РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2016Справа №910/27193/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика"
доПублічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивача:1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"
2. гр. ОСОБА_1
3. гр. ОСОБА_2
провизнання кредитного договору та договору застави припиненими

Головуючий суддя Селівон А.М.

Судді: Ковтун С.А.

Грєхова О.А.

Представники сторін:

Від позивача : Василюк І.С. - представник довіреність № 20/09/15-1 від 20.09.15;

Від відповідача: Герасименко С.В. - представник, довіреність № б/н від 07.10.15 ;

Від третьої особи 1: Субора Н.С. - представник, довіреність № 19/3-02/62-1 від 07.05.15 ;

Від третьої особи 2: не з'явились;

Від третьої особи 3: не з'явились;

Від третьої особи 4: ОСОБА_7 - представник, довіреність № 18-02025/81856 від 29.10.15;

Від відповідача: Модлінський Н.О. - представник, довіреність № 108 від 31.12.15;

В судовому засіданні на підставі ч. 2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" про визнання кредитного договору та договору застави припиненими.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що взяте на себе позивачем грошове зобов'язання за кредитним договором №153/10-KL від 29.10.2010 є припиненим внаслідок автоматичного набуттям відповідачем майнових прав на предмет застави за Договором застави майнових прав №153/10/KL/S-8 від 03.12.2014, у зв'язку з чим позивач вказує на існування підстав для визнання вказаного кредитного договору та укладеного в його забезпечення договору №3 застави майнових прав на частку в статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" від 06.06.2011 припиненими.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2015 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/27193/15 та призначено до розгляду на 12.11.2015.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 12.11.2015 за клопотанням Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» останнє залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача та відкладено розгляд справи на 03.12.2015.

В судовому засіданні 03.12.2015 на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України оголошена перерва до 29.12.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2015 судом за власною ініціативою залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - гр. ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.12.2015 за клопотанням представників позивача та відповідача продовжено процесуальний строк розгляду спору на п'ятнадцять днів та призначено колегіальний розгляд справи № 910/27193/15 у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 30.12.2015 для розгляду справи № 910/27193/15 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Грєхова О.А., Домнічева І.О..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2015 справу № 910/27193/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", 2. гр. ОСОБА_1, 3. гр. ОСОБА_2 про визнання кредитного договору та договору застави припиненими прийняти до провадження у визначеному складі суду та призначено до розгляду на 26.01.2016.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.01.2016 у зв'язку з лікарняним судді Домнічевої І.О. для розгляду справи № 910/27193/15 визначено колегію суддів у складі: Селівон А.М. (головуючий), Грєхова О.А., Ковтун С.А..

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.01.2016 справу № 910/27193/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" до Публічного акціонерного товариства "ЗЛАТОБАНК" за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1. Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", 2. Гр. ОСОБА_1, 3. Гр. ОСОБА_2 про визнання Кредитного договору та договору застави припиненими прийнято до провадження у визначеному складі суду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.01.2016 розгляд справи № 910/27193/15 відкладено на 11.02.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.02.2016 за клопотанням представника відповідача залучено до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний банк України та розгляд справи відкладено на 02.03.2016.

У судові засідання 12.11.2015 та 03.12.2015 з'явились уповноважені представники позивача та відповідача, в судове засідання 03.12.2015 також представник третьої особи 1.

У судові засідання 29.12.2015, 26.01.2016 та 11.02.16 р. з'явились уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи 1.

Уповноважені представники третіх осіб 2, 3 у судові засідання 29.12.2015, 26.01.2016 та 11.02.2016 не з'явились.

Копії ухвал суду від 04.12.2015, 30.12.2015 та 26.01.2015, які направлялись третій особі 2 на адресу: 49000, АДРЕСА_1, на час проведення судового засідання 29.12.2015 та 26.01.2016 повернулись на адресу господарського суду з відміткою "адресат по даному адресу не проживає" та "за закінченням терміну зберігання" та адресату не вручено.

Копії ухвал суду від 04.12.2015 та 30.12.2015, які направлялись третій особі 3 на адресу: 02140, АДРЕСА_2, на час проведення судового засідання 29.12.2015 та 26.01.2016 повернулись на адресу господарського суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання" та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 26.01.2016, яка направлялась третій особі 3 на адресу: 02140, АДРЕСА_2, на час проведення судового засідання 11.02.2016 не повернулась на адресу Господарського суду міста Києва.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 976, в якому зазначено, що станом на 06.02.2016 поштове повідомлення надійшло до відділення зв'язку та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 26.01.2016, яка направлялась третій особі 2 на адресу: 49000, АДРЕСА_1, на час проведення судового засідання 11.02.2016 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою "адресат не проживає по даній адресі".

У судове засідання 02.03.2016 з'явились уповноважені представники позивача, відповідача та третіх осіб 1, 4.

Уповноважені представники третіх осіб 2, 3 у судове засіданні не з'явились.

