РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/1617/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграційні Системи"

до Приватного акціонерного товариства "ОТІС"

про стягнення 17045 грн. 65 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Пашковська Л.П. - представник за довіреністю № 1-230216 від 19.02.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграційні Системи" з вимогами до Приватного акціонерного товариства "ОТІС" про стягнення 17045 грн. 65 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов'язання з оплати суми індексації (різниці курсу) вартості поставленого товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 на підставі додаткової угоди №4 від 30.07.2015 до зазначеного договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13130,65 грн. Також позивачем, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати авансу (30% вартості товару) за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, а також простроченням сплати решти 70% вартості товару за цим договором, заявлено до стягнення 3915,00 грн. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.02.2016 порушено провадження у справі № 910/1617/16 та справу призначено до розгляду на 23.02.2016.

23.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли документи по справі, в тому числі, пояснення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що вимоги про стягнення пені за прострочення сплати авансу (30% вартості товару) за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 є необґрунтованими, оскільки за умовами даного договору зобов'язання позивача щодо поставки товару виникають через 40 днів після отримання авансу. Крім того, відповідач зазначає, що днем укладення договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 фактично був 15.06.2015, що зазначено на примірниках договору, а не 11.06.2015, а отже доводи позивача про прострочення відповідачем сплати авансу, на думку відповідача, необґрунтовані. Також відповідач вважає, що підстав для сплати пені за прострочення оплати вартості поставленого за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 товару (70% вартості) немає, оскільки відповідач відповідно до п. 2.3.3. даного договору чекав виставлення позивачем рахунку для оплати, однак, оскільки останній виставлений не був, відповідач самостійно сплатив залишкову вартість (70% вартості товару), а отже жодного прострочення її сплати не було. Окрім того, додаткова угода №4 від 30.07.2015, на підставі якої позивач просить стягнути індексацію (різницю курсу) вартості поставленого товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, на думку відповідача, є такою, що суперечить умовам цього договору. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити в позові.

У судове засідання 23.02.2016 з'явились представники позивача та відповідача, які надали пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 23.02.2016 судом оголошено перерву до 11.03.2016.

01.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення до позовних вимог, відповідно до яких позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та надає деталізований розрахунок індексації (різниці курсу) вартості поставленого товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, а також зазначає, що твердження відповідача про порушення додатковою угодою №4 від 30.07.2015 умов основного договору не обґрунтовані, а тому, оскільки законодавство не дозволяє стороні договору в односторонньому порядку відмовитись від договору, додаткова угода №4 є чинною. Також позивачем вказано на те, що датою укладення договору № 0406-ІС-15 є 11.06.2015, а посилання відповідача на 15.06.2015, як на дату його укладення, ґрунтуються виключно на тому, що вказана дата проставлена працівниками відповідача при прошиванні екземпляру договору після його підписання директорами сторін.

У судове засідання 11.03.2016 з'явився представник позивача, який підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у дане судове засідання не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про причини неявки у судове засідання суд не повідомив, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується протоколом судового засідання від 23.02.2016 та підписом уповноваженого представника відповідача Нищенко С.І. у розписці про оголошення перерви у справі №910/1617/16 на 11.03.2016.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 11.03.2016 за відсутності представника відповідача, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 ГПК України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 11.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.06.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні системи» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «ОТІС» (покупець, відповідач) було укладено договір №0406-ІС-15 (далі-Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору, сторони домовились, що постачальник зобов'язується поставити на умовах та у строки, встановлені даним договором, технічні та програмні засоби (товар) у власність покупця, а покупець зобов'язується прийняти товар у власність і оплатити його на умовах даного договору.

Найменування, кількість, ціна та загальна вартість товару, що підлягає поставці, визначається у специфікації, яка після її підписання є невід'ємною частиною договору (п. 1.2. Договору).

За змістом п.п. 2.1., 2.2. Договору, загальна сума договору складається з вартості товару відповідно до специфікацій та не може перевищувати 352210,44 грн. з ПДВ. Розрахунки між сторонами здійснюються у безготівковій формі. Валюта розрахунків - гривня.

