ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

14 березня 2016 р. Справа № 902/43/16

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", м.Дніпропетровск

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Вінниця

про стягнення 36 450,76 грн за договором від 01.03.2011 р.

За участю секретаря судового засідання Віннік О.В.

За участю представників:

позивача: Молодецький Олександр Станіславович, довіреність № 462-К-О від 09.02.2016 р., паспорт серії НОМЕР_2 виданий Чернівецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 09.10.2000 р.

Відповідач в засідання суду не з'явився.

В С Т А Н О В И В :

Публічним акціонерним товариством "АКЦЕНТ-БАНК" подано позов до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 58 433,59 грн за договором № б/н від 01.03.2011 р., з яких: 22 054,73 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 31 525,34 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором та 4 853,52 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Ухвалою суду від 14.01.2016 р. за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/43/16 та призначено до розгляду на 03.02.2016 р.

Ухвалою від 03.02.2016 р. розгляд справи відкладено до 24.02.2016 р. в зв'язку з неявкою сторін та неподанням витребуваних доказів.

Ухвалою суду від 24.02.2016 р. розгляд справи відкладено до 14.03.2016 р. у зв'язку з неявкою відповідача та з метою забезпечення принципів змагальності та рівності учасників судового процесу.

Відповідач в судове засідання 14.03.2016 р. не з'явився, витребуваних доказів не подав, причин неявки та неподання витребуваних доказів не повідомив, хоча про час та день розгляду справи його було повідомлено завчасно та належним чином - ухвалою суду від 24.02.2016 р. надісланої рекомендованою кореспонденцією.

При цьому суд зазначає, що ухвали суду про порушення провадження у справі від 14.01.2016 р. та про відкладення розгляду справи від 03.02.2016 р. надсилались рекомендованим листом за адресою місцезнаходження відповідача, що є ідентичною тій яка міститься в позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (витяг № 2162447 від 14.01.2016 р.) і під час доставки працівником пошти не були вручені за закінченням терміну зберігання, що стверджується повернутими конвертами з ухвалою про порушення провадження у справі від 14.01.2016 р. отриманої судом 15.02.2016 р. та ухвалою суду про відкладення розгляду справи від 03.02.2016 р. отриманої судом 04.03.2016 р.

Враховуючи наведене суд приймає до уваги такі положення законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.2 ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст.64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В абзаці 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 11 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При неявці відповідача в судове засідання суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Крім того суд звертає увагу на п.4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 р. № 01-8/1228 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році", п.11 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 р. № 01-8/123 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" в яких наголошується, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 2.6.15 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 р. № 28 (з подальшими змінами) на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправлення, підпис працівника, який її здійснив, та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Як наголошується в п.19 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 р. № 01-8/482 "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року" дана відмітка, за умови, що її оформлено відповідно до наведених вимог названої Інструкції, є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам та іншим учасникам судового процесу.

На першому примірнику ухвали, яка наявна в справі, є штамп суду з відміткою про відправку документа. Дана відмітка оформлена відповідно до вимог Інструкції з діловодства в господарських судах України наведених вище, а тому суд дійшов висновку, що вона є підтвердженням належного надсилання копії процесуального документа сторонам.

Враховуючи викладене суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ними права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст.ст.38, 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд зазначає, що станом на 14.03.2016 р. від відповідача не надійшло жодних письмових пояснень, відзиву, клопотань чи заяв по суті спору.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

В засіданні суду позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, якою позивач просить стягнути з відповідача на його користь 36 450,76 грн з яких: 19 227,43 грн - заборгованості по відсоткам та користування кредитом за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р., 12 369,81 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р. та 4 853,52 грн - заборгованості по комісії за період з 10.07.2012 р. по 10.12.2015 р.

Так як вказана позивачем заява про зменшення розміру позовних вимог відповідає вимогам ст.22 ГПК України, вона приймається судом до розгляду.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

01.03.2011 р. Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Клієнт, відповідач) було підписано з Публічним акціонерним товариством "Акцент - Банк" (Банк, позивач) заяву про відкриття поточного рахунку та картка із зразками підписів і відбитка печатки на підставі якої Банком було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_3 та картковий рахунок № НОМЕР_4.