Копія ухвали суду від 11.02.2016, яка направлялась третій особі 2 на адресу: 49000, АДРЕСА_1 на час проведення судового засідання 02.03.2016 повернулась на адресу Господарського суду м. Києва з відміткою "адресат не проживає по даній адресі" та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 11.02.2016, яка направлялась третій особі 3 на адресу: 02140, АДРЕСА_2 на час проведення судового засідання 02.03.2016 не повернулась на адресу Господарського суду м. Києва.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 627, в якому зазначено, що станом на 02.03.2016 поштове відправлення не вручено під час доставки адресату.

Про поважні причини неявки представників третіх осіб 2, 3 суд не повідомлено.

Судом повідомлено, що у судовому засіданні 12.11.2015 представниками позивача та відповідача подані клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 12.11.2015. Клопотання судом задоволені, документи долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 03.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання № 02/12/15-1 від 02.12.2015 про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 03.12.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н від 02.12.2015, в якому відповідач заперечує проти позову, зазначаючи, зокрема, що відповідач на власний розсуд визначає спосіб реалізації захисту своїх прав, тобто АТ "Златобанк" має право вибору способу виконання зобов'язання щодо кредитного договору від 29.10.10 р., а саме як шляхом безпосереднього стягнення заборгованості (вимоги повернення кредитних коштів), так і шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Окрім того відповідач зазначив, що у відповідності до Договору застави майнових прав № 153/10-KL/S-8 від 03.12.14 р. кошти перейшли з одного рахунку ПАТ "Златобанк" на інший рахунок в тому ж банку, що, в свою чергу, створило штучну заборгованість останнього перед майновим поручителем гр. ОСОБА_1, яка, за твердженням відповідача, є інсайдером банку, оскільки станом на час віднесення банку до неплатопроможних обіймала керівну посаду - Голова Спостережної ради ПАТ "Златобанк".

Також відповідач повідомив суд, що в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 153/10-KL від 29.10.10 р. між ПАТ "Златобанк" та гр. ОСОБА_2 укладено Договір № 3 застави майнових прав від 06.06.11 р., предметом якого є частка в статутному капіталі ТОВ "ТЛК "Арктика".

Відзив долучений судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.12.15 р. представником третьої особи 1 подані письмові пояснення на позовну заяву за вих. № 55-2-10/1677 від 03.12.2015, які судом долучено до матеріалів справи.

Окрім того до початку судового засідання 29.12.2015 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника позивача надійшли додаткові документи по справі разом із супровідним листом №22/12/15-1 від 22.12.2015. Документи долучені судом до матеріалів справи.

Через відділ діловодства господарського суду м. Києва до початку судового засідання 29.12.2015 від представників третіх осіб 2, 3 надійшли письмові пояснення по справі за б/н від 22.12.2015, в яких останні зазначили про обґрунтованість позовних вимог, посилаючись на автоматичне набуття банком майнових прав на кошти на вкладних (депозитних) рахунках заставодавців з моменту настання відкладальної умови, тобто з моменту допущення позичальником порушення зобов'язань за кредитним договором, при цьому банком здійснено звернення стягнення на предмет застави шляхом договірного списання, внаслідок чого відбулось припинення застави, просили задовольнити позов у повному обсязі та розгляд справи здійснювати без участі представників третіх осіб 2, 3.

Письмові пояснення по справі за б/н від 22.12.2015 долучені судом до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 29.12.2015 через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли:

- клопотання б/н від 29.12.2015 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України, оскільки останній прийняв рішення щодо віднесення ПАТ "ЗЛАТОБАНК"до категорії неплатоспроможних відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність", а також Національний банк України є кредитором ПАТ "ЗЛАТОБАНК";

- клопотання б/н від 29.12.2015 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки постановою Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних", Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 13.02.2015 р. № 30 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк" про запровадження тимчасової адміністрації, отже, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є уповноваженою особою здійснювати управління Публічним акціонерним товариством "Златобанк" на час введення в ньому тимчасової адміністрації і рішення по справі може вплинути на його права і обов'язки;

- клопотання б/н від 29.12.2015 про продовження процесуального строку розгляду спору;

- клопотання б/н від 29.12.2015 про колегіальний розгляд справи з метою повного, всебічного та об'єктивного вирішення спору.

Вказані клопотання долучені судом до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 26.01.16 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову № 26/01/16-1 від 26.01.2016, в якій заявник просить визнати кредитний договір №153/10-KL від 29.10.2010 припиненим; визнати договір №3 від 06.06.2011 застави майнових прав на частку в статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" припиненим.

Ухвалою суду від 26.01.2016 заяву позивача про зміну предмету позову прийнято судом до розгляду та спір вирішується з її урахуванням, а також з огляду на відсутність передбачених законодавством підстав судом відмовлено в задоволенні клопотань про залучення до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 11.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові пояснення №27/01/16-1 від 27.01.2016, які судом долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 11.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву б/н від11.02.2016 та повторне клопотання б/н від 11.02.2016 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України. Документи долучені судом до матеріалів справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.02.2016 заявив усне клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, надав пояснення щодо заявленого клопотання.