Відповідно до п. 2.3. Договору, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку: 30% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 2 робочих днів після підписання даного договору (пп. 2.3.1.); 70% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 3 робочих днів після поставки товару (пп. 2.3.2.).

При цьому, сторони погодили, що ціна несплаченої частини вартості товару підлягає беззаперечній зміні відповідно до викладеного в цьому пункті, про що сторони зобов'язуються підписати додаткову угоду до договору у разі, якщо на момент виставлення постачальником рахунку для здійснення покупцем наступних платежів у розмірі 70% після поставки товару за договором курс продажу долара США до української гривні зміниться більш ніж на 2% по відношенню до курсу продажу долара США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на дату підписання специфікації, то сума платежів вираховується за наступною формулою: СП= С/К1*К2, де СП - скоригована з врахуванням зміни курсу долару США до гривні сума відповідного платежу в гривнях, на яку виставляє рахунок постачальник; С - сума несплаченого платежу в гривнях; К1 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/, встановлений на дату підписання договору; К2 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на момент виставлення постачальником рахунку (пп. 2.3.3.).

Як передбачено п. 3.2. Договору, постачальник зобов'язується поставити товар покупцю не більше ніж за 40 робочих днів від дати передплати покупцем 30% вартості товару, що вказана в специфікації (додатках) до цього договору.

Постачальник залишає за собою право здійснити поставку та монтаж товару у менший строк, ніж вказано в п. 3.2. (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.5. Договору, зобов'язання постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару та його опцій, а також підписання сторонами оформленої належним чином накладної передачі технічної документації, необхідної для належної експлуатації товару, передачі покупцю повного комплекту документів, передбачених пунктом даного договору, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства та повного монтажу товару.

Як встановлено в п. 6.1.Договору, прийняття товару за кількістю проводиться у пункті поставки (склад покупця) у відповідності до видаткової накладної, яка надається до товару.

Відповідно до п. 7.3. Договору, у випадку порушення покупцем строків оплати товару, передбачених п. 2.3. цього договору, понад три календарних дні, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення, але не більше, ніж 5% від вартості обладнання, яке замовляється.

Згідно з розділом 8 Договору, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015.

Між сторонами було також складено специфікації, які є додатками 1-3 до Договору, із погодженими найменуваннями, кількістю, ціною товару, що підлягає поставці за Договором, на суму 149903,76 грн., 53143,86 грн., 137185,08 грн., відповідно.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що позивачем було виставлено відповідачеві рахунки-фактури для оплати товару за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, а саме: № ІС-000330 від 15.06.2015 на суму 149903,76 грн., №ІС-000331 від 15.06.2015 на суму 53143,86 грн., № ІС-000332 від 15.06.2015 на суму 137185,08 грн. (копії рахунків долучені позивачем до документів, поданих 22.02.2016).

Судом встановлено, що 23.06.2015 відповідачем здійснено перерахування на користь позивача грошових коштів в сумі попередньої оплати за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, а саме: згідно з рахунком № ІС-000330 від 15.06.2015 - 44971,13 грн., згідно з рахунком № ІС-000331 від 15.06.2015 - 15943,16 грн., згідно з рахунком № ІС-000332 від 15.06.2015 - 41155,52 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, копія якої долучена ним до позову.

Судом встановлено, що позивачем було здійснено поставку передбаченого договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 (специфікаціями №№1,2,3) товару, що підтверджується наступними видатковими накладними: № ІС-0000246 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 46782,00 грн., № ІС-0000267 від 02.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 33118,32 грн., №ІС-0000268 від 03.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 40725,60 грн., №ІС-0000292 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 16559,16 грн., №ІС-0000244 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 36850,08 грн., № ІС-0000291 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 16293,78 грн., №ІС-0000245 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 125309,40 грн., № ІС-0000253 від 26.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 19163,10 грн., №ІС-0000290 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 5431,26 грн. Вказані накладні підписані зі сторони відповідача представником за довіреністю (копії довіреностей № 612 від 24.06.2015, № 645 від 02.07.2015, № 690 від 16.07.2015 на ім'я ОСОБА_3 наявні у справі) і представником позивача та скріплені печаткою позивача.

Судом встановлено, що 29.07.2015 відповідачем здійснено перерахування на користь позивача грошових коштів в сумі решти 70% вартості поставленого за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 товару, а саме: згідно з рахунком № ІС-000330 від 15.06.2015 - 104932,63 грн., згідно з рахунком № ІС-000331 від 15.06.2015 - 37200,70 грн., згідно з рахунком № ІС-000332 від 15.06.2015 - 96029,56 грн., що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача, копія якої долучена ним до позову.

Судом встановлено, що 30.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні системи» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Отіс» (покупець, відповідач) було укладено додаткову угоду №4 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, відповідно до якої сторони, керуючись п. 2.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, враховуючи комерційний курс покупки долара США на дату підписання специфікацій №№1,2,3 - 11.06.2015 в розмірі 21,04 грн. за 1 долар США, та на дату відвантаження обладнання - 16.07.2015 в розмірі 22,20 грн. за 1 долар США, домовились розрахувати індексацію 70% суми згідно зі специфікацією №№1,2,3 до договору поставки №0406-ІС-15 від 11.06.2015. Покупець перераховує постачальнику індексацію цієї суми в розмірі 13130,65 грн.

Відповідно до акту узгодження цін товарів №001 від 30.07.2015, який підписано сторонами та скріплено їх печатками, сторони домовились, що ними виконано коригування ціни поставки товарів, поставлених згідно з рахунками-фактурами № ІС-000330 від 15.06.2015 (скоригована сума 155689,02 грн.) , №ІС-000331 від 15.06.2015 (скоригована сума 55194,84 грн.), № ІС-000332 від 15.06.2015 (скоригована сума 142479,48 грн.).

Судом встановлено, що позивач 02.10.2015 звернувся до відповідача з претензією №2 від 28.09.2015 про сплату суми індексації у розмірі 13130,65 грн., відповідно до умов додаткової угоди №4 до договору№0406-ІС-15 від 11.06.2015, упродовж 10 календарних днів з дня отримання даної претензії. Вказана претензія отримана відповідачем 08.10.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 683, копія якого долучена позивачем до позову. Відповідачем, власне, жодних заперечень щодо факту відправлення йому претензії №2 від 28.09.2015 про сплату суми індексації зазначено не було.

В обґрунтування позовних вимог, позивач, зокрема, зазначає, що відповідачем не виконано зобов'язання з оплати суми індексації (різниці курсу) 70% вартості поставленого товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 на підставі додаткової угоди №4 від 30.07.2015 до зазначеного договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 13130,65 грн.

Також позивачем, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати авансу (30% вартості товару) за пп. 2.3.1. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, а також простроченням сплати решти 70% вартості товару в порядку пп. 2.3.2. договору, заявлено до стягнення 3915,00 грн. пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку передбаченого договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 (специфікаціями №№1,2,3) товару на загальну суму 340232,70 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № ІС-0000246 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 46782,00 грн., № ІС-0000267 від 02.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 33118,32 грн., №ІС-0000268 від 03.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 40725,60 грн., №ІС-0000292 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 16559,16 грн., №ІС-0000244 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 36850,08 грн., № ІС-0000291 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 16293,78 грн., №ІС-0000245 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 125309,40 грн., № ІС-0000253 від 26.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 19163,10 грн., №ІС-0000290 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 5431,26 грн.

Як встановлено судом, відповідно до п. 2.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку: 30% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 2 робочих днів після підписання даного договору (пп. 2.3.1.); 70% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 3 робочих днів після поставки товару (пп. 2.3.2.).

Як встановлено судом, відповідно до пп. 2.3.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, сторони погодили, що ціна несплаченої частини вартості товару підлягає беззаперечній зміні відповідно до викладеного в цьому пункті, про що сторони зобов'язуються підписати додаткову угоду до договору у разі, якщо на момент виставлення постачальником рахунку для здійснення покупцем наступних платежів у розмірі 70% після поставки товару за договором курс продажу долара США до української гривні зміниться більш ніж на 2% по відношенню до курсу продажу долара США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на дату підписання специфікації, то сума платежів вираховується за наступною формулою: СП= С/К1*К2, де СП - скоригована з врахуванням зміни курсу долару США до гривні сума відповідного платежу в гривнях, на яку виставляє рахунок постачальник; С - сума несплаченого платежу в гривнях; К1 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/, встановлений на дату підписання договору; К2 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на момент виставлення постачальником рахунку.

