ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2016 року Справа № 910/23571/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Судді:Могил С.К. (доповідач), Кривда Д.С., Мамонтова О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 та рішення господарського суду міста Києва від 11.11.2015 у справі № 910/23571/15 господарського суду міста Києва
за позовомпублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
допублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
простягнення 82 637, 07 грн.,
за участю представників

позивача: Цівінської Н.М.,

відповідача: Смакоти Н.І.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 82 637, 07 грн. заборгованості за договором на транспортування природного газу трубопроводами № 14-118-ПР від 30.01.2014.

Рішенням господарського суду міста Києва від 11.11.2015, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016, позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 82 637, 07 грн. заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням місцевого та постановою апеляційного господарських судів, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить їх скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Переглянувши в касаційному порядку оскаржені рішення та постанову, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, між публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (виконавцем) та публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (замовником) 30.01.2014 укладено договір № 14-118-ПР на транспортування природного газу трубопроводами (з урахуванням підписаних обома сторонами протоколів розбіжностей від 11.02.2014 та 12.03.2014), за умовами якого виконавець зобов'язується протягом 2014 року надати замовнику послуги з транспортування трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, в об'ємі 27 000 000 м3, а відповідач - оплачувати надані послуги відповідно до актів наданих послуг.

Додатковою угодою від 03.12.2014 № 1 до договору сторони збільшили обсяг транспортування природного газу у 2014 році, встановивши річний плановий обсяг транспортування природного газу відповідача у 2014 році в обсязі 35 619 000 м3, а також погодили транспортування природного газу у 2015 році в обсязі 36 000 000 м3.

Умовами п.п. 5.1, 5.2 договору визначено, що розрахунки за послуги з транспортування газу трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Вказані тарифи є обов'язковими для сторін з дати набрання ними чинності. Визначена на їх основі вартість послуги буде застосовуватись сторонами при складанні актів наданих послуг та розрахунках за ці послуги згідно з умовами договору.

У розділі 3 договору визначено порядок оформлення здачі-приймання послуг з транспортування газу і, зокрема, передбачено, що надання послуг оформлюється відповідними актами. Якщо замовник та/або його споживачі отримують газ з мережі газорозподільного підприємства, даними для складання актів наданих послуг є дані газорозподільного підприємства про обсяги протранспортованого ним газу замовнику та/або його споживачам.

Відповідно до положень додаткової угоди № 1 договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення підписів уповноважених представників сторін печатками та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01.01.2014 до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані виконавцем послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за договором.

На виконання умов договору позивачем надано послуги з транспортування газу на суму 82 637, 07 грн., на підтвердження чого долучено до матеріалів справи акти прийому-передачі природного газу від 30.11.2014, 31.12.2014, два акти прийому-передачі природного газу для транспортування від 01.08.2015, акти наданих послуг з транспортування газу трубопроводами № 11/2 від 30.11.2014, № 12/2 від 31.12.2014, № 7/2 від 31.07.2015, реєстр обсягів реалізації природного газу з ресурсів НАК "Нафтогаз України" через газорозподільні мережі ПАТ "Харківгаз". Проте відповідач надані послуги не оплатив, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Крім цього, суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні заяви про відмову від позову, зазначив, що Господарським процесуальним кодексом України не передбачена відмова позивача від позовних вимог на стадії апеляційного провадження.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів з огляду на таке.

Виходячи з приписів статей 173, 193 Господарського кодексу України, статей 526, 629 Цивільного кодексу України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином відповідно до його умов та вимог закону, при цьому, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлений судами факт порушення відповідачем умов договору, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками місцевого та апеляційного господарських судів про стягнення з відповідача на користь позивача 82 637, 07 грн. заборгованості.

Доводи скаржника про відсутність у нього обов'язку документально оформити надані послуги з транспортування природного газу шляхом підписання актів приймання-передачі з позивачем у зв'язку з несанкціонованим відбором газу споживачами, зокрема, ПАТ "Луганськгаз", ПАТ "Харківгаз" з газотранспортної мережі за відсутності документального оформлення з ними купівлі газу, обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки невиконання (або неналежне виконання) третіми особами зобов'язань перед замовником не звільняє його від обов'язку оплатити надані позивачем послуги з транспортування природного газу.

Колегія суддів також погоджується з висновком апеляційного господарського суду про відмову у задоволенні заяви про відмову від позову, оскільки передбачене частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача відмовитись від позову може бути реалізоване до прийняття рішення судом першої інстанції.

Доводи скаржника про відсутність його вини у порушенні зобов'язання не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки у спорі про стягнення заборгованості питання вини не має значення, бо навіть за її відсутності заборгованість має бути погашена.

Згідно з ч. 2 ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів у даній справі, оскільки в межах касаційного провадження скаржником не доведено порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, а викладені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновки місцевого та апеляційного господарських судів.

Керуючись ст.ст. 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 - без змін.

Головуючий суддяМогил С.К.
Судді:Кривда Д.С.
Мамонтова О.М.