До початку судового засідання 02.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшов супровідний лист №12/02/16-1 від 12.02.2016, який разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Також судом повідомлено, що до початку судового засідання 02.03.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло повторне клопотання б/н від 11.02.2016 про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. Клопотання долучено судом до матеріалів справи.

Уповноважені представники позивача та третіх осіб 1, 4 в судовому засіданні 02.03.2016 заперечили проти задоволення клопотання про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Розглянувши клопотання б/н від 11.02.2016 про залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, подане представником відповідача до початку судового засідання 02.03.2016, суд зазначає, що відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду, який виносить з даного питання ухвалу з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа. Якщо господарський суд при прийнятті позовної заяви, вчиненні дій по підготовці справи до розгляду або під час розгляду справи встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права і обов'язки осіб, що не є стороною у справі, господарський суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору.

Згідно п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі.

Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому.

За відсутності зазначених вище обставин для залучення до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та відповідного достатнього обґрунтування, судом відмовлено у задоволенні відповідного клопотання.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правових позицій, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 02.03.2016 суду не надано.

Відповідно до пункту 2.3 постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно пункту 3.9.2 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників третіх осіб 2 та 3 в судові засідання обов'язковою не визнавалась, треті особи не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги клопотання третіх осіб 2 та 3 про розгляд справи без їх участі, а також той факт, що представники позивача, відповідача та третіх осіб 1, 4 проти розгляду справи без участі представників третіх осіб 2, 3 не заперечували, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників третіх осіб 2 та 3, виключно за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи клопотання представника відповідача щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, під час проведення судових засідань на підставі ст. 81-1 ГПК України здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст. ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомив суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу колегії суддів представниками сторін не заявлено.

В судових засіданнях 03.12.2015, 26.01.2016, 11.02.2016 та 02.03.2016 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну предмету позову.

Представник відповідача в судових засіданнях 03.12.2015, 26.01.2016, 11.02.2016 та 02.03.2016 заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та надав пояснення по справі.

Представник третьої особи 1 в судових засіданнях 03.12.2015, 26.01.2016, 11.02.2016 та 02.03.2016 надав пояснення по справі.

В судовому засіданні 02.03.2016 представник третьої особи 4 надав усні пояснення по справі, в яких заперечував проти позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані докази та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 29 жовтня 2010 між Публічним акціонерним товариством "Златобанк" (відповідач у справі, банк за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЦ Скандинавія" (після зміни назви - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика") (позивач у справі, позичальник за договором) було укладено кредитний договір №153/10-KL, до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно додаткових договорів та договорів про внесення змін від 16.11.2010, від 20.12.2010, від 06.01.2011, від 02.02.2011, від 29.03.2011, від 31.03.2011, від 20.04.2011, від 10.01.2012, від 01.02.2012, від 11.09.2012, від 30.04.2013, від 13.08.2013, від 20.05.2013, від 10.01.2014, від 07.02.2014, від 19.05.2014, від 21.08.2014, від 01.09.2014, від 21.10.2014, від 30.10.2014, від 08.01.2015 (далі разом - Кредитний договір), за умовами якого відповідачем було надано позивачу кредитні кошти у формі кредитної лінії для поповнення обігових коштів з максимальним лімітом заборгованості в сумі 60000000,00 (шістдесят мільйонів гривень 00 копійок) строком повернення до 29 жовтня 2012 року включно із сплатою за користування кредитними коштами 20 (двадцяти) процентів річних.

Окрім того, 19 травня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, яким було збільшено максимальний ліміт заборгованості до 200000000,00 грн. (двісті мільйонів гривень 00 копійок), а кінцева дата повернення не пізніше 18 травня 2016 року включно.

Також 01 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, за умовами якого було встановлено фіксовану процентну ставку за користування кредитними коштами , а саме 18% річних за користування кредитними коштами у гривні, 9,5% річних за користування кредитними коштами в доларах США.

21 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Додатковий договір до Кредитного договору, за умовами якого кінцеву дату повернення кредиту було визначено не пізніше 31 серпня 2019 року включно.

Як свідчать матеріали справи, вказані договори підписані уповноваженими представниками банка та позичальника та скріплені печатками сторін.

Судом встановлено, що укладені між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором кредиту, який підпадає під правове регулювання норм § 1 і 2 глави 71 Цивільного кодексу України та глави 35 Господарського кодексу України.

Згідно вимог ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечуються факти надання Банком на виконання умов Кредитного договору ТОВ "ТЛК "Арктика" кредиту, прострочення останнім виконання грошового зобов'язання з його повернення та сплати процентів за користування кредитними коштами та існування станом на 10.02.2015 заборгованості з повернення кредитних коштів у розмірі 7 717 286,23 доларів США та зі сплати сплаті процентів за користування ними у розмірі 1 268,51 доларів США.