Таким чином, з сукупного аналізу наведених положень договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, з урахуванням умов пп. 2.3.2. такого договору, за яким 70% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 3 робочих днів після поставки товару, судом вбачається, що підставами для коригування ціни 70% вартості вже поставленого товару є зміна більш ніж на 2% курсу продажу долара США до української гривні по відношенню до курсу продажу долара США на міжбанку, про що сторони укладають відповідну додаткову угоду, при цьому, будь-яких обмежень щодо часового проміжку (відносно періоду між поставкою товару та його оплатою в порядку пп. 2.3.2. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015) умовами зазначених пунктів договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 не передбачено.

Так, як встановлено судом, 30.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні системи» (постачальник, позивач) та Приватним акціонерним товариством «Отіс» (покупець, відповідач) було укладено додаткову угоду №4 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, відповідно до якої сторони, керуючись п. 2.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, враховуючи комерційний курс покупки долара США на дату підписання специфікацій №№1,2,3 - 11.06.2015 в розмірі 21,04 грн. за 1 долар США, та на дату відвантаження обладнання - 16.07.2015 в розмірі 22,20 грн. за 1 долар США, домовились розрахувати індексацію 70% суми згідно зі специфікацією №№1,2,3 до договору поставки №0406-ІС-15 від 11.06.2015. Покупець перераховує постачальнику індексацію цієї суми в розмірі 13130,65 грн.

При цьому, суд зазначає, що сторонами у додатковій угоді №4 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 фактично уточнено (деталізовано) положення пп. 2.3.3 основного договору та зазначено, що основою порівняння комерційних курсів купівлі долара США відносно гривні, як підстави коригування ціни товару, є їх курс станом на дату підписання специфікацій №№1,2,3 та на дату відвантаження обладнання.

Спір у даній справі виник, зокрема, у зв'язку з несплатою оплати суми індексації (різниці курсу) вартості поставленого товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 на підставі додаткової угоди №4 від 30.07.2015.

Як передбачено приписами ст. 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Аналогічні положення наведено в ст. 533 Цивільного кодексу України, відповідно до якої грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як встановлено судом, сторонами у пп. 2.3.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 погоджено загальну умову про коригування 70% вартості товару у випадку зміни курсу купівлі долара відносно гривні, яка отримала вираження в додатковій угоді №4 від 30.07.2015 із деталізованими положеннями щодо розрахунку суми індексації 70% вартості товару.

Суд, дослідивши зміст договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 і додаткової угоди №4 від 30.07.2015 до нього, а також обставини спору, дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми індексації (різниці курсу) за своєю правовою природою є вимогою про стягнення недоплаченої вартості поставленого товару, що становить 13130,65 грн. (індексацію 70% вартості товару відповідно до курсу купівлі долара), умови про сплату якої викладені у додатковій угоді №4 від 30.07.2015 до договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

При цьому, суд зазначає, що у пп. 2.3.2. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 сторони визначили строк виконання обов'язку з оплати товару (70% вартості) - протягом 3 робочих днів після поставки товару, водночас умовами пп. 2.3.3. договору та умовами додаткової угоди №4 (та акту узгодження цін товарів №001) сторони не досягли згоди щодо строків сплати вартості товару, яка підлягає оплаті у зв'язку з індексацією з урахуванням курсу купівлі долара США відносно гривні.