Вказаною заявою обумовлено кредитний ліміт на рахунок, а саме те, що Банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту клієнта за рахунок кредитних коштів у межах ліміту про розмір якого банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку та Клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, що розміщенні в мережі Інтернет на сайті www.a-bank.com.ua, які разом з цією анкетою (заявою) складають Договір банківського обслуговування.

За умовами Заяви від 01.03.2011 р. Клієнт банку, підписавши дану заяву погоджується із Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування за Розрахунковими картками, розміщеними на сайті банку http:// www.a-bank.com.ua; http:// www.client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування.

Також у Заяві вказано, що з її підписанням сторони приєднуються та зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах А-Банку - Договір банківського обслуговування в цілому. Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (http://www.a-bank.com.ua; http://www.client-bank.privatbank.ua або інші Інтернет/SMS-ресурс, зазначений Банком).

Сторони за Заявою від 01.03.2011 р. також погодили, що при укладенні договорів, а також додаткових угод до них Банк та клієнт допускають використання факсимільного відтворення печатки банку і підпису особи, уповноваженої підписувати договори та угоди до них від імені Банку, здійсненого за допомогою засобів копіювання.

Розділом 3.11 Умов та правил надання банківських послуг та Тарифами банку регулюються взаємовідносини між Клієнтом та Банком щодо умов обслуговування кредитних лімітів на поточних рахунках корпоративних клієнтів (а.с.17-29. т.1).

Зокрема, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів Клієнтів, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банка та Клієнта (п.3.11.1. Умов).

Кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта щодо його повернення сплаті відсотків та винагороди (п.3.11.1.3 Умов).

Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - "Угода") (п.3.11.1.8 Умов).

Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших) (п.3.11.1.6 Умов).

Згідно п.3.11.1.12 Умов для розрахунку процентів за користування кредитним лімітом встановлюється диференційована процентна ставка, яка залежить від строку існування непогашеної частини кредиту.

Пунктами 3.11.2.2.2, 3.11.2.2.3, 3.11.2.2.5 Умов визначено зобов'язання для Клієнта сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом, провести погашення кредиту не пізніше встановленого строку безперервного користування кредитом, повернути кредит в строки встановлені п.п.3.11.1.10, 3.11.2.3.4, 3.11.2.2.17.

Також, зазначеними Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку регулюється порядок розрахунків.

Так, відповідно до п.3.11.4.1 Умов за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнуління дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го по 25-го числа місяці (надалі "період, в який дебетове сальдо підлягає обнулінню"), розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.11.4.1.1 Умов).

При не обнулінні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулінню, протягом 30 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, Клієнт виплачує Банку за користування кредитом проценти в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню (п.3.11.4.1.2 Умов).

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулінню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання Клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого строку повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язання (п.3.11.4.1.3 Умов).

Згідно п.3.11.4.4 Умов Клієнт сплачує Банку винагороду за користування лімітом у відповідності з п.п.3.11.1.6, 3.11.2.3.2 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, існуючого на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку встановленому Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.11.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п.3.11.2.2.2, 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3; строків повернення кредиту, передбачених п.п.3.11.1.8, 3.11.2.2.3, 3.11.2.3.4; винагороди, передбаченої п.п.3.11.2.2.5, 3.11.4.4, 3.11.4.5, 3.11.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному в п.3.11.4.1.3, від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.3.11.0.5.1, 3.11.5.2, 3.11.5.3, здійснюється протягом 3 (Трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом (п.3.11.5.4 Умов).

Пунктом 3.11.6.1 Умов зазначено, що обслуговування кредитного Ліміту на поточному рахунку Клієнта здійснюється з моменту подачі Клієнтом до Банку заяви на приєднання до "Умов та Правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі) та/ або з моменту надання Клієнтом розрахункових документів на використання коштів у рамках кредитної Ліміту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих засобів до повного виконання зобов'язань сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк 01.03.2011 р. встановив Клієнту кредитний ліміт на рахунок № НОМЕР_3 в розмірі 1 000,00 грн - з 02.03.2011 р., а з 23.03.2011 р. - 30 000,00 грн, що стверджується довідкою позивача № 08.7.0.0.0/16 від 28.12.2015 р. (а.с.30, т.1).

Відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед банком.

