РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/32725/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Намекс Україна"
простягнення 420 883,94 грн.
Суддя Ярмак О.М.

За участю представників:

від позивачаБордун О.І. (представник за довіреністю від 25.01.2016)
від відповідачане з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Пред'явлені вимоги про стягнення 21262, 79 грн. основного боргу - заборгованості за договором про фінансовий лізинг №00007071 від 08.04.2013, 382613,82 грн. збитків, 1977,71 грн. штрафу, 2857,32 грн. пені, 856, 59 грн. -3% річних, 11315,71 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/32725/15 та призначено розгляд справи на 09.02.2016.

Ухвалою від 09.02.2016 судом відкладено розгляд справи на 23.02.2016.

Ухвалою від 23.02.2016 судом продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 15.03.2016.

В судове засідання 15.03.2016 з'явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач в судові засідання уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та інші документи на підтвердження своєї правової позиції не подав, позовні вимоги не спростував, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки відповідач вважається таким, що повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, з огляду на причини повернення ухвал суду, відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подав, з метою уникнення порушення процесуальних строків розгляду спору, суд вважає за можливе розглянути справу по суті за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

08.04.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Намекс Україна" (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00007071 (далі - Договір), відповідно до якого лізингодавець придбаває об'єкт лізингу та передає його лізингоодержувачу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та цього контракту, а лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями українського законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до контракту (п.п. 3.2, 3.3 Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови лізингу), що становлять невід'ємну частину договору).

Об'єктом лізингу за договором визначено транспортний засіб VW Polo A5, 1,4 I Benzin, 2012 року виробництва, шасі №WVWZZZ6RZDY092073, двигун № CGG 950351 (далі - об'єкт лізингу). Вартість об'єкту лізингу становить в еквіваленті 19 261,00 доларів США.

Відповідно до п. 4.4 Умов лізингу лізингоодержувач покриває всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, але не обмежуючись витратами, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог лізингодавця щодо експлуатації та/або передання об'єкта лізингу.

Відповідно до п. 6.1 Умов лізингу для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач здійснюватиме на користь лізингодавця лізингові платежі відповідно до графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів, що являє собою невід'ємну частину контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуванням, що підлягають виплаті; будь-які податки; інші витрати та платіжні зобов'язання.

Згідно з п. 6.5. Умов лізингу, щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений лізингодавцем у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

Пунктом 12.2 Умов лізингу визначено, що строк лізингу починається з дати підписання акту приймання-передачі лізингоодержувачем об'єкта лізингу.

Графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів сторони погодили графік та суму сплати лізингових платежів Товариства з обмеженою відповідальністю "Намекс Україна", останнім днем внесення яких є 15.03.2018.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору фінансового лізингу Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" передало лізингоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Намекс Україна" об'єкт лізингу - автомобіль VW Polo A5, 1,4 I Benzin, 2012 року виробництва, шасі №WVWZZZ6RZDY092073, двигун № CGG 950351, внаслідок чого у відповідача виник обов'язок сплачувати лізингові платежі.

Разом з тим, відповідач неналежним чином виконав свої зобов'язання за договором фінансового лізингу, а саме: за період з червня по вересень 2014 року лізингові платежі у загальній сумі 21 262,79 грн не сплатив, про що свідчать рахунки-фактури № 00206544 від 03.06.2014, № 00213297 від 02.07.2014, № 00219665 від 04.08.2014, № 00225699 від 04.09.2014.

За приписами ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" фінансовим лізингом є вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами згідно зі ст. 629 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надав відповідачу предмети лізингу, однак відповідач у строк, встановлений Договором, зобов'язання щодо сплати лізингових платежів не виконав та має перед позивачем заборгованість з їх сплати в розмірі 21 262,79 грн (за період з червня 2014 року по вересень 2014 року).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи те, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, а відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, позовні вимоги про стягнення з відповідача 21 262,79 грн основної суми заборгованості зі сплати лізингових платежів за Договором, визнаються судом такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 8.3.2. Умов лізингу, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, лізингодавець має право розірвати Договір і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення договору з боку лізингодавця, лізингоодержувач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу лізингодавця впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги лізингодавця про таке повернення.