Приписами ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поряд з цим, суд зазначає, що приписи ст. 692 Цивільного кодексу України в даному випадку не застосовуються з огляду на специфічний характер спірних правовідносин між сторонами щодо оплати індексації вартості 70% товару, розмір якої погоджений сторонами в додатковій угоді №4 вже після оплати відповідачем вартості поставленого товару на підставі видаткових накладних та відповідно до сум, вказаних у них (до здійсненого коригування в порядку пп. 2.3.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015), а отже і обов'язок з оплати суми індексації виник після поставки товару і погодження сум індексації в додатковій угоді №4 та акті узгодження цін товарів №001.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зазначає, що як умовами договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, так і положеннями додаткової угоди №4 від 30.07.2015 до нього, не встановлено строку виконання відповідачем обов'язку з оплати індексації вартості товару - 13130,65 грн.

Як передбачено ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, що до позову позивачем долучено копію листа №0015 від 30.07.2015, адресованого відповідачу, за яким позивач вимагав сплати суми індексації у розмірі 13130,65 грн. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відправлення відповідачеві такого листа чи передання йому останнього іншим чином. За таких обставин, суд не приймає в якості належного доказу звернення до відповідача з вимогою про сплату суми індексації вартості поставленого товару у розмірі 13130,65 копію листа №0015 від 30.07.2015 з огляду на відсутність доказів його направлення відповідачу.

В матеріалах справи також наявний лист №0015 від 08.09.2015, в якому, однак, відсутня вимога про сплату конкретно визначеної суми індексації вартості поставленого товару за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, а наявна лише констатація наявності обов'язку щодо оплати суми індексації, а отже такий лист також судом не приймається в якості вимоги про сплату заявленої суми індексації вартості поставленого товару.

Щодо листа позивача №б/н від 24.09.2015, суд зазначає, що у вказаному листі також відсутня вимога про сплату конкретно визначеної суми індексації вартості поставленого товару за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, а також відсутні докази на підтвердження направлення такого листа відповідачу, а отже такий лист також судом не приймається в якості вимоги про сплату заявленої суми індексації вартості поставленого товару.

Позивачем до позову долучено також копії рахунків-фактур № ІС-000447 від 11.08.2015 на суму 2311,29 грн. та №ІС-000448 від 11.08.2015 на суму 10819,36 грн., разом на суму індексації 70% вартості поставленого за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 товару - 13130,65 грн. Разом з тим, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження відправлення відповідачеві таких рахунків чи передання йому їх іншим чином.

В той же час, як встановлено судом, 02.10.2015 позивач звернувся до відповідача з претензією №2 від 28.09.2015 про сплату суми індексації у розмірі 13130,65 грн., відповідно до умов додаткової угоди №4 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, упродовж 10 календарних днів з дня отримання даної претензії. Вказана претензія отримання відповідачем 08.10.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення № 683, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що строк виконання зобов'язання з оплати вартості поставленого товару (індексації 70% його вартості в порядку пп. 2.3.3. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 та додаткової угоди №4 від 30.07.2015) на момент звернення позивачем до суду є таким, що настав.

Таким чином, з огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що у відповідача виникла заборгованість за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, зокрема, додатковою угодою №4 від 30.07.2015 у розмірі 13130,65 грн., вказаний факт відповідачем не спростовано, зокрема не надано доказів сплати ним вказаної суми коштів.

При цьому, доводи відповідача про незаконність укладення додаткової угоди №4 від 30.07.2015 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 через те, що підставою для її укладення в порядку пп. 2.3.3. договору є виставлення позивачем рахунку, а останній не виставлявся, не приймаються судом з огляду на те, що за приписами ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а тому, з урахуванням того, що відповідачем підписано додаткову угоду №4 від 30.07.2015 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 та скріплено печаткою товариства відповідача, що свідчить про волевиявлення сторони договору (додаткової угоди №4) щодо погодження умов, передбачених такою додатковою угодою, в тому числі, стосовно оплати індексації 70% вартості товару, беручи також до уваги приписи ст.ст. 628, 629 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а договір є обов'язковим для виконання сторонами, суд дійшов висновку, що, укладаючи додаткову угоду №4 від 30.07.2015, відповідачем самостійно вчинено дії на встановлення своїх обов'язків по сплаті сум індексації 70% вартості поставленого товару, передбачених такою додатковою угодою, виконання яких в силу наведених статей цивільного законодавства є обов'язковим. При цьому, суд зазначає, що визначення сторонами в додатковій угоді №4 від 30.07.2015 обов'язку відповідача з оплати індексації 70% вартості поставленого товару без попереднього виставлення позивачем рахунку жодним чином не впливає на суть основного зобов'язання та не змінює інших умов договору, відповідно.

