РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/281/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансовий партнер»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» про стягнення 133 865,16 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Адамчук О.Д. за довіреністю № 03-юр від 04.01.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансовий партнер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» про стягнення 133 865,16 грн. (з яких: 81 929,63 грн. загальної заборгованості за основним боргом; 19 410,24 грн. загальної заборгованості по нарахованих за користування кредитом процентах та 32 525,29 грн. загальної заборгованості по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № КО/Ю/2013-11 від 26.11.2013 р. про надання кредиту юридичній особі (у формі овердрафту).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 р. порушено провадження у справі № 910/281/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 17.02.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи.

Позивач уповноважених представників до судового засідання 17.02.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки не повідомив.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 17.02.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав. До Господарського суду міста Києва 18.01.2016 р. повернувся конверт з направленою ухвалою про порушення провадження у справі з відміткою відділення поштового зв'язку «адресат вибув».

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 р. відкладено розгляд справи до 09.03.2016 р., у зв'язку з неявкою представників сторін у призначене судове засідання, невиконанням ними вимог ухвали суду.

У судовому засіданні 09.03.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надав суду оригінали документів, для огляду судовому засіданні.

Відповідач уповноважених представників до судового засідання 09.03.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав. До Господарського суду міста Києва 18.01.2016 р. повернувся конверт з направленою ухвалою про відкладення розгляду справи з відміткою відділення поштового зв'язку «адресат вибув».

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, у зв'язку з необхідністю витребування у позивача додаткових доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою від 18.01.2016 р. розгляд справи відклав на 14.03.2016 р.; повторно зобов'язав сторін надати суду певні документи та пояснення.

12.03.2016 р. через відділ діловодства господарського суду від позивача надійшли документи, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 р. надав усні пояснення по суті спору; позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 14.03.2016 р. повторно не з'явився, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду в даній справі не виконав.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

У судовому засіданні 14.03.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансовий партнер» (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» (надалі - позичальник/боржник) був укладений кредитний договір № КО/Ю/2013-11 про надання кредиту юридичній особі (у формі овердрафт) (надалі - кредитний договір).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 1.1. договору, в редакції додаткового договору про внесення змін № 2 від 28.11.2014 р., банк на підставі цього договору надає позичальнику право скористатися грошовими коштами, шляхом відкриття овердрафту з максимальним лімітом 92 945,72 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) гривень 72 копійки (надалі - кредит) та сплатою 28,0 % (двадцять вісім) процентів річних за користування кредитними коштами, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строк, згідно умов п. 1.2. договору, сплатити проценти за кредитом, згідно умов п. 3. договору, та виконати усі свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі.

Максимальний ліміт овердрафту починаючи з грудня 2014 року встановлюється на кожний місяць з урахуванням погашеної частини кредитних коштів:

- в строк до 31.12.2014 р. позичальник зобов'язується погасити 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок;

- в строк до 31.01.2015 р. позичальник зобов'язується погасити 36 500,00 (тридцять шість тисяч п'ятсот) гр ивень 00 копійок;

- в строк до 26.02.2015 р. позичальник зобов'язується погасити 36 445,72 (тридцять шість тисяч чотириста сорок п'ять) гривень 72 копійки.

Відповідно до п. 1.2. договору, в редакції додаткового договору про внесення змін № 2 від 28.11.2014 р., позичальник зобов'язується у повній сумі повернути отримані кошти в строк не пізніше 26.02.2015 р., та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі та на умовах визначених п. 3. цього договору.

За умовами п. 3.1. договору, в редакції додаткового договору про внесення змін № 2 від 28.11.2014 р., позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом за процентною ставкою в розмірі 28 % (двадцять вісім) процентів річних за період з дня видачі до строку повернення кредиту, вказаного в п. 1.2. цього договору.

У разі не виконання зобов'язань по погашенню кредиту в строк, обумовлений в п. 1.2. договору, заборгованість позичальника вважається простроченою. У такому випадку позичальник, починаючи з 27.02.2015 р., до дня фактичного погашення позикової (основної) заборгованості сплачує банку проценти за користування кредитом за процентною ставкою в розмірі 56,00 % (п'ятдесят шість) процентів річних.

Відповідно до п. 3.4. договору, проценти за кредит нараховуються щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. В останній місяць дії договору проценти за кредит нараховуються в день закінчення дії договору.

Згідно з п. 3.5. договору, позичальник сплачує проценти щомісячно в строк до 5 числа місяця місяця наступного за місяцем нарахування. Позичальник сплачує проценти за останній період (тобто період, в якому наступає термін повернення кредиту) одночасно з повним погашенням кредиту, в строк вказаний в п. 1.2. договору.

За умовами п. 6.1.9. договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

З матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, останній платіж боржником було здійснено у липні 2015 року.

З метою досудового врегулювання спору позивач письмово (вимога вих. № 950/02 від 12.10.2015 р.), повідомляв відповідача про необхідність виконання ним зобов'язань, прийнятих за умовами договору, однак відповідач залишив без відповіді та реагування дану вимогу.