Згідно зі ст. 1052 Цивільного кодексу України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Суд зазначає, що за приписами ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (ст. 548 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Предметом застави можуть бути майно та майнові права (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про заставу").

Так, з метою забезпечення виконання позичальником - ТОВ "ТЛК "Арктика" зобов'язання, що випливає із Кредитного договору, 06 червня 2011 р. між ПАТ "Златобанк" (заставодержатель за договором, відповідач у справі) та гр. ОСОБА_2 (заставодавець за договором, третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) було укладено Договір № 3 застави майнових прав на частку в статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика", до якого в подальшому сторонами вносилися зміни згідно договорів від 10.01.2012, від 01.02.2012, від 20.05.2013, від 10.01.2014, від 19.05.2014 та від 21.10.2014 (далі - Договір застави № 3), відповідно до умов якого заставодавцем з метою забезпечення виконання ТОВ "ТЛК "Арктика" взятих на себе згідно Кредитного договору зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними було передано в заставу Банку майнові права на частку у статутному капіталі ТОВ "Торгово-логістичний комплекс "Арктика" в розмірі 500 000,00 (п'ятсот тисяч гривень 00 копійок) грн., що відповідає 100% статутного капіталу такого товариства.

Згідно п.7.3 Договору застави № 3 цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі про його пролонгацію, зміну процентної ставки тощо.

Окрім того, 03 грудня 2014 р. між ПАТ "Златобанк" (заставодержатель за договором, відповідач у справі) та гр. ОСОБА_1 (заставодавець за договором, третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача) було укладено Договір застави майнових прав №153/10/KL/S-8 (далі - Договір застави майнових прав № 153/10/KL/S-8), відповідно до умов якого гр. ОСОБА_1 було передано в заставу Банку майнові права на грошові кошти, що розміщені на депозитних рахунках згідно договорів банківського вкладу №007340 від 16.09.2009, №007897 від 09.03.2010, №010844 від 24.01.2011, №052522 від 19.12.2013, №0054443 від 28.01.2014 та №059204 від 08.04.2014, у загальному розмірі 7 723 397,67 (сім мільйонів сімсот двадцять три тисячі триста дев'яносто сім) доларів США.

Відповідно до п.7.1 Договору застави майнових прав № 153/10/KL/S-8 цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, враховуючи можливу наявність додаткових угод, у тому числі про продовження строку дії Кредитного договору, зміни (зокрема, збільшення) розміру (суми) кредиту, зміни (зокрема, збільшення) процентної ставки та інше.

Тобто, із матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання позивачем взятих на себе за Кредитним договором зобов'язань між Банком та гр. ОСОБА_1 було укладено Договір застави майнових прав №153/10-KL/S-8, яким було забезпечено виконання усіх грошових зобов'язань за Кредитним договором, шляхом передачі в заставу Банку майнові права на грошові кошти, що розміщені на депозитних рахунках у ПАТ «Златобанк» згідно договорів банківського вкладу №007340 від 16.09.2009, №007897 від 09.03.2010, №010844 від 24.01.2011, №052522 від 19.12.2013, №0054443 від 28.01.2014 та №059204 від 08.04.2014, у загальному розмірі 7 723 397,67 доларів США..

Судом встановлено в ході розгляду справи, що 19 серпня 2014 року Правлінням Національного банку України було прийнято постанову №506/БТ «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю Публічного акціонерного товариства «Златобанк», якою було запроваджено особливий режим контролю за діяльністю банку, призначено куратора та встановлено ряд обмежень в діяльності відповідача. Зокрема, Національним банком України було заборонено відповідачу використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунки, а також зобов'язано відповідача здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в НБУ.

04 грудня 2014 року постановою Правління Національного банку України №777/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії проблемних» зафіксовано невиконання банком з його ж вини кредиторських вимог, низький рівень платоспроможності і ліквідності банку, а також встановлено обмеження «не допускати вчинення будь-яких активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами».

В подальшому 04 лютого 2015 року постановою Правління Національного банку України №777/БТ відповідача було віднесено до категорії проблемних та встановлено обмеження в його діяльності, а саме не допущення вчинення будь-яких активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами строком до 180 днів.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року №105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ЗЛАТОБАНК» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 13.02.2015 року № 30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Златобанк», згідно з яким з 14.02.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію у відповідача строком на три місяці з 14.02.2015 року по 13.05.2015 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «ЗЛАТОБАНК».

Поряд із цим 03 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про внесення змін до Кредитного договору, яким встановлено, що у випадку вжиття відповідачем заходів по стягненню заборгованості, вимога ПАТ «Златобанк» повинна бути задоволена в першу чергу за рахунок наданих в забезпечення майнових прав, а потім за рахунок іншого майна позивача.

У відповідності до п. 3.1.7 Кредитного договору кредитодавець має право у випадку істотного порушення умов Кредитного договору, надіслати лист-попередження з вимогою протягом 2-х календарних днів сплатити заборгованість та повідомлення про звернення стягнення за договором (договорами) забезпечення (в т.ч. шляхом автоматичного набуття прав на предмети застави у відповідності до викладених в таких договорах договорів відступлення) в випадку невиконання у встановлений строк вимог Банку.

Окрім того, положеннями абзацу 1 пункту 3.2.4 Кредитного договору сторонами було погоджено, що кредитодавець зобов'язаний звернути стягнення за договором (договорами) забезпечення (в т.ч. шляхом автоматичного набуття прав на предмети застави у відповідності до викладених в таких договорах договорів відступлення) у випадку невиконання вимог Банку у встановлений п. 3.1.7 цього договору строк.

При цьому положеннями п. 4.4 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 було погоджено, що заставодержатель має право: у випадку невиконання зобов'язань за Кредитним договором, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити свої вимоги за Кредитним договором в тому обсязі, які є на момент фактичного задоволення, зокрема - суму основного боргу, проценти, комісії, неустойку, збитки, завдані простроченням виконання, витрати, пов'язані з утриманням та зверненням стягнення на предмет застави та ін., за рахунок предмета застави шляхом його реалізації способом, визначеним на розсуд заставодержателя, в тому числі, але не виключно, шляхом договірного списання та/або шляхом відступлення заставодавцем заставодержателю майнових прав, які складають предмет застави.

Із матеріалів справи вбачається, що 10.02.2015 листом-попередженням №476, копія якого міститься в матеріалах справи, Банк звернувся до ТОВ "ТЛК "Арктика" з вимогою погасити протягом 2-х календарних днів заборгованість за Кредитним договором з повернення кредитних коштів у розмірі 7 717 286,23 доларів США та сплаті процентів за користування ними у розмірі 1 268,51 доларів США, а у випадку невиконання відповідної вимоги - повідомив про можливість вчинення дій щодо звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав №153/10-KL/S-8.

У відповідь на вказаний лист - попередження ТОВ "ТЛК "Арктика" 11.02.2015 листом №11/02-1, копія якого наявна в матеріалах справи, повідомило Банк про неможливість виконання взятих на себе згідно Кредитного договору зобов'язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування ними, а відтак не заперечувало проти звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав №153/10-KL/S-8 шляхом договірного списання коштів або іншим способом, що не суперечить чинному на момент звернення стягнення законодавству України.

Таким чином, враховуючи існування простроченої заборгованості ТОВ "ТЛК "Арктика" за Кредитним договором, що не заперечується останнім, Банком в силу приписів ст.ст. 572, 574 Цивільного кодексу України, п.п. 3.1.7, 3.2.4 Кредитного договору та п. 4.4 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 було набуто права звернення стягнення на предмет застави за останнім правочином, про що у відповідності до умов Кредитного договору і було попереджено позивача вищезазначеним листом № 476 від 10.02.2015.

Спір у даній справі виник в зв'язку з тим, що враховуючи вищевикладені обставини позивач вважає взяте на себе грошове зобов'язання за Кредитним договором припиненим внаслідок автоматичного набуття відповідачем майнових прав на предмет застави за Договором застави майнових прав №153/10-KL/S-8, посилаючись при цьому на існування підстав для визнання кредитного договору та договору застави припиненими.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час їх підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Кредитного договору, Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8, Договору застави № 3 та додаткових договорів або їх окремих положень суду не надано.

Суд зазначає, що статтею 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери; реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Статтею 23 Закону України "Про заставу" встановлено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 32 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги, звернення стягнення на нього здійснюється шляхом відступлення обтяжувачу відповідного права. Обтяжувач зобов'язаний повідомити в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, боржника та інших обтяжувачів відповідного права грошової вимоги про свій намір набути на свою користь таке право.

Після закінчення строку, вказаного в частині другій статті 28 цього Закону, обтяжувач з вищим пріоритетом, який висловив намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, надсилає письмове повідомлення всім особам, які повинні виконати вимоги за відповідним правом грошової вимоги боржника, яке є предметом забезпечувального обтяження.

З урахуванням того, що станом на час настання строку сплати за Кредитним договором у предмета застави за договором застави не було інших обтяжувачів з вищим пріоритетом, крім відповідача (заставодержателя), а також того, що вимога за заставленим правом грошової вимоги була чинною і її має виконати єдина особа - сам відповідач (заставодержатель (обтяжувач) за Договором застави в обумовлений Кредитним договором термін як момент настання обумовленої в п. 6.1 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 обставини (неповернення кредиту та несплата процентів за користування останнім в обумовлений кредитним договором строк) у відповідності до умов, визначених п.п. 6.2, 6.3 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8, позивач (заставодержатель) звернув стягнення на предмет застави за договором застави.

