РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №902/1591/15

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯЕЛЕКТРОКОМПЛЕКТ"

до: державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ"

про: стягнення 53.843,82 грн

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Дремлюха О.М. - за довіреністю від 27.02.2016 № б/н.

відповідача: Трохимець О.М. - за довіреністю від 25.01.2016 № 24-НЮ.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯЕЛЕКТРОКОМПЛЕКТ" звернулося до господарського суду Вінницької області із позовом до державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 53.843,82 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконав свої грошові зобов'язання перед позивачем, оскільки не здійснив в повному обсязі розрахунок за поставлений позивачем товар за договором поставки від 05.11.2014 № ГЗ/Т-142195/НЮ. Вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості за вказаним договором в сумі 53.843,82 грн, з яких: основна заборгованість складає 31.461,40 грн; пеня в сумі - 9.339,20 грн, 3 % річних в сумі 615,97 грн та інфляційні втрати в сумі 12.427,25 грн.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 09.12.2015 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 902/1591/15.

Господарський суд Вінницької області ухвалою від 02.02.2016 справу № 902/1591/15 в порядку, визначеному ст. ст. 15, 17 Господарського процесуального кодексу України, передано за підсудністю - до господарського суду міста Києва з підстав помилкового прийняття справи господарським судом Вінницької області.

В результаті автоматичного розподілу справ, справу № 902/1591/15 передано на розгляд судді Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2016 справу № 902/1591/15 прийнято до провадження судді Балац С.В.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що причиною неналежного виконання зобов'язань є скрутний фінансовий стан останнього. Також відповідач просить суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В судовому засіданні 14.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази в матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯЕЛЕКТРОКОМПЛЕКТ", як постачальником, (далі - позивач) та державним територіально-галузевим об'єднанням "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ", як покупцем, (далі - відповідач) укладено договір поставки від 05.11.2014 № ГЗ/Т-142195/НЮ (далі - Договір), відповідно до предмету якого позивач зобов'язується поставити та передати у власність відповідачу товар, відповідно до специфікації № 1, а відповідач зобов'язується прийняти і оплатити товар на умовах Договору.

Пунктом 9.5 Договору визначено, що підтвердженням про одержання товару відповідачем є акт прийому-передачі або видаткова накладна на товар, підписана уповноваженими представниками сторін.

Відповідно до п. 7.2 Договору відповідач здійснює оплату поставленого товару протягом двадцяти днів з дня його отримання. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками акту прийому-передачі товару або видаткової накладної.

Згідно з п. 11.2 Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 66.461,40 грн. Наведений факт підтверджується видатковою накладною від 29.12.2014 № 008261, яка підписана сторонами та скріплена відбитками їх печаток (засвідчена копія наявна в матеріалах справи).

Спір між сторонами судового процесу виник внаслідок порушення з боку відповідача строку оплати товару, який закріплений у п. 7.2 Договору, відповідач вартість отриманого товару на користь позивача сплатив частково в сумі 35.000,00 грн, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 31.461,40 грн.

Враховуючи, що у правовідносинах сторін спору має місце допущене з боку відповідача порушення у його зобов'язанні за Договором, позивач заявив позовні вимоги про застосування до відповідача господарської санкції у вигляді пені, розмір якої складає 9.339,20 грн, а також відповідальності, шляхом стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 615,97 грн та інфляційних втрат в сумі 12.427,25 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

Приписом ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положенням ч. 3 ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Суд відзначає, жодного підтвердження факту сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в розмірі 31.461,40 грн сторонами судового процесу до суду не подано.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю в сумі 31.461,40 грн.

З огляду на те, що відповідач своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Поряд з цим, ст. 549 Цивільного кодексу України унормовано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Крім того, частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, оскільки відповідач не виконав своє грошове зобов'язання у строк, встановлений Договором, заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 9.339,20 грн, 3 % річних в сумі 615,97 грн та інфляційних втрат в сумі 12.427,25 грн є обґрунтованими та такими, підлягають задоволенню в повному обсязі, за розрахунками позивача, які, у свою чергу, перевірені і визнані судом вірними.

Відносно тверджень відповідача про те, що причиною неналежного виконання зобов'язань є скрутний фінансовий стан останнього суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 42 та ч. 2 ст. 218 господарського кодексу України, підприємництвом визнається самостійна, ініціативна та на власний ризик господарська діяльність, а відсутність у боржника необхідних коштів не може бути обставиною, що звільняє від господарсько-правової відповідальності за невиконання господарських зобов'язань.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Суд відмовляє відповідачу в задоволенні заяви останнього про зменшення розміру пені з тих підстав, що позивачем не подано до суду жодного документу, який би надав суду дозвіл зменшити розмір пені, застосувавши положення п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується і відповідача, який повинен був довести належними засобами доказування факт відсутності порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з державного територіально-галузевого об'єднання "ПІВДЕННО-ЗАХІДНА ЗАЛІЗНИЦЯ" (01034, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 04713033, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ПОДІЛЛЯЕЛЕКТРОКОМПЛЕКТ" (21000, м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, буд. 76/21; ідентифікаційний код 36309815, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконавчого провадження) основну заборгованість в сумі 31.461 (тридцять одна тисяча чотириста шістдесят одна) грн 40 коп.; пеню в сумі 9.339 (дев'ять тисяч триста тридцять дев'ять) грн 20 коп.; 3 % річних в сумі 615 (шістсот п'ятнадцять) грн 97 коп.; інфляційні втрати в сумі 12.427 (дванадцять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 25 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 березня 2016 року

Суддя С.В. Балац