Відповідно до п. 13.1. Умов лізингу, якщо лізингоодерожувач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкта лізингу, лізингодавець має право вилучити (повернути) об'єкт без попередньої згоди лізингоодержувача у встановленому законодавством порядку. При цьому, згідно з п. 13.5 Умов лізингу, лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, пов'язані із вилученням об'єкта лізингу.

Згідно з п. 12.6.1. Умов лізингу, лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір та на повернення об'єкта лізингу у разі, якщо лізингоодержувач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Відповідно до п. 8.3.1. Умов лізингу, якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більш ніж 10 робочих днів, лізингодавець має право надіслати лізингоодержувачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, лізингодавець надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови не здійснення оплати, Договір підлягає розірванню.

Відповідно до п. 12.6.1. Умов лізингу сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим Договором.

Як вбачається з матеріалів справи,позивачем було надіслано відповідачу нагадування про несплату 03.07.2014, 17.07.2014, 04.08.2014, 15.08.2014, 04.09.2014, 17.09.2014.

Разом з нагадуванням від 17.09.2014 позивачем було направлено 22.09.2014 вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від Договору (далі - вимога).

Пунктом 12.8. Умов лізингу сторони погодили, що після розірвання Договору Позивач має право негайно скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів незалежно від дати їхньої сплати.

Відповідно до п. 12.9. Умов лізингу, у разі дострокового припинення Договору з боку лізингодавця, лізингоодержувач зобов'язувався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу лізингодавця впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги лізингодавця про таке повернення. Крім того, п. 8.2.2. та п. 8.3.2. Договору встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання вимоги.

Згідно п. 12.13 Умов лізингу сторони погодили, що Договір вважається розірваним на 10 (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу лізингоодержувача.

Оскільки вимога відповідачеві була надіслана 22.09.2014, то датою розірвання договору є 06.10.2014, як то передбачено п. 12.13 Умов лізингу.

Станом на момент вирішення спору заборгованість перед лізингодавцем відповідачем не сплачена, об'єкт лізингу не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача.

Оскільки відповідач припустився порушення зобов'язання, позивач просить суд застосувати до нього відповідальність у вигляді стягнення пені в розмірі 2 857,32 грн.

Згідно з п. 8.2.1 Договору у випадку прострочення сплати платежу лізингоодержувач сплачує пеню у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день прострочення до моменту виплати.

Як слідує з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (згідно ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення пені в розмірі 2 857,32 грн за несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань нормативно та документально доведена, а тому підлягає задоволенню.

Що стосується заявленого до стягнення штрафу у сумі 1 977,71 грн, нарахованого на підставі п. 8.2.2 умов Договору, суд зазначає, що нормами ч. 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Так, відповідно до п. 8.2. Договору у випадку прострочення сплати лізингових платежів лізингоодержувач сплачує штрафи за вимоги щодо сплати, надіслані лізиноодержувачем (нагадування про несплату): еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу та еквівалент 25 доларів США за третю вимогу.

За твердженнями позивача, ним було направлено на адресу відповідач 6 нагадувань про несплату лізингових платежів. Матеріали справи містять належні докази направлення на адресу відповідача вказаних нагадувань, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення 1 977,71 грн штрафу підлягають задоволенню.

Поряд з викладеним вище позивач, керуючись статтею 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 856,59 грн 3% річних та 11 315,71 грн інфляційних втрат, нарахованими в період прострочення відповідача по сплаті кожного лізингового платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги наведені вище приписи цивільного законодавства щодо наявності у позивача права за порушення грошового зобов'язання відповідачем вимагати сплати останнім процентів річних від простроченої суми та збитків від інфляції, перевіривши здійснений позивачем розрахунок на предмет арифметичної правильності та визначення періодів прострочення, суд приймає його як обґрунтований та вірний, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 11 315,71 грн інфляційних втрат та 856,59 грн 3% річних підлягають задоволенню.