Відповідач (банк, заставодержатель) після настання обумовлених договором обставин (неповернення в обумовлений кредитним договором строк суми кредиту та несплати в повному обсязі процентів за його користування в день, що слідує за днем, в який мала відбутися, але не відбулася оплата за кредитним договором, набув право вимоги отримання грошових коштів за договорами банківського вкладу.

Так, за умовами п.6.1 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 заставодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет застави, зокрема, якщо в момент настання терміну/спливу строку виконання забезпечених боргових зобов'язань (всіх або будь - якого з них), вони не будуть виконані належним чином, втому числі: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором строк/термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлений Кредитним договором строк сум процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів); у випадку порушення позичальником/заставодавцем інших своїх зобов'язань за Кредитним договором та/або цим договором відповідно.

Як визначено п.6.2 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізація визначається заставодержателем та може здійснюватись як із залученням заставодавця, так і без нього, за вибором заставодержателя: в судовому порядку; або в позасудовому порядку шляхом відступлення заставодержателю майнових прав, що складають предмет застави, як це передбачено чинним законодавством, в тому числі в ст..ст. 26-28, 32 закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»; або шляхом договірного списання; або іншим способом, що не суперечить чинному на момент звернення стягнення на предмет застави законодавству України.

У відповідності до п.6.3 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 звернення стягнення на предмет застави за цим договором здійснюється, зокрема, шляхом відступлення заставодержателю майнових прав , що складають предмет застави. Сторони цим погоджуються, що таке відступлення в порядку позасудового звернення позасудового стягнення на предмет застави вважається таким, що відбулось, з моменту виникнення у заставодержателя права реалізації предмета застави за цим договором, або з моменту спливу такого обов'язкового строку, який може бути встановлений відповідно до чинного законодавства для усунення порушення зобов'язання, забезпеченого заставою, в тому числі початок спливу якого може визначатись поданням заставодержателем повідомлення про усунення порушення.

Відповідно до п. 6.4 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 заставодавець відступає заставодержателю предмет застави - свої законні інтереси та права вимоги до Банку, що випливають з договору банківського вкладу , в якому заставодавець виступає кредитором, в тому числі, але не виключно, права щодо вкладного (депозитного) рахунку, відкритого заставодавцю за договором банківського вкладу, право вимоги/одержання грошових коштів в повній сумі, що знаходяться/будуть знаходитись на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця за договором банківського рахунку, в тому числі грошових коштів вкладу (депозиту), а також процентів, нарахованих на кошти на вкладному (депозитному) рахунку заставодавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Суд зазначає, що положення цього пункту, разом з іншими положеннями Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8, являють собою укладений сторонами Договір з відкладальною умовою про відступлення заставодавцем на користь заставодержателя права вимоги за Договорами банківського вкладу, з метою звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку. Такою відкладальною умовою є факт настання будь-якого з випадків, зазначених у п. 6.1 цього Договору, при цьому факт відступлення права вимоги предмета застави заставодержателю не підлягає підтвердженню додатковим договором (угодою) сторін. З моменту переходу прав (відступлення права вимоги) заставодавця за Договорами банківського вкладу до заставодержателя заставодержатель вправі здійснювати розпорядження Вкладними рахунками на правах вкладника за Договорами банківського вкладу без будь-якої додаткової згоди/погодження/розпорядження з боку заставодавця.

Зокрема, згідно із п. 6.5 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 сторони погоджуються, що: положення статей 6.4, 6.5 цього договору є та становлять договір відступлення прав, без необхідності укладення (підписання) будь-яких додаткових документів (п.п. 6.5.1); договір відступлення укладено із відкладальною умовою, якою є невиконання/неналежне виконання будь-якого з зобов'язань щодо сплати боргових зобов'язань (повністю чи в будь-якій їх частині), зобов'язань, передбачених п. 4.1 цього договору, або подання заставодавцем заставодержателю заяви про дострокове розірвання дії договору банківського вкладу (дострокове витребування вкладу або його частини за договором банківського вкладу) (п.п. 6.5.2); право вимоги є відступленим заставодавцем заставодержателю за договором відступлення в момент виникнення відкладальної умови, вказаної в підпункті 6.5.2 цього договору (п.п. 6.5.3).

Судом встановлено за матеріалами справи, що підписання договору застави, який містить вказівку щодо звернення стягнення на предмет застави у позасудовий засіб та визначає умови його реалізації, обома його сторонами свідчить, що заставодержатель повідомив третю особу про свій намір звернути стягнення на предмет застави у позасудовий спосіб і у відповідності до умов договору застави, а третя особа погодилась на це і не потребує ніяких додаткових повідомлень щодо наміру заставодержателя. При цьому при укладенні спірного Договору застави в вищенаведеній редакції та на вказаних умовах сторони виходили з мотивів забезпечення відсутності додаткових процесуальних дій щодо реалізації Договору застави в разі настання відкладальних умов. Окрім того, в наданих суду письмових поясненнях третя особа 2 зазначає про усвідомлення значення положень Договору застави в частині договірного списання та допущення можливість такого настання.