Із матеріалів справи слідує, що невиконання відповідачем зобов'язань по поверненню отриманих в якості кредиту грошових коштів стало підставою для звернення позивачем до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з відповідача суми основної грошової заборгованості за вказаним вище договором у розмірі - 32 957, 35 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 позов задоволено повністю - стягнуто солідарно з відповідачів (в т.ч. і з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1) на користь позивача заборгованість в розмірі - 32 957, 35 грн, а саме:

- 19 973,03 грн - заборгованість за кредитом;

- 9 109,97 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2 795,73 грн - пеня за несвоєчасність виконання, зобов'язань за договором;

- 1 078,56 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також судовий збір в сумі - 1 609,50 грн (а.с. 31-33, т.1).

В зв'язку з неподанням відповідачем апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 та набрання ним законної сили, судом 02.11.2012 р. на виконання рішення суду 23.10.2012 р. видано наказ в якому зазначено про набрання рішенням законної сили 02.11.2012 р., який надіслано позивачу для пред'явлення до виконання (а.с.34, т.1).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, відповідач після винесення рішення від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 не здійснив жодних розрахунків з позивачем за договором № б/н від 01.03.2011 р. та не виконав в добровільному порядку рішення суду від 23.10.2012 р. по справі № 22/5005/8123/2012 щодо сплати необхідних коштів для погашення заборгованості, у зв'язку з чим станом на 10.12.2015 р. у нього існує заборгованість в сумі 91 390, 94 грн, з яких:

- 19 973,09 грн - заборгованість за кредитом;

- 31 164,70 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 34 321,07 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

- 5 932,08 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом.

Враховуючи те, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 було стягнуто з відповідача 19 973,03 грн - заборгованості за кредитом, 9 109,97 грн - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 795,73 грн - пені за несвоєчасність виконання, зобов'язань за договором та 1 078,56 грн - заборгованості по комісії за користуванням кредитом, то предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача 19 227,43 грн - заборгованості по відсоткам та користування кредитом за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р., 12 369,81 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р. та 4 853,52 грн - заборгованості по комісії за період з 10.07.2012 р. по 10.12.2015 р. з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Невиконання відповідачем належним чином свого зобов'язання по виконанню договору № б/н від 01.03.2011 р. та рішення суду від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012, яке набрало законної сили 02.11.2012 р. спонукало позивача звернутись з позовом до суду про стягнення з відповідача 36 450,76 грн за договором № б/н від 01.03.2011 р.

16.06.2015 позивачем було направлено відповідачу претензію № 10221А37WS017 з вимогою про погашення заборгованості за договором банківського обслуговування від 01.03.2011 р., яка була залишена без відповіді та задоволення. (а.с. 40, т.1).

З врахуванням встановлених обставин, суд надаючи оцінку доводам позивача в сукупності із аналізом фактичних обставин спору, дійшов наступних висновків щодо заявленого позову.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно зі ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У відповідності з ч.2. ст.639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч.1 ст.181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно п.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст.1067 ЦК України закріплено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Слід зазначити, що укладений між сторонами, шляхом приєднання договір, за своєю правовою природою є змішаним, зокрема поєднує у собі ознаки договору банківського рахунку та кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Акцент Банк" із заявою про відкриття поточного рахунку у ПАТ "Акцент Банк", за якою відповідач приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розмішені в мережі Інтернет на сайті www.a-bank.com.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № б/н від 01.03.2011р., (надалі - договір) та взяв на себе зобов'язання виконувати умови договору.

Відповідачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок № НОМЕР_3 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms - повідомлення або інших), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг".

Відповідно до п.3.11.1.8 Умов, проведення платежів клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання клієнта до "Умов і правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперової або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - надалі "Угода").

Факт виплати відповідачу коштів підтверджується випискою банку, яка є первинним документом, що відображає рух коштів по поточному рахунку № НОМЕР_3.

Також такий факт встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012.

Як вбачається із наявної у матеріалах справи довідки від 28.12.2015 р. вих. стверджується довідкою позивача № 08.7.0.0.0/16, відповідачу встановлено кредитний ліміт станом на 23.03.2011р. в сумі 30 000,00 грн.

Відповідно до п. 3.11.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Однак, відповідач порушив свої грошові зобов'язання за договором внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.10.2012 р. у справі № 22/5005/8123/2012 дану заборгованість було вирішено стягнути з відповідача на користь позивача.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених вище приписів законодавства заявлення позивачем позовних вимог до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.03.2011 р. у розмірі 36 450,76 грн з яких 19 227,43 грн - заборгованості по відсоткам та користування кредитом за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р., 12 369,81 грн - пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р. та 4 853,52 грн - заборгованості по комісії за період з 10.07.2012 р. по 10.12.2015 р., яка утворилася після винесення судового рішення підлягають задоволенню на підставі наступних статей чинного законодавства.