Станом на 23.10.2015 р. прострочена заборгованість відповідача перед позивачем складає 133 865,16 грн., з яких:

- загальна заборгованість за основним боргом 81 929,63 грн.;

- загальна заборгованість по нарахованих за користування кредитом процентах становить 19 410,24 грн.;

- загальна заборгованість по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту 32 525,29 грн.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Фінансовий партнер» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» про стягнення 133 865,16 грн. (з яких: 81 929,63 грн. загальної заборгованості за основним боргом; 19 410,24 грн. загальної заборгованості по нарахованих за користування кредитом процентах та 32 525,29 грн. загальної заборгованості по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту), у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № КО/Ю/2013-11 від 26.11.2013 р. про надання кредиту юридичній особі (у формі овердрафту).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

26.11.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансовий партнер» (надалі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» (надалі - позичальник/боржник) був укладений кредитний договір № КО/Ю/2013-11 про надання кредиту юридичній особі (у формі овердрафт) (надалі - кредитний договір).

Згідно з п. 1.1. договору, в редакції додаткового договору про внесення змін № 2 від 28.11.2014 р., банк на підставі цього договору надає позичальнику право скористатися грошовими коштами, шляхом відкриття овердрафту з максимальним лімітом 92 945,72 (дев'яносто дві тисячі дев'ятсот сорок п'ять) гривень 72 копійки (надалі - кредит) та сплатою 28,0 % (двадцять вісім) процентів річних за користування кредитними коштами, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строк, згідно умов п. 1.2. договору, сплатити проценти за кредитом, згідно умов п. 3. договору, та виконати усі свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі.

Максимальний ліміт овердрафту починаючи з грудня 2014 року встановлюється на кожний місяць з урахуванням погашеної частини кредитних коштів:

- в строк до 31.12.2014 р. позичальник зобов'язується погасити 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок;

- в строк до 31.01.2015 р. позичальник зобов'язується погасити 36 500,00 (тридцять шість тисяч п'ятсот) гр ивень 00 копійок;

- в строк до 26.02.2015 р. позичальник зобов'язується погасити 36 445,72 (тридцять шість тисяч чотириста сорок п'ять) гривень 72 копійки.

Відповідно до п. 1.2. договору, в редакції додаткового договору про внесення змін № 2 від 28.11.2014 р., позичальник зобов'язується у повній сумі повернути отримані кошти в строк не пізніше 26.02.2015 р., та сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі та на умовах визначених п. 3. цього договору.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши ТОВ «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» за кредитним договором № КО/Ю/2013-11 від 26.11.2013 р. кредитні кошти, тоді як ТОВ «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» свої зобов'язання за даним кредитним договором належним чином не виконало в строк до 26.02.2015 р., у зв'язку з чим у ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер» виникло право вимоги до боржника (позичальника) щодо сплати заборгованості за спірним кредитним договором.

Заборгованість ТОВ «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» по тілу кредиту за кредитним договором станом на 23.10.2015 р. становить 81 929,63 грн. - основний борг за кредитом та 19 410,24 грн. - заборгованість по нарахованих і несплачених процентах за користування кредитом.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, частина 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила статті 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов'язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Слід зазначити, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216, ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, для застосування до боржника відповідальності у вигляді стягнення пені та штрафу, вони мають бути передбачені законом або договором.

За умовами п. 6.1.9. договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення позичальником термінів платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

Оскільки позичальником - ТОВ «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» було порушено зобов'язання за кредитним договором щодо сплати суми кредиту та процентів за користування кредитом, то у ПАТ «Комерційний банк «Фінансовий партнер» виникло право нарахувати штрафні санкції за невиконання зазначених зобов'язань за несвоєчасну сплату процентів та за несвоєчасне повернення кредиту.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, доданий до позовної заяви, судом встановлено, що даний розрахунок містить арифметичні помилки та помилки щодо періоду нарахування, у зв'язку з чим судом виконано власний розрахунок даної вимоги.

Так, за розрахунком суду підлягає стягненню з ТОВ «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» 25 279,32 грн. загальної заборгованості по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту та по процентах за користування кредитом за період з 27.02.2015 р. до 28.08.2015 р., у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № КО/Ю/2013-11 від 26.11.2013 р. про надання кредиту юридичній особі (у формі овердрафту).

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідач жодних належних доказів та пояснень на спростування обставин, викладених у позовній заяві суду не надав, розміру позовних вимог не оспорив.

Враховуючи наведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансовий партнер» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» підлягають задоволенню частково.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «ІНТЕР ГРУП» (02098, м. Київ, вулиця Дніпровська Набережна, 23, офіс 309, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансовий партнер» (04107, м. Київ, вулиця Лук'янівська, 1, ) 81 929 (вісімдесят одна тисяча дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 63 коп. загальної заборгованості за основним боргом; 19 410 (дев'ятнадцять тисяч чотириста десять) грн. 24 коп. загальної заборгованості по нарахованих за користування кредитом процентах; 25 279 (двадцять п'ять тисяч двісті сімдесят дев'ять) грн. 32 коп. загальної заборгованості по нарахованій пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за користування кредитом; 1 899 (одна тисяча вісімсот дев'яносто дев'ять) грн. 28 коп. витрат на сплату судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 17.03.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина