.4 та 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затв. Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88 (зі змінами та доповненнями) первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Крім того, за змістом п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

При цьому, суд відзначає, що існує ряд типових бланків, де вимоги до наявності печатки відзначаються буквами «М.П.» і печатка обов'язкова, якщо вона вказана в затвердженій типовій формі документа.

ДСТУ 4163-2003 «Вимоги к оформленню документів», затв. наказом Держспоживстандарту України від 07.03.2003р. № 55, прираховують печатку до необов'язкових реквізитів документів, при цьому п. 5.26 ДСТУ 4163-2003 вказує, що перелік документів, на які проставляється відтиск печатки, визначають організації на підставі нормативно-правових актів. В Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у переліку обов'язкових реквізитів первинного документу такий реквізит, як печатка, не названий. А пункт 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку вказує, що підпис може бути скріплений печаткою.

З урахуванням викладеного, суд відзначає, що надана позивачем видаткова накладна, яка з боку відповідача підписана особою, уповноваженою виданою підприємством Довіреністю, є належним доказом здійснення господарської операції щодо поставки ОСОБА_3 за Договором.

При цьому, суд зазначає, що ВАТ ДАК Автомобільні дороги України упродовж певного часу отримувало від позивача товар. При цьому, за весь період взаємовідносин відповідач жодного разу не оспорював ані підпису на накладній, ані факту отримання ним товару.

Вказана в позовній заяві видаткова накладна містять прізвище, ініціали та підпис матеріально відповідальної особи, якою приймався ОСОБА_3 (ОСОБА_5Г.).

При цьому, підпис цієї особи на одержання цінностей було завірено печаткою ДП Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України, а також керівником і головним бухгалтером підприємства, які містяться на Довіреності № 786 від 01.07.2014 р.

До того ж, ч. 3 п. 13 Інструкції про порядок реєстрації виданих, повернутих і використаних довіреностей на одержання цінностей затв. наказом Міністерства фінансів України № 99 від 16.05.1996 р. при централізовано-кільцевих перевезеннях цінностей підприємствам їх відпуск постачальниками може здійснюватися без довіреності.

Щодо доводів відповідача про відсутність посилання на Договір у Довіреності № 786 від 01.07.2014 р. та у ТТН серія АБ № 000213 № 573 від 08.07.2014 р., слід зазначити, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом п. 1 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складеш під час здійснення такої операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тобто, для підтвердження факту поставки та приймання товару, достатньо видаткової накладної, яка є первинним документом.

При цьому, суд відзначає, що видаткова накладна, за якою проводиться стягнення, містить посилання на укладений між сторонами Договір.

За таких обставин, підстави вважати, що ОСОБА_3 за Договором не був отриманий Замовником (відповідачем), у суду відсутні.

Відповідачем не доведено існування інших (окрім договору поставки № 03-03/14/50(14) від 03.03.2014 р.) правових підстав для отримання ним від позивача ОСОБА_3.

Суд наголошує, що з боку відповідача мало місце часткове виконання умов Договору, а саме, в частині оплати поставленого ОСОБА_3 у сумі 10000грн. Долучені до матеріалів справи копії банківської виписки та платіжного доручення від 17.11.2014 р., свідчать, що оплата за отриманий від позивача товар здійснювалась відповідачем з призначенням платежу: «Оплата згідно договору № 03-03/14/50(14) від 03.03.2014р.»

Як вже зазначалось, статті 712 та 692 ЦК України до обовязків покупця, зокрема, відносять оплату товару після отримання його від продавця, якщо інше не встановлено законом або договором. Факт отримання товару за Договором підтверджений матеріалами справи.

Відповідач не навів передбачених законом обставин, які б звільняли його від виконання обовязку щодо здійснення у повному обсязі оплати отриманої від позивача продукції.

Враховуючи вимоги ст. 599 ЦК України, згідно з якою зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином, суд вказує на правомірність та доведеність заявлених ПАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 позовних вимог.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Невиконання відповідачем зобовязання по сплаті грошових коштів в сумі 9500,00грн. підтверджено матеріалами справи, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних за неналежне виконання грошового зобовязання, заявлені правомірно.

Здійснюючи розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, вимога про стягнення трьох відсотків річних підлягає частковому задоволенню. Так, за заявлений позивачем період часу: з 10.07.2014р. по 16.11.2014 р. (на суму 19500,00 грн.), з 18.11.2014р. по 14.01.2016 р. (на суму 9500,00 грн.), належний до стягнення розмір 3% річних становить суму 536,22 грн., але не суму 538,26 грн., яку заявлено позивачем до стягнення. Тому, в решті вимоги про стягнення 3% річних слід відмовити, як заявленої безпідставно.