Згідно ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За умовами ч. 1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Крім того, згідно розділу 3.11.4 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця (далі - "період, в який дебетове сальдо підлягає обнуленню"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулюванню, клієнт виплачує банку за користування кредитом проценти в розмірі 24 % річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулюванню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду; в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання клієнта щодо погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошового зобов'язання клієнт сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 48 (п'ятдесят шість) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами і правилами надання банківських послуг, клієнт сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під "непогашениям кредиту" мається на увазі не виникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

Разом з тим, відповідно до п.3.11.4.4. Умов, клієнт сплачує банку винагороду за використання ліміту у відповідності з п.3.11.1.6., 3.11.2.3.2. 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9 % від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

З огляду на викладене та дослідивши наявні в справі матеріали, перевіривши розрахунок боргу, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 19 227 грн 43 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р. та 4 853 грн 52 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 10.07.2012 р. по 10.12.2015 р. є правомірними, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Вказана заборгованість не включає в себе заборгованість, яка була предметом спору у справі № 22/5005/8123/2012.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до 3.11.5.1 Умов, при порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п. 3.11.2.2.2, 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3 строків повернення кредиту, передбачених п. п. 3.11.1.8., 3.11.2.2.3., 3.11.2.3.4. винагороди, передбаченої п.п. 3.11.2.2.5., 3.11.4,4, 3.11.4.5, 3.11.4.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А у випадку реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п.3.11.4.1.3. від суми заборгованості за кожний день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється у гривні.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Проте, відповідно до п.3.11.5.4 Умов, нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п.3.11.5.1., 3.11.5.2., 3.11.5.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано клієнтом. Відповідно до Тарифів розмір пені складає 0,04 %, але не вище подвійної відсоткової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Згідно із поданим позивачем розрахунком до стягнення заявлено 12 369 грн 81 коп. - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, яка підлягає задоволенню.

Вказаний розмір пені не включає в себе заборгованість по пені, яка була предметом спору у справі № 22/5005/8123/2012.

Перевіркою правильності розрахунку пені за прострочення погашення кредиту в сумі 12 369 грн 81 коп. пені за період з 10.07.2012 р. по 01.07.2014 р. не виявлено помилок, що свідчить про обґрунтованість заявленої до стягнення суми пені.

Пунктом 3.11.2.3.4. Умов передбачено, що банк має право при порушенні клієнтом своїх зобов'язань змінити умови кредитування, вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Слід зазначити що між сторонами виникли відносини кредитування та кредитного обслуговування відповідно до положень гл. 71 ЦК України (ст. 1054 ЦК України).

Відповідач, подавши позивачу заяву про відкриття поточного рахунку, згідно ст.634 ЦК України, приєднався до умов договору банківського обслуговування та погодився з тарифами банку відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті позивача.

Згідно положень ч.3 ст.346 ГК України кредити надаються банками під відсоток. Надання безвідсоткових кредитів забороняється, крім випадків передбачених законом. Вказане узгоджується з положенням ст.1054 ЦК України.

Суд вважає, що між сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору, який є чинним та не визнаний недійсним.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання, заборгованість в добровільному порядку не сплатив, заходів щодо погашення заборгованості не вжив, позовних вимог належними та допустимими доказами не спростував.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням № BOК38ВQ5Q від 28.12.2015 р. на суму 1 378,00 грн, який відповідно до ст.49 ГПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При прийнятті рішення судом враховано п.3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в якому вказано, що у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

14.03.2016 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 42, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної - особи підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1, 21000 (ідентифікаційний код - НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк"", вул.Батумська, 11, м.Дніпропетровськ, 49074 (ідентифікаційний код - 14360080) - 19 227 грн 43 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 12 369 грн 81 коп. - пені, 4 853 грн 52 коп. - заборгованості по комісії за користування кредитом, 1 378 грн 00 коп. - відшкодування витрат пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 16 березня 2016 р.

Суддя Банасько О.О.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи.

2 - відповідачу - АДРЕСА_2, 21000.