Більше того, за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується, а тому, за відсутності доказів визнання недійсним правочину (додаткової угоди №4 від 30.07.2015) в судовому порядку відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Як встановлено ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства "ОТІС" за додатковою угодою №4 від 30.07.2015 до договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 у розмірі 13130,65 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні Системи» до Приватного акціонерного товариства "ОТІС" про стягнення основного боргу (суми індексації) у розмірі 13130,65 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати авансу (30% вартості товару) за пп. 2.3.1. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, а також простроченням сплати решти 70% вартості товару в порядку пп. 2.3.2. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, позивачем заявлено до стягнення 3915,00 грн. пені: 1174,50 грн. за прострочення сплати авансу; 2740,50 грн. за прострочення сплати 70% вартості поставленого товару (розрахунок в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, у випадку порушення покупцем строків оплати товару, передбачених п. 2.3. цього договору, понад три календарних дні, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,5% від вартості товару за кожний день прострочення, але не більше, ніж 5% від вартості обладнання, яке замовляється.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що вказівка у п. 7.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 на прострочення строків оплати товару понад три календарних дні не впливає на момент виникнення прострочення виконання покупцем грошового зобов'язання та не змінює початку нарахування пені внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання, а фактично визначає загальну умову (прострочення сплати коштів більш, ніж на три календарні дні), при настанні якої у постачальника виникає право на стягнення з покупця пені за кожен день прострочення, тобто починаючи з першого дня прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як встановлено судом, відповідно до пп. 2.3.1. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку: 30% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 2 робочих днів після підписання даного договору.

З урахуванням того, що датою укладення договору № 0406-ІС-15 є 11.06.2015, а умовами пп. 2.3.1. такого договору встановлений обов'язок покупця здійснити оплату авансу у строк протягом двох робочих днів з дня підписання договору, суд дійшов висновку, що останнім днем для перерахування попередньої оплати у розмірі 30% ціни договору є 15.06.2015.

При цьому, судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що датою укладення договору №0406-ІС-15 є 15.06.2015, з огляду на таке.

Як встановлено ст. 631 Цивільного кодексу України, договір набирає чинності з моменту його укладення.

Як вбачається з першого аркуша договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, у його правому верхньому куті вказано : « 11 червня 2015 року», що є датою укладення договору сторонами, починаючи з якої, в порядку ст.ст. 629, 631 Цивільного кодексу України, зазначений договір набрав чинності та став обов'язковим для виконання його сторонами, в тому числі, в частині положень про оплату авансу (пп. 2.3.1.).

Посилання відповідача на те, що на зворотній стороні останнього аркуша договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 вказано дату « 15.06.2015» судом не приймаються, оскільки ця дата зазначена після слів: «Узгоджено Юридичний департамент 15.чер.2015 ОСОБА_4, підпис», що пов'язано виключно з порядком узгодження такого договору у юридичному департаменті відповідача та не впливає на перенесення моменту набуття договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 чинності, оскільки механізм узгодження внутрішнім підрозділом юридичної особи умов вже укладеного договору (останній підписано керівниками сторін, за відсутності особливих вказівок щодо дати укладення у місцях для підпису) перебуває в межах правового регулювання виключно внутрішньогосподарських відносин у товаристві відповідача, які не поширюють свою дію на господарські відносини, що виникли між позивачем та відповідачем разом з укладенням спірного договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015.