В той же час, заявлена до стягнення сума 6212,57 грн. втрат від інфляції (за заявлений позивачем період часу: з липня 2014 р. по листопад 2014 р. (на суму 19500,00грн.), з грудня 2014 р. по січень 2016 р. (на суму 9500,00 грн.), підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимога про стягнення пені заявлена позивачем на підставі п. 7.4 Договору, яким передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати Замовником отриманого ОСОБА_3 в строки, погоджені Сторонами, Замовник сплачує Постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення поставки, від вартості не оплаченого (несвоєчасно оплаченого) ОСОБА_3 за кожний день прострочення.

Оскільки відповідачем не виконувались своєчасно та належним чином зобов'язання щодо оплати вартості отриманого за Договором ОСОБА_3, позивачем нарахована до сплати пеня в загальній сумі 2109,00 грн. за період часу: з 10.07.2014р. по 16.11.2014 р. (на суму 19500,00 грн.), з 18.11.2014р. по 10.01.2015 р. (на суму 9500,00 грн.).

В даному випадку, факт порушення відповідачем умов Договору щодо строків оплати підтверджується матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимога про стягнення з відповідача пені з правових підстав заявлена позивачем правомірно.

Перерахувавши заявлений до стягнення розмір пені за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», судом встановлено, що з урахуванням суми основного боргу та періодів заборгованості, належний розмір пені складає суму 2096,37грн., а не суму 2109,00 грн., як заявлено позивачем.

Разом з тим, враховуючи приписи п. 2.1 ст. 258 ЦК України та заяву відповідача про застосування строку позовної давності до нарахованої суми пені, суд відзначає, що у задоволенні вимоги про стягнення пені слід відмовити.

Згідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного прав або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В силу положень ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

У відповідності до ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

З урахуванням положень ст. 692 ЦК України, згідно яких, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття та враховуючи дату поставки ОСОБА_3 відповідачу 08.07.2014 р., кінцевою дати оплати за поставлений ОСОБА_3 є 09.07.2014 р.

Матеріали справи свідчать, що відповідач у встановлений Законом строк до 09.07.2014 р., основну заборгованість не сплатив. Про вказану обставину позивач зазначив і у підставі заявленого позову.

Таким чином, наступного дня за кінцевою датою сплати заборгованості, позивач вже знав про порушення свого права, і саме з 10.07.2014 р. мав право на нарахування пені.

За змістом п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Отже, позивач мав право на нарахування пені за період з 10.07.2014 р. по 10.01.2015р. Такий самий період визначено позивачем і у своєму уточненому розрахунку.

З урахуванням вимог ст. 258 ЦК України та з урахуванням здійсненої відповідачем часткової сплати суми основного боргу 17.11.2014 р., спеціальний (скорочений) строк позовної давності щодо стягнення пені, збіг станом на 18.11.2015 р.

Наслідки спливу позовної давності визначені ст. 267 Цивільного кодексу України.

Зокрема, частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивач із позовом звернувся до господарського суду 21.01.2016 р., що підтверджується відбитком штампу канцелярії господарського суду Запорізької області (вх. № 203/09-05) на позовній заяві, тобто після спливу строку позовної давності.

Про необхідність застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені, відповідачем було заявлено до винесення судом рішення у справі, зокрема, у письмових заявах від 23.02.2016 р. та від 01.03.2016 р., та у письмовому відзиві на позовну заяву.

За таких обставин, у задоволенні вимог про стягнення з відповідача суми пені, слід відмовити внаслідок пропуску строку позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, позов задовольняється частково.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. В даному випадку спір був доведений до суду з вини відповідача, оскільки внаслідок несвоєчасного виконання ним грошового зобовязання, позивач змушений був звернутись до господарського суду за судовим захистом порушеного права. Таким чином, судові витрати у справі (судовий збір в сумі 1378,00 грн.) покладаються на відповідача,

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Запорізький облавтодор ВАТ ДАК Автомобільні дороги України (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 50, ) на користь Публічного акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій № 1 (69106, м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1-Б, , п/р № 0895 в АКБ «Індустріалбанк», МФО 313849) суму 9500 (девять тисяч пятсот) грн. 00 коп. основного боргу, суму 536 (пятсот тридцять шість) грн. 22 коп. трьох відсотків річних, суму 6212 (шість тисяч двісті дванадцять) грн. 57 коп. втрат від інфляції та суму 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 12.03.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко