донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

22.03.2016р. справа №913/1102/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (за довіреністю №09-32/662 від 19.11.2015р.);
від відповідача: не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ
на рішення господарського суду Луганської області
від02.02.2016р. (повний текст підписано 08.02.2016р.)
по справі№913/1102/15 (суддя Драгнєвіч О.В.)
за позовомПублічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області
про розірвання договору №14-14/27 від 01.11.2002р.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ (Позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит», м. Сєвєродонецьк Луганської області (Відповідач) про розірвання договору №14-14/27 від 01.11.2002р.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 02.02.2016р. (повний текст підписано 08.02.2016р.) у справі №913/1102/15 у задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відмовлено в повному обсязі з мотивів недоведеності підстав для розірвання.

Публічне акціонерне товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 02.02.2016р. у справі №913/1102/15 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає невірний висновок суду щодо відсутності згоди Відповідача у листі №4-80/90 від 18.03.2013р. на дострокове розірвання договору №14-14/27 від 01.11.2002р., оскільки зазначений лист навпаки підтверджує обізнаність Відповідача про заплановане банком вивільнення орендованого приміщення та висловлення ним пропозиції розглянути питання про розірвання договорів оренди та постачання теплової енергії, окрім того, судом не було взято до уваги при прийнятті рішення, що після звільнення орендованого приміщення Орендодавець міг передати його в оренду іншим особам, при цьому судом витребування необхідних доказів зроблено не було, а також порушення норм процесуального права, оскільки в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено, що ухвалою суду від 18.12.2015р. у справі №913/1102/15 було відмовлено Відповідачу у прийнятті зустрічної позовної заяви.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Марченко О.А. та Зубченко І.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 26.02.2016р. порушене апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 15.03.2016р. о 12.00 год. та подальшим відкладанням на 22.03.2016р. о 12.00.

Фіксація судових засідань апеляційної інстанції здійснювалась за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представники Скаржника у судовому засіданні 22.03.2016р. підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги у повному обсягу.

Представник Відповідача у судові засідання не зявлявся, однак засобами електронного звязку надав відзив на апеляційну скаргу (а.с.а.с.243-246), за змістом якого заперечував проти задоволення апеляційних вимог, наполягаючи на законності і обґрунтованості переглядуваного рішення. Зважаючи на наявність доказів належного повідомлення про судовий розгляд (а.с.253), доведення Відповідачем своєї позиції до відома суду у письмовому вигляді та не визнання явки представника обовязковою, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 27.01.1999р. між Державною холдинговою компанією «Свердловантрацит» (Орендодавець) та Українським промислово-інвестиційним банком (Орендар) було укладено договір оренди державного майна №33 (Договір а.с.а.с.12-14), відповідно до п.1 якого, Відповідач передав у строкове платне володіння та користування частину адміністративного приміщення Державної холдингової компанії «Свердловантрацит», в якому Позивач розташував роздрібне безбалансове відділення №25, з подальшим пролонгуванням шляхом укладення сторонами ряду додаткових угод (а.с.17-33).

На виконання умов договору, 27.01.1999р. сторони склали та підписали акт приймання-передачі будівлі. (а.с.16).

Додатковою угодою від 02.12.2011р.(а.с.31) до договору №33 було вирішено внести зміни до преамбули договору та визначити, що договір укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (Орендодавець) та на Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Орендар).

З матеріалів справи вбачається, що Відповідачем на адресу Позивача було надіслано лист №73-13-409 від 19.11.2002р. (а.с.34), в якому останній повідомив, що у звязку з будівництвом власної міні-котельні для опалення будівлі Державної холдингової компанії «Свердловантрацит» та відключення від існуючої тепломережі від котельні, необхідно укласти договір на поставку теплоенергії починаючи з 01.11.2002р.

01.11.2002р. між Державною холдинговою компанією «Свердловантрацит» (Постачальник) та філіалом «Відділення Промислово-інвестиційного банку» (Споживач) було укладено договір №14-14/27 (спірний договір а.с.а.с.35-37), відповідно до п.1.1 (в редакції додаткової угоди №1 від 30.12.2002р. - а.с.38) якого, Постачальник поставляє теплову енергію Споживачу на підставі укладеного договору на обєкти загальною площею 362кв.м., зокрема: вул. Енгельса, 1а 381кв.м., гараж вул. Енгельса, 1а 50кв.м., прибудова 190кв.м.

Відповідно до п.3.1 цього договору сторони домовилися, що користувач здійснює розрахунки з постачальником за поставлену теплоенергію протягом 10 днів щомісячно після отримання рахунку. В разі несвоєчасного перерахування оплати за послуги, користувач сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% за кожен день простроченого платежу, але не більше 2-х облікових ставок НБУ.

Умовами розділу 6 договору було визначено, що договір вступає в силу з моменту підписання і діє до 15.04.2003р. Договір вважається щорічно продовженим, доки не надійде письмова заява від однієї зі сторін про відмову від договору або його перегляд за 1 місяць до закінчення дії договору.

Додатковою угодою від 02.12.2011р.(а.с.88) до договору №14-14/27 від 01.11.2002р. було вирішено внести зміни до преамбули договору та визначити, що договір укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» (Постачальник) та на Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Споживач).

До оспорюваного договору в період з 2002р. по 2012р. сторонами укладалися та підписувалися додаткові угоди та калькуляції, розрахунки витрат щодо обслуговування котельні, в яких сторони узгоджували зміну вартості наданих послуг (а.с.а.с.38-97).

21.11.2012р. протоколом №451 (а.с.а.с.102-104) правлінням Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було прийнято рішення про закриття з 18.01.2013р. роздрібного безбалансового відділення №25, у звязку з відсутністю перспектив розвитку, з подальшим виданням наказу №4265 (а.с.106) про закриття та скорочення штатних одиниць.

В матеріалах справи міститься рахунок-фактура від 11.01.2013р (а.с.107) та акт здачі та прийняття робіт №ОУ-0000002 (а.с.107 зворотна сторона), що свідчить про факт демонтажу сейфа.

Листом НБУ від 22.01.2013р. за №41-114/251 (а.с.105) Позивач був повідомлений про внесення до реєстру банків запису про виключення роздрібного безбалансового відділення №25.

Також в матеріалах справи наявний лист від 18.03.2013р. за вих. №4-8/90 (а.с.108), в якому Відповідач просив Позивача повідомити про можливість подальшого співробітництво або про питання щодо розірвання укладених договорів, у звязку з проведенням реорганізації Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відділення в м. Свердловськ Луганської області.

25.03.2014р. Позивачем на адресу Відповідача був направлений лист №113-08/312 від 25.03.2014р. (а.с.а.с.109,110) з повідомленням про звільнення орендованого приміщення з 01.03.2013р., а також акт приймання-передачі нежитлового приміщення, підписаний директором Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» на адресу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було направлено лист від 24.03.2015р. за вих. №1-16/46 з угодою (а.с.а.с.111-113), яким було запропоновано, для погашення заборгованості за існуючими договорами, укласти угоду про зарахування взаємних однорідних вимог.

У відповідь Позивачем на адресу Відповідача було направлено лист, яким він просив підписати акт повернення орендованого приміщення за договором №33 від 27.01.1999р. у звязку його невикористанням з 01.03.2013р. та ненадходженням рахунків за оренду, а також з повідомленням про те, що фактичне постачання теплової енергії за договором №14-14/27 від 01.11.2012р. не відбувалось після фактичного використання приміщення з 01.03.2013р.

17.12.2015р. до Господарського суду Луганської області надійшло клопотання Відповідача від 16.12.2015р. про зупинення провадження у справі №913/1102/15, яким останній просив зупинити провадження, у звязку зі знаходженням в провадженні Господарського суду Луганської області справи №913/1101/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про розірвання договору оренди державного майна №33 від 27.01.1999р.

Ухвалою Господарського суду Луганської від 18.01.2016р. у справі №913/1102/15 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі було відмовлено через не повязаність предметів розгляду.

18.12.2015р. до Господарського суду Луганської області надійшла зустрічна позовна заява від Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Свердловантрацит» про стягнення заборгованості за договором №14-14/27, у прийнятті якої було відмовлено на підставі п.1 ч.1 ст.62 Господарського процесуального кодексу України.