З огляду на викладені положення та враховуючи невиконання ТОВ "ТЛК "Арктика" вимог Банку щодо погашення спірної заборгованості протягом 2-х днів з моменту отримання листа №476 від 10.02.2015 вбачається, що Банк після настання обумовлених Кредитним договором та Договором застави майнових прав №153/10-KL/S-8 обставин (неповернення в обумовлений кредитним договором строк суми кредиту та несплати в повному обсязі процентів за його користування), 12.02.2015, набув право вимоги отримання грошових коштів, що були предметом застави за Договором застави майнових прав №153/10-KL/S-8, які в силу приписів п. 6.5 такого договору були реалізовані шляхом відступлення права вимоги на грошові кошти, розміщені на рахунках у ПАТ "Златобанк" згідно договорів банківського вкладу №007340 від 16.09.2009, №007897 від 09.03.2010, №010844 від 24.01.2011, №052522 від 19.12.2013, №0054443 від 28.01.2014 та №059204 від 08.04.2014.

Тобто, в силу приписів ст.ст. 512-516 Цивільного кодексу України ПАТ "Златобанк" став новим кредитором за договорами банківського вкладу №007340 від 16.09.2009, №007897 від 09.03.2010, №010844 від 24.01.2011, №052522 від 19.12.2013, №0054443 від 28.01.2014 та №059204 від 08.04.2014.

За висновками суду, відповідно до п. 6.4 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 з моменту виникнення права звернення стягнення на предмет застави (відповідно до п. 6.1 Договору) заставодержатель набуває, а заставодавець втрачає право вимоги до ПАТ «Златобанк» щодо виплати коштів в сумі, передбаченій п. 6.4., та зобов'язання ПАТ «Златобанк» з повернення заставодавцю коштів в сумі, передбаченій п. 6.4, припиняються відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України (поєднання боржника і кредитора в одній особі). Після уступки (відступлення) права вимоги заставодержатель виконує Основне зобов'язання в порядку, визначеному Кредитним договором.

Судова колегія за результатами дослідження Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 дійшла висновку, що вказаний договір є змішаним договором згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, оскільки регулює як правовідносини щодо застави, так і правовідносини щодо відступлення права вимоги.

До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Беручи до уваги, що третьою особою 2 при укладенні договору застави з відповідачем було фактично врегульовано порядок виконання Кредитного договору шляхом відступлення права вимоги по договорах банківського вкладу в разі невиконання (неналежного виконання) позивачем умов Кредитного договору як відкладальної умови, то з моменту отримання відповідачем повідомлення Позивача про неможливість виконання умов Кредитного договору зобов'язання позивача перед відповідачем згідно Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 припинились згідно приписів статей 598, 599 Цивільного кодексу України.

При цьому системний аналіз положень Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 та кредитного договору дозволяє дійти висновку, що:

- звернення стягнення на предмет застави здійснюється у позасудовий спосіб шляхом відступлення відповідачем (заставодавцем) позивачу (банку, заставодержателю) права вимоги за договорами банківського вкладу (п. 6.3, п. 6.4 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8);

- факт відступлення позивачу (заставодержателю) права вимоги за договором банківського вкладу не підлягає підтвердженню додатковим договором (угодою) сторін (п. 6.5.1 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8);

- звернення стягнення на предмет застави здійснюється у момент виникнення у позивача (заставодержателя) права звернення стягнення на предмет застави (п. 6.3 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8);

- підписанням договору застави заставодержатель пред'являє вимогу заставодавцю;

- боржник погодився на звернення стягнення на предмет застави буз укладення додаткових угод, правочинів, повідомлень тощо (п. 5.4 договору застави);

- банк (заставодержатель) набув право розпорядження вкладними рахунками на правах вкладника за договорами банківського вкладу без будь-якої додаткової згоди/погодження/розпорядження з боку боржника (заставодавця) (п. 6.5.1 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8), яке кореспондується з положеннями п. 6.6 договору застави, п. 3.1.10 Кредитного договору щодо права банку самостійно списувати з рахунків позичальника грошові кошти та спрямовувати їх на погашення заборгованості за кредитом.

Стосовно посилання відповідача на наявність порушень при укладенні Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8, зокрема, щодо суперечності цього договору вимогам постанови Правління Національного банку України від 04 грудня 2014 року №777-БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Златобанк» до категорії проблемних», згідно якої встановлені обмеження з метою недопущення вчинення будь-яких активних операцій з інсайдерами та пов'язаними особами, суд зазначає, що згідно Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 № 23, активна банківська операція - операція з розміщення ресурсів банку, яка обліковується за активними балансовими рахунками банку або за активними рахунками позабалансового обліку. До таких операцій належать усі види кредитних операцій, операції з розміщення коштів на кореспондентських рахунках в інших банках, операції з придбання цінних паперів, інші активні банківські операції, уключаючи нараховані за всіма цими операціями доходи.