Окрім викладених вимог, позивачем також заявлено до стягнення збитки у загальному розмірі 382 613,82 грн, заподіяні відповідачем неналежним виконанням своїх зобов'язань за Договором.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками відповідно до пункту 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України передбачено, що право на відшкодування завданих збитків виникає при наявності складу цивільного правопорушення: порушення цивільного права чи інтересу; завдання збитків, причинного зв'язку між порушенням права та збитками, наявність винної поведінки.

Відшкодування збитків є видом відповідальності учасників цивільних правовідносин за шкоду, яка є негативним наслідком правопорушення. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

Відповідно до п. 8.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний у випадку прострочення сплати заборгованості компенсувати лізингоодержувачу витрати, в тому числі, на гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/сплачені з метою відшкодування заборгованості.

В свою чергу п. 8.6. Умов лізингу встановлено, що будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням Стороною своїх зобов'язань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених Договором.

Понесеними збитками у розмірі 4 200,00 грн позивач вказав витрати на оплату послуг спеціалізованої організації Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл Сі" (вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовка процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводу повернення об'єкта лізингу лізингодавцю), що підтверджується договором про надання юридично консультаційних послуг від 21.06.2012, рахунком-фактурою № 486 від 28.11.2014, актом наданих послуг № 486 від 28.11.2014, платіжним дорученням № 50020550 від 09.12.2014.

Також, понесеними збитками у розмірі 12 000,00 грн позивач визначив понесені ним витрати для оплати послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді, на підтвердження чого надав договір про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер і Партнери" (виконавець) з додатковими угодами до нього № 47 від 15.01.2013 та № 206 від 10.08.2015, рахунок-фактуру № 224 від 07.05.2014, акт приймання-передачі наданих послуг № 224 від 07.05.2015.

Поряд з викладеним, за доводами позивача, відповідач має компенсувати йому упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу, оскільки об'єкт лізингу до цього часу лізингодавцю не повернуто, що позбавляє його можливості передати об'єкт лізингу в користування чи продати його, за наслідками чого отримати відповідний прибуток.

Здійснивши розрахунок упущеної вигоди з огляду на щомісячну суму лізингових платежів, які мав би сплачувати лізингоодержувач у період з жовтня 2014 року по 2015 року, загальна сума неодержаних доходів склала 55 427,72 грн.

Відповідно до п. 6.13 Умов лізингу, сторони погодили, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь лізинговдаця, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США, встановленого Національним банком України або українським комерційним банком (ПАТ "Креді Агріколь Банк" або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку з купівлі-продажу Євро/доларів США до української гривні як буде обрано за рішенням лізингодавця станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню.

Оскільки станом на дату складання позовної заяви Договір розірвано, об'єкт лізингу лізингоодержувачем не повернуто та відповідно до Плану відшкодування витрат залишатимуться невиплаченими лізингові платежі з травня 2015 року по березень 2048 року в розмірі 15 150,10 доларів США, що еквівалентно 310 986,10 грн станом на 08.05.2015, які позивач також просить стягнути як упущену вигоду.

Дослідивши вимоги позивача про стягнення збитків на відповідність вимогам чинного законодавства щодо наявності необхідних елементів складу правопорушення для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, суд дійшов висновку про доведеність обґрунтувань позивача належними доказами та наявність підстав для стягнення з відповідача збитків у загальній сумі 382 613,82 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Намекс Україна" (03039, м. Київ, проїзд Саперно-Слобідський, 3, ідентифікаційний код 38377007) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, 1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472) 21 262 (двадцять одну тисячу двісті шістдесят дві) грн. 79 коп. основного боргу, 2 857 (дві тисячі вісімсот п'ятдесят сім) грн. 32 коп. пені, 1 977 (одну тисячу дев'ятсот сімдесят сім) грн. 71 коп. штрафу, 856 (вісімсот п'ятдесят шість) грн. 59 коп. 3% річних, 11 315 (одинадцять тисяч триста п'ятнадцять) грн. 71 коп. інфляційних втрат, 382 613 (триста вісімдесят дві тисячі шістсот тринадцять) грн. 82 коп. збитків та 6 313 (шість тисяч триста тринадцять) грн. 26 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.М. Ярмак

Повне рішення складено: 21.03.2016