Наразі, розглянувши позовні вимоги, Господарський суд Луганської області дійшов висновку про недоведеність Позивачем підстав для розірвання договору №14-14/27 від 01.11.2002р. щодо постачання теплової енергії з 01.03.2013р.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Враховуючи характер правовідносин між учасниками договору (постачання теплової енергії), останні (правовідносини) з огляду на їх триваючий характер регулюються насамперед відповідними положеннями Господарського і Цивільного кодексів України, Законом України «Про теплопостачання», діючими на момент виникнення оцінюваних правовідносин у цій справі, та умовами договору №14-14/27 від 01.11.2002р. про постачання теплової енергії, який у розумінні ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України та ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Сутність заявлених позовних вимог, у даному випадку, полягає у розірванні спірного договору та припиненні відповідних правовідносин з теплопостачання.

Відповідно до загального правила, встановленого ч. 1 ст.188 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, ч.2 ст.651 та ст.652 Цивільного кодексу України передбачає загальні підстави для задоволення позовних вимог про розірвання договору, а саме: через допущене стороною істотне порушення умов договору та через не досягнення сторонами згоди щодо розірвання договору через істотну зміну обставин. Колегія суддів зауважує, що наявність істотного порушення умов договору або ухилення сторони від пропозицій щодо його розірвання через істотну зміну обставин виступають обовязковим елементом доказування за заявленими вимогами, оскільки ці обставини (альтернативно) опосередковують порушення субєктивних прав Позивача, за захистом яких останній і звернувся до суду.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи та обґрунтовано вказано місцевим судом, Позивачем не тільки не приведено доказів існування означених вище підстав для розірвання договору, але й навіть не було наведено належного нормативного обґрунтування заявлених вимог. Дійсно, згадувана Позивачем ст.188 Господарського кодексу України визначає процедуру розірвання договору, а не підстави. В свою чергу, пункт 6 спірного договору визначає умови припинення його дії через сплив строку, за яких не відбувається узгоджена автоматична пролонгація на черговий період, а не встановлює права на одностороннє дострокове розірвання у розумінні ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України.

Цілком правомірно оцінений місцевим судом і лист Відповідача №4-8/90 від 18.03.2013р. (а.с.108), який не опосередковує односторонньої відмови останнього від спірного договору, а лише пропонує, серед іншого, визначити Позивачеві свою позицію з приводу подальших правовідносин за таким договором.

Посилання Скаржника на порушення місцевим судом норм процесуального права, оскільки в оскаржуваному рішенні взагалі не зазначено про ухвалу суду від 18.12.2015р. у справі №913/1102/15 про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви Відповідача, не впливають на правильність прийняття рішення по цій справі та не можуть бути підставою для його скасування у розумінні ст.104 Господарського процесуального кодексу України, тим більше, що рішення суду відносно цієї зустрічної позовної заяви належним чином оформлено відповідною ухвалою.

Також з приводу доводів Скаржника щодо не дослідження місцевим судом при прийнятті рішення можливості передання орендованого приміщення в оренду іншим особам, після його звільнення Орендодавцем, суд апеляційної інстанції зазначає, що дані обставини безпосередньо не повязані з заявленими позовними вимогами щодо розірвання договору про постачання теплової енергії, окрім того Позивачем відповідно до ст.ст.4-3, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України ніяких клопотань з цього приводу під час розгляду справи у місцевому суді заявлено не було, що також зумовлює відхилення доводів Скаржника в цій частині як доказово неспроможних та таких, що являють собою недоведені припущення.

Враховуючи наведене, а також те, що будь-яких інших підстав, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційним судом не встановлено, апеляційна скарга Відповідача залишається без задоволення, а переглядуване рішення - без змін, що за змістом ст.49 вказаного Кодексу має наслідком віднесення на рахунок Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», м. Київ на рішення Господарського суду Луганської області від 02.02.2016р. (повний текст підписано 08.02.2016р.) у справі №913/1102/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Луганської області від 02.02.2016р. (повний текст підписано 08.02.2016р.) у справі №913/1102/15 залишити без змін.

3.Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О. Попков

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам,3- у справу, 4 - ДАГС, 5 - ГСЛО