Більше того, як встановлено судом, згідно з розділом 8 договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що виставлення позивачем рахунків-фактур для оплати товару за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015, а саме: № ІС-000330 на суму 149903,76 грн., №ІС-000331 на суму 53143,86 грн., № ІС-000332 на суму 137185,08 грн., які датовані 15.06.2015, копії яких долучені позивачем до документів, поданих 22.02.2016, не впливає на строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати авансу, зокрема, його відтермінування, оскільки порядок оплати авансу за умовами договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015, з урахуванням специфікацій №№ 1, 2, 3, не ставиться в залежність від виставлення постачальником рахунків на оплату, а отже, з урахуванням того, що рахунки-фактури № ІС-000330, №ІС-000331, № ІС-000332 фактично дублюють специфікації №№ 1, 2, 3 щодо найменувань товарів, зокрема їх реквізитів, та ціни, суд дійшов висновку, що останнім днем для перерахування попередньої оплати у розмірі 30% ціни договору в порядку пп. 2.3.1. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 є 15.06.2015.

В той же час, як встановлено судом, відповідач здійснив перерахування на користь позивача грошових коштів в сумі попередньої оплати за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 лише 23.06.2015, відповідно до банківської виписки по рахунку позивача, №0800, чим прострочив виконання такого зобов'язання, а отже, і порушив умови укладеного договору.

З огляду на вищенаведене, допущене відповідачем прострочення сплати авансу в порядку пп. 2.3.1. договору №0406-ІС-15 від 11.06.2015 є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати авансу, суд зазначає, що він здійснений за період з 16.06.2015 по 22.06.2015, тобто в межах шестимісячного строку нарахування та не перевищує розміру пені, встановленого чинним законодавством України та умовами договору, а отже стягненню підлягає пеня в розмірі 1174,50 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні Системи» до Приватного акціонерного товариства "ОТІС" про стягнення суми пені за прострочення сплати авансу за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 підлягають задоволенню повністю, у розмірі 1174,50 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати 70% вартості поставленого товару, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, позивачем було здійснено поставку передбаченого договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 (специфікаціями №№1,2,3) товару на загальну суму 340232,70 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: № ІС-0000246 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 46782,00 грн., № ІС-0000267 від 02.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 33118,32 грн., №ІС-0000268 від 03.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 40725,60 грн., №ІС-0000292 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000332) на суму 16559,16 грн., №ІС-0000244 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 36850,08 грн., № ІС-0000291 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000331) на суму 16293,78 грн., №ІС-0000245 від 24.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 125309,40 грн., № ІС-0000253 від 26.06.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 19163,10 грн., №ІС-0000290 від 16.07.2015 (рахунок-фактура ІС-000330) на суму 5431,26 грн.

При цьому, як встановлено судом, за змістом п. 3.5. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, зобов'язання постачальника з поставки товару вважається виконаним з моменту передачі товару та його опцій, а також підписання сторонами оформленої належним чином накладної передачі технічної документації, необхідної для належної експлуатації товару, передачі покупцю повного комплекту документів, передбачених пунктом даного договору, оформлених згідно з вимогами чинного законодавства та повного монтажу товару.

З огляду на те, що передання відповідачеві останнього комплекту товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 відбулась за видатковими накладними №ІС-0000292, № ІС-0000291, №ІС-0000290, які датовані 16.07.2015, суд, з урахуванням п. 3.5. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, дійшов висновку, що поставка товару за таким договором в повному обсязі відбулась разом з переданням відповідачеві останнього комплекту товару, тобто 16.07.2015.

Як встановлено судом, відповідно до пп. 2.3.2. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, розрахунки за товар здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у наступному порядку: 70% ціни даного договору покупець сплачує продавцю протягом 3 робочих днів після поставки товару.

В той же час, згідно з пп. 2.3.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, ціна несплаченої частини вартості товару підлягає беззаперечній зміні відповідно до викладеного в цьому пункті, про що сторони зобов'язуються підписати додаткову угоду до договору у разі, якщо на момент виставлення постачальником рахунку для здійснення покупцем наступних платежів у розмірі 70% після поставки товару за договором курс продажу долара США до української гривні зміниться більш ніж на 2% по відношенню до курсу продажу долара США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на дату підписання специфікації, то сума платежів вираховується за наступною формулою: СП= С/К1*К2, де СП - скоригована з врахуванням зміни курсу долару США до гривні сума відповідного платежу в гривнях, на яку виставляє рахунок постачальник; С - сума несплаченого платежу в гривнях; К1 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/, встановлений на дату підписання договору; К2 - курс продажу долару США на міжбанку згідно з сайтом http://minfin.com.ua/currency/mb/ на момент виставлення постачальником рахунку.

Так, відповідач зазначає, що відповідно до зазначених положень договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 підставою для оплати решти 70% вартості поставленого товару є виставлення позивачем рахунку для здійснення покупцем наступних платежів у розмірі 70% після поставки товару, однак такий рахунок виставлено не було, у зв'язку з чим відповідач вважає, що умова оплати вартості товару не настала, а отже жодного прострочення оплати 70% вартості поставленого товару не було, оскільки така сплата була здійснена відповідачем 29.07.2015 в добровільному порядку.

З цього приводу суд зазначає, що положення пп. 2.3.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 про виставлення рахунку для оплати, за наявності умови пп. 2.3.2. щодо оплати 70% вартості товару протягом 3 робочих днів після поставки товару, не може стосуватися строку або терміну здійснення розрахунків, оскільки всупереч приписам ст. 252 ЦК України, відповідно до якої строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати, посилання на виставлення рахунку для оплати, як умову оплати за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015, не є законним визначенням строку чи терміну в зобов'язанні, в тому числі вказівкою на подію, яка має неминуче настати, адже пов'язана із суб'єктивною поведінкою сторони, що обумовлена її волею.

Більше того, як зазначено вище, положення пп. 2.3.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 стосуються порядку вчинення сторонами договору дій, пов'язаних з приведенням ціни такого договору у відповідність до курсу купівлі долара США відносно гривні, що, у разі наявності передбачених зазначеним підпунктом умов, є підставою для коригування ціни договору, вже після фактичної поставки товару.

Отже, підпункти 2.3.2. та 2.3.3. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 регулюють різні умови договору, зокрема пп. 2.3.2. договору встановлює конкретний строк оплати поставленого товару - протягом 3 робочих днів після поставки товару, тоді як пп. 2.3.3. договору фактично регулює порядок (механізм) коригування ціни договору до еквіваленту валюти (долар США), не обмежуючись при цьому виключно періодом з моменту поставки товару до моменту оплати в порядку пп. 2.3.2.

За таких обставин, з урахуванням тих обставин, що днем поставки товару за договором № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 в повному обсязі є 16.07.2015, суд дійшов висновку, що останнім днем перерахування решти 70% вартості поставленого товару (у розмірі, як це передбачено у специфікації№№1,2,3 та видаткових накладних) в порядку пп. 2.3.2. договору № 0406-ІС-15 від 11.06.2015 є 21.07.2015.

В той же час, як встановлено судом, відповідач здійснив перерахування на користь позивача грошових коштів в сумі 70% вартості поставленого за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 товару лише 29.07.2015, чим прострочив виконання такого зобов'язання, а отже, і порушив умови укладеного договору, що, відповідно, є підставою для стягнення з відповідача штрафних санкцій у вигляді пені.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати 70% вартості поставленого товару, суд зазначає, що він здійснений за період з 22.07.2015 по 28.07.2015, тобто в межах шестимісячного строку нарахування та не перевищує розміру пені, встановленого чинним законодавством України та умовами договору, а отже стягненню підлягає пеня в розмірі 2740,50 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні Системи» до Приватного акціонерного товариства "ОТІС" про стягнення суми пені за прострочення сплати 70% вартості поставленого товару за договором №0406-ІС-15 від 11.06.2015 підлягають задоволенню повністю, у розмірі 2740,50 грн.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на встановлені судом обставини, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні Системи» до Приватного акціонерного товариства "ОТІС" про стягнення 17045 грн. 65 коп. підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ОТІС» (03062, м. Київ, вул. Чистяківська, 32; ідентифікаційний код: 14357579) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтеграційні системи» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 119, оф. 26; ідентифікаційний код: 35431019) суму основного боргу у розмірі 13130 (тринадцять тисяч сто тридцять) грн. 65 коп., пеню у розмірі 3915 (три тисячі дев'ятсот п'ятнадцять) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.03.2016

Суддя І.М. Отрош