ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 910/29818/14-г

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого суддіШевчук С.Р. (доповідач)
суддівВоліка І.М., Демидової А.М.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.11.2015
у справі№ 910/29818/14-г господарського суду міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"
провизнання договору поруки недійсним
в судовому засіданні взяли участь представники:

- позивача: Винокуров О.В., дов. № ТН-18-10/2016 від 04.01.2016

- відповідача: Лупич А.В., дов. б/н від 20.01.2016

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.09.2015 у справі №910/29818/14-г (у складі головуючого судді Домнічевої І.О., суддів Стасюка С.В., Бондарчука В.В.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 (у складі головуючого судді Баранця О.М., суддів Сітайло Л.Г., Пашкіної С.А.), задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", визнано недійсним з дати укладення договір поруки № 5848954 від 14.12.2007 укладений між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк" та Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО".

Не погоджуючись з прийнятими у даній справі судовими рішеннями, ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 203, 207, 215, 241 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-2, 4-3, 42, 43 ГПК України, невідповідність висновків судів обставинам справи, просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2015 у справі №910/29818/14-г і прийняти нове рішення, яким відмовити повністю в задоволенні вимог ПрАТ СК "ВУСО" про визнання договору поруки недійсним.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, вважає доводи касаційної скарги необґрунтованими, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 14.12.2007 між ЗАТ "Перший Український Міжнародний Банк" та фізичною особою ОСОБА_7, як позичальником, був укладений кредитний договір № 5847760, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 960 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути їх в строк до 14.12.2020.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 5847760 від 14.12.2007 між ЗАТ "ПУМБ" та ЗАТ "Страхова компанія "ВУСО", в особі голови правління ОСОБА_8, який діяв на підставі статуту та рішення спостережної ради поручителя (протокол № 15 від 06.11.2007), був укладений договір поруки № 5848954 від 14.12.2007.

Згідно з п. 7.4.2 статуту ЗАТ "СК "ВУСО" в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину, до компетенції спостережної ради відноситься затвердження максимального розміру сум по різних видах операцій, на які правління можуть бути укладеній договори (угоди) без узгодження зі спостережною радою, а також надання письмової згоди на підписання договорів, що укладаються на суму, яка перевищує встановлений максимальний розмір.

Також судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до рішення спостережної ради ЗАТ "СК "ВУСО", оформленого протоколом № 16 від 29.12.2006, граничний розмір господарського правочину (іншого аніж договір страхування), який голова правління ЗАТ "СК "ВУСО" у 2007 році був управнений укладати без попередньої згоди спостережної ради товариства становить 100 000,00 грн.

Рішенням спостережної ради ЗАТ "СК "ВУСО", оформленим протоколом № 15 від 06.11.2007, було вирішено виступити поручителем по виконанню кредитних зобов'язань суб'єктом підприємницької діяльності ОСОБА_7 за кредитом перед ЗАТ Перший український міжнародний банк" у сумі 960 000,00 дол. США, відсоткова ставка - 11,5%, строк кредиту - не більше 10 років.

Разом з тим, згідно з умовами оспорюваного договору поруки забезпечене зобов'язання ОСОБА_7 не як суб'єкта підприємницької діяльності, а як фізичної особи, а строк забезпеченого кредитного зобов'язання - до 14.12.2020, тобто тринадцять років.

Оскільки позивач стверджував, що підпис на договорі поруки №5848954 від 14.12.2007 виконаний не ОСОБА_8, а невідомою особою, судом першої інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу у даній справі, за результатами проведення якої висновком експерта почеркознавчої експертизи № 63 від 05.08.2015 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_8 в договорі поруки № 5848954 від 14.12.2007, укладеному між ЗАТ "ПУМБ" та ЗАТ "СК "ВУСО", виконані не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням справжньому підпису (підписам) ОСОБА_8

Провести технічну експертизу печатки ЗАТ "СК "ВУСО" не було технічної можливості, оскільки 07.09.2010 на позачергових загальних зборах акціонерів ЗАТ "СК "ВУСО" було прийнято рішення про зміну найменування товариства, назву товариства було приведено у відповідність з Законом України "Про акціонерні товариства", відповідно найменування змінено з Закритого акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО". У зв'язку із цим 05.04.2011 печатку ЗАТ "СК "ВУСО" було знищено, що підтверджується актом знищення печатки ЗАТ "СК "ВУСО" від 05.04.2011.

За таких обставин, зважаючи на те, що висновок № 63 від 05.08.2015, складений за наслідками проведення судової експертизи, не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів щодо його правильності, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що підписання спірного договору поруки невстановленою особою свідчить про відсутність волі ЗАТ "СК "ВУСО" на укладення спірного договору поруки. При цьому, ЗАТ "ПУМБ" був обізнаний про укладення договору поруки з боку ЗАТ "СК "ВУСО" з перевищенням повноважень, визначених у рішенні спостережної ради ЗАТ "СК "ВУСО", оформленому протоколом № 15 від 06.11.2007, оскільки посилання на зазначене рішення міститься в самому договорі поруки № 5848954 від 14.12.2007. На підставі викладеного, а також зважаючи на укладення спірного договору поруки з порушенням правил щодо спеціальної правосуб'єктності страховика, визначеної у ст. 2 Закону України "Про страхування" та статуті ЗАТ "СК "ВУСО", суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про наявність підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, для визнання недійсним договору поруки № 5848954 від 14.12.2007 і про неможливість застосування до спірних відносин положень ст. 241 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 Цивільного кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

Враховуючи те, що статутом ЗАТ "СК "ВУСО" передбачені повноваження спостережної ради на надання згоди правлінню на підписання договорів, що укладаються на суму, яка перевищує встановлений максимальний розмір, і відповідно до рішення спостережної ради ЗАТ "СК "ВУСО", оформленого протоколом № 15 від 06.11.2007, було вирішено виступити поручителем по виконанню кредитних зобов'язань СПД ОСОБА_7 за кредитом перед ЗАТ Перший український міжнародний банк" