ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 917/1831/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя Білецька А.М.

при секретарі - Кохан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю б/н від 02.12.2013 року.

відповідача - не з"явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка" (вх.№491 П/3-12) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 21 грудня 2015 року по справі № 917/1831/15, прийняту за результатами розгляду заяви про розстрочку виконання рішення суду від 19 жовтня 2015 року по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин", с. Повстин, Полтавська область

про стягнення 78091,72 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.12.2015 року по справі №917/1831/15 (суддя Гетя Н.Г.) заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" про розстрочку виконання рішення суду від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 шляхом сплати належних до стягнення сум щомісяця за наступним графіком:

- до 21 січня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 лютого 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 березня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 квітня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 травня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 червня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 липня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 серпня 2016 року - 8153,98 грн.

- до 21 вересня 2016 року - 8153,95 грн.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіка" подало до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій просить повністю скасувати ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.12.2015 року по справі №917/1831/15, судові витрати покласти на відповідача.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм чинного законодавства України і що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для справи, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також на те, що суд невірно застосував норми процесуального права.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" у призначене судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце проведення судового засідання.

У відповідності до статті 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із пунктом 3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011 року Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи колегія суддів зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

За висновками суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" свого представника у дане судове засідання не направило, у відповідності до вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними у ній документами, неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин справи та докази на їх підтвердження, їх юридичну силу, розглянувши доводи апеляційної скарги, письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановила наступне.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача 74238,19 грн. інфляційних втрат та 3585,64 грн. 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення господарського суду Полтавської області по справі № 917/2736/14 від 24.02.2015 року, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача 250720,00 грн. попередньої оплати.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка" 68446,56 грн. інфляційних втрат, 3255,93 грн. 3% річних та 1683,30 грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалось.

10.12.2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" звернулось до господарського суду Полтавської області із заявою у відповідності до статті 121 ГПК України про розстрочку виконання рішення суду на три роки рівними платежами.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 11.01.2016 року по справі №917/1653/15 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" про розстрочку виконання рішення суду від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 на девять місяців шляхом сплати належних до стягнення сум щомісяця за встановленим судом графіком.

Колегія суддів, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, не погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваної ухвали з наступних підстав.

За змістом статті 121 Господарського процесуального кодексу України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Дана стаття визначає процесуальну можливість вирішення питань, пов'язаних із проблемами, що виникають під час виконання рішення господарського суду, оскільки у процесі виконання рішення ймовірне виникнення обставин, що ускладнюють виконання чи роблять його неможливим.

В зв'язку з тим, що відстрочка - розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки - розстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від суми та характеру, що визначено судом.

Отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи утруднюють його виконання, а тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 Господарського процесуального кодексу України і за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, має право відстрочення виконання рішення. Тобто, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

Звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області у даній справі, відповідач послався на те, що на сьогоднішній день він перебуває у складному фінансовому становищі, що значно ускладнює виконання рішення суду.

В обґрунтування необхідності розстрочення рішення суду боржник зазначив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" має кредиторську заборгованість у розмірі 12839000,00 грн., у звязку з чим примусове стягнення заборгованості за рішенням суду призведе до критично тяжких фінансових наслідків, в тому числі і банкрутства.

В підтвердження викладених обставин відповідач надав звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2014 рік, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 9 місяців 2015 року, баланс (звіт про фінансовий стан) на 30.09.2015 та баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2014 року .

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічне визначено у частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України.

В розрізі викладеного, судова колегія не приймає до уваги в якості доказу в підтвердження наявності виключних обставин для надання розстрочки виконання рішення надані заявником звіти про фінансові результати та звіти про фінансовий стан діяльності його підприємства, оскільки незадовільний фінансовий стан відповідача є наслідком його власної господарської діяльності, а не певних виняткових і об'єктивних обставин, які б унеможливлювали чи утруднювали виконання судового рішення.

Колегією суддів також не встановлено виняткової сукупності обставин, які б в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють примусове виконання судового рішення.

Зокрема, доводи заявника про те, що повне виконання рішення суду призведе до порушення господарської діяльності відповідача, не можна віднести до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, оскільки всі негативні наслідки прострочення виконання зобовязань несе боржник, в зв'язку з чим, такі обставини не можуть бути підставою для надання розстрочки виконання судового рішення.

Поряд з цим, необхідно відзначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені в §1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача, а також дотримуватися розумно встановленого строку розстрочки.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (пункт 7.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України»).

З аналізу процесуальних норм, які регулюють питання можливості надання розстрочки виконання рішення суду вбачається, що законодавець у будь-якому випадку пов'язує розстрочку виконання судового рішення в судовому порядку з об'єктивними, непереборними, тобто виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення, чого відповідачем не доведено.

Колегія суддів відзначає, що відповідачем всупереч вимогам статті 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування обставин, які перешкоджають виконанню судового рішення по цій справі, та винятковість об'єктивних причин які слугують підставою для розстрочення виконання судового рішення в розумінні статті 121 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, необхідно зазначити, що заявником не надано доказів того, що виконання рішення суду стане можливим у випадку розстрочення виконання рішення, а також не надано доказів виконання ухвали суду про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області за встановлений судом період січень лютий 2016 року.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі приймаються колегією суддів до уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції.

У відповідності з пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що ухвала господарського суду Полтавської області від 21.12.2015 року по справі №917/1831/15 прийнята без належного зясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням процесуального права, отже наявні підстави для її скасування, в звязку з чим, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка" підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 104 та статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка" задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.12.2015 року по справі №917/1831/15 скасувати.

В задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 19.10.2015 року по справі № 917/1831/15 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин" (37053,Полтавська область, Пирятинський район, с. Повстин, вул. І.Франка, 96, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіка" (49057, м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Сталінграда, 159, ) 1378 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Білецька А.М.