номер провадження справи 30/6/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 Справа № 908/86/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6)

до відповідача: Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст (69041, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд. 1)

про стягнення 16638,29 грн.,

Суддя Кагітіна Л.П.

За участю представників сторін та учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №14-94 від 18.04.2014 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н від 18.01.2016 р.;

До господарського суду Запорізької області звернулось Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України з позовною заявою про стягнення з Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст 16638,29 грн. за договором № 1283/14-ТЕ-19 купівлі-продажу природного газу від 11.12.2013 р., в т.ч.: 11822,07 грн. основного боргу, 1188,69 грн. пені, 3276,75 грн. інфляційних втрат та 350,78грн. 3% річних.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на приписи ст.ст. 526, 611, 625ЦК України, ст. 193 ГК України та умови укладеного між сторонами договору. При цьому вказує, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу за період січня-лютого 2014 р. теплову енергію на суму 35271,15 грн., проте, в супереч умовам договору та чинного законодавства, зобовязання щодо оплати отриманої теплової енергії відповідачем в повному обсязі не виконані, станом на момент подання позову сума основного боргу складає 11822,07 грн. За доводами позивача, невиконання відповідачем своїх зобовязань за Договором є підставою для покладення на останнього додаткової відповідальності у вигляді передбачених законом санкцій.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.01.2016 р. порушено провадження у справі № 908/86/16, справі присвоєно номер провадження 30/6/16, судове засідання призначено на 18.02.2016 р. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи.

Відповідач у відзиві на позов проти заборгованості у визначеній позивачем сумі станом на момент подання позовної заяви не заперечує, проте вказує, що в результаті незаконної анексії АРК склалася ситуація, при якій мешканці будинку, замовником будівництва якого є ТПТНК «Кераміст», припинили компенсувати витрати на утримання будинку. Наведене, за твердженням відповідача, викликало певні трудності з розрахунками. Також зазначає про оплату суми основного боргу в повному обсязі, на підтвердження чого надано копію платіжного доручення. Посилаючись на норми ст. 83 ГПК України просить не стягувати пеню, обмежившись стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

На підставі ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 10.03.2016 р.

За письмовим клопотанням представників сторін фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних та надав додаткові пояснення по суті спору. Також, в судовому засіданні представник позивача надав письмові пояснення, в яких підтвердив оплати відповідачем 11822,07 грн. основного боргу. Відносно доводів відповідача про звільнення його від відповідальності у вигляді пені, заперечує.

Представник відповідача у судовому засіданні в повному обсязі підтримав доводи, викладені у відзиві на позов.

В судовому засіданні 10.03.2016 р. справу розглянуто по суті спірних правовідносин, прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

11.12.2013 р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавцем, позивачем у справі) та Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст (покупцем, відповідачем у справі) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1283/14-ТЕ-19, відповідно до умов якого, продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ) на умовах цього договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх релігійними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 2.1 Договору сторони погодили місяці та обсяги газу, що протягом вказаних місяців продаються позивачем відповідачу.

При цьому, в п. 2.1.1 Договору, сторони передбачили, що обсяги газу, що планується передати за цим договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Згідно із п. 3.1.2 Договору, відповідач до 15 числа місяця, що передує місяцю поставки газу, надає позивачу належним чином оформлену заявку на планові обсяги споживання газу на наступний місяць, підписану уповноваженою особою. Плановий обсяг поставки підтверджуються позивачем та доводиться до відома газотранспортних підприємств в електронному вигляді оператором ЄГТСУ на відповідний місяць поставки.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п. 3.3 Договору).

Згідно із п. 3.4 Договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктами 5.1, 5.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 31.01.2014 р.) визначено, що ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуг з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1000 куб.м. газу становить 1091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20% - 218,20 грн., всього з ПДВ 1309,20 грн.

У пункті 6.1. Договору, сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач у період січень-лютий 2014 року передав відповідачу природний газ на загальну суму 35271,15 грн. Факт отримання газу на вказану суму відповідачем не заперечується та підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 23449,08грн., від 28.02.2014 р. на суму 11822,07 грн., які підписані та скріплені печатками сторін.

За доводами позивача, станом на момент подання позову заборгованість відповідача за договором становить 11822,07 грн., що є підставою для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Позовні вимоги про стягнення з Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст 16638,29 грн. за договором № 1283/14-ТЕ-19 купівлі-продажу природного газу від 11.12.2013 р., в т.ч.: 11822,07 грн. основного боргу, 1188,69 грн. пені, 3276,75 грн. інфляційних втрат та 350,78грн. 3% річних, є предметом судового розгляду у даній справі.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України (далі ГК України), згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Обставини справи свідчать, що спірні правовідносини сторін ґрунтуються на Договорі купівлі-продажу природного газу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або розстроченням платежу (ч. 1 ст. 694 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами склалися господарські відносини на підставі укладеного між сторонами договору, які породили взаємні обовязки: обовязком позивача стало постачання відповідачу природного газу, а обовязком відповідача оплата вартості газу і наданих послуг у розмірах, строках, порядку та на умовах, визначених Договором.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вказує позивач і підтверджується матеріалами справи, позивачем згідно укладеного між сторонами Договору поставлено відповідачу природній газ на загальну суму 35271,15 грн., що підтверджується копіями актів приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 23449,08грн., від 28.02.2014 р. на суму 11822,07 грн.

Отримання відповідачем природного газу на вказану суму підтверджується підписом покупця на зазначених актах (арк. справи 16, 17).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За визначенням ч.1 ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Як вже зазначалося вище, в п. 6.1. Договору, сторони визначили, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що позивач належним чином виконав свої зобовязання та передав відповідачу природный газ, вартість якого відповідачем не оплачено, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 25.12.2015 р. (дата подання позову згідно штемпелю відділення поштового звязку на конверті ) становила 11822,07 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд відзначає, що позовна вимога про стягнення з відповідача основного боргу за Договором в сумі 11822,07 грн. була заявлена позивачем обґрунтовано.

Однак, після порушення провадження у даній справі відповідач погасив суму основного боргу, перерахувавши на розрахунковий рахунок позивача вартість отриманого від позивача природного газу в сумі 11822,07 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 15.01.2016 р., та про що зазначає позивач у поясненнях від 10.03.2016 р.

Враховуючи викладене, в частині стягнення 11822,07 грн. основного боргу провадження у справі слід припинити на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору.

Слід зазначити, що факт поставки позивачем природного газу на вказану суму, а також розмір несплаченої вчасно вартості газу відповідачем не оспорюється.

Заперечення відповідача стосуються стягнення з нього пені. При цьому, відповідач посилається на те, що зважаючи на складну політичну ситуацію у звязку з незаконною анексією АРК, внаслідок якої мешканці будинку, замовником будівництва якого є ТПТНК «Кераміст», припинили компенсувати витрати на утримання будинку, виникли певні трудності з розрахунками. Просить пеню не стягувати.

Так, у звязку з тим, що відповідач припустився прострочення по сплаті вартості отриманого природного газу, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 1188,69 грн. пені, 3276,75 грн. інфляційних втрат та 350,78 грн. 3% річних.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобовязання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Аналогічні положення містяться в ст.ст. 216, 230, 231 Господарського кодексу України.

Так, ст. 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України встановлено: у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно зі ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань (далі Закон) платники коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Разом з тим, статтею 3 Закону встановлено, що розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Вимоги про стягнення пені заявлені позивачем на підставі п. 7.2 Договору, у разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п.6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань розяснено, що сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом встановлено, що до початку розгляду справи по суті відповідачем у повному обсязі сплачено суму основного боргу, однак, відповідач виконав свої грошові зобовязання з порушенням строків, установлених у Договорі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем строків оплати за Договором, умови Договору та приписи чинного законодавства, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат заявлено обґрунтовано.

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство надані позивачем розрахунки інфляційних втрат, пені та 3% річних, суд дійшов до висновку, що вони є вірними, складеними відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обовязки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість нарахованих санкцій.

Таким чином, з підстав зазначених вище, позовні вимоги задовольняються судом частково в частині стягнення з відповідача 1188,69 грн. пені, 3276,75 грн. інфляційних втрат та 350,78 грн. 3% річних. В частині стягнення 11822,07 грн. основного боргу провадження у справі припиняється на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору, оскільки оплата заборгованості здійснена відповідачем після порушення провадження у справі.

Відповідно до приписів ст. 49 ГПК витрати зі сплати суми судового збору покладаються на відповідача повністю, включаючи суму основного боргу, оскільки сплату заборгованості здійснено після порушення провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45, 22, 33, 34, 44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (м. Київ) до Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст (м. Запоріжжя) задовольнити частково.

Стягнути з Торгівельно-промислової транснаціональної корпорації Кераміст (69041, м. Запоріжжя, вул. Трегубова, буд. 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6; ) 1188 (одна тисяча сто вісімдесят вісім) грн. 69 коп. пені, 3276 (три тисячі двісті сімдесят шість) грн. 75 грн. інфляційних втрат, 350 (триста пятдесят) грн. 78 коп. 3% річних, та 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення 11822,07 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

Суддя Л.П. Кагітіна

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання. Рішення оформлене у повному обсязі та підписане згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 15.03.2016 р.