Проте, за висновками суду, укладення Третьою особою 2 Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8 не є активною банківською операцією.

При цьому суд виходить також з презумпції правомірності правочину, встановленої статтею 204 Цивільного кодексу України, згідно якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, зазначаючи, що відповідачем згідно приписів статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу не надано належних і допустимих доказів того, що вказаний договір застави визнано нікчемним чи законність укладення останнього оспорюється в судовому порядку.

Також судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що внаслідок відступлення права вимоги по договорах банківського вкладу порушуються норми спеціального законодавства, а саме Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема, норми статті 36 вказаного Закону, якими забороняється зарахування зустрічних однорідних вимог, оскільки в даному випадку: по-перше, вчинення договору відступлення права вимоги мало місце до ввеедення тимчасової адміністрації в банку; по-друге, взагалі не мало місце припинення спірних зобов'язань шляхом зарахування.

Відповідач набув права на банківські вклади та шляхом здійснення договірного списання вкладних грошових коштів без будь-яких додаткових погоджень з позивачем в рахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором автоматично, тобто без будь - якого додаткового погодження із вкладником та без укладання з ним додаткових угод, що призвело до погашення кредиторських вимог банку в межах вартості предмету застави. Тобто перехід права вимоги грошових коштів на користь банку за договорами банківського вкладу привів до припинення зобов'язань за кредитним договором та фактичної реалізації права застави шляхом задоволення вимог банку за кредитним договором, а саме поєднання боржника і кредитора в одній особі та припинення зобов'язань відповідно до ст. 606 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, зобов'язання за Кредитним договором припинились внаслідок того, що 12.02.15 р. відповідач в силу застави на підставі договору застави за рахунок відступленого йому права грошової вимоги за договорами банківського вкладу задовольнив свої вимоги за Кредитним договором.

При цьому, автоматичний перехід прав вимоги отримання коштів за договорами вкладу від вкладника до банку під час запровадження в банку тимчасової адміністрації та в процедурі ліквідації є можливим, оскільки не стосується черговості задоволення вимог кредиторів, зокрема, кредиторських вимог гр. ОСОБА_14 згідно Договору застави майнових прав №153/10-KL/S-8, акцептованих уповноваженою особою Фонду в процесі ліквідації ПАТ «Златобанк». До того ж, в даному випадку наведене мало місце до введення тимчасової адміністрації.

Поряд із цим суд зазначає, що заявлений позов по суті є позовом про встановлення факту припинення Кредитного договору та Договору застави.

Так, відповідно до частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Господарським судам підвідомчі справи, визначені статтею 12 Господарського процесуального кодексу України, коли склад учасників спору відповідає статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір носять господарський характер.

Відповідно до змісту статей 11, 15 Цивільного кодексу України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна або припинення правовідношення. Аналогічні положення містяться і в частині 2 статті 20 Господарського кодексу України, де сказано, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, установлення, зміни і припинення господарських правовідносин.

При цьому реалізація такого способу захисту як зміна або припинення правовідношення може відбуватися шляхом розірвання договору.

Як правило, суб'єкт порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Судом встановлено, що позивач просить визнати припиненим Кредитний договір та Договір застави, тобто встановити юридичний факт.

Суд звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено встановлення певних фактів у порядку господарського судочинства як спосіб захисту прав. Юридичні факти можуть встановлюватися господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне (господарське). Тобто його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

На відміну від норм Цивільного процесуального кодексу України (пункт 5 частини 2 статті 234, глава 6 Розділу IV), яким передбачено можливість розгляду судами в порядку окремого провадження справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, Господарський процесуальний кодекс України не містить положень щодо підвідомчості таких спорів господарським судам. Отже, категорія спорів щодо встановлення певних юридичних фактів у правовідносинах між юридичними особами не підлягає розгляду господарськими судами, оскільки предмет спору не відповідає встановленим законом способам захисту прав.

У пункті 4.3 постанови пленуми Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 80 ГПК України.

Відтак, враховуючи вищевикладене, за висновками колегії суддів визначений позивачем предмет даного позову не відповідає встановленим законом або договорами способам захисту прав.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Вищого господарського суду України від 12.02.2013 у справі №5011-34/12256-2012, а також постановах Верховного Суду України від 21..05.2012 у справах №6-69цс11 та №6-88цс11.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення" рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

За таких обставин, вимоги позивача про визнання припиненим Кредитного договору та Договору застави № 3 визнаються судом необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 36, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення складено та підписано 21 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Головуючий суддя А.М. Селівон

Судді О.А. Грєхова

С.А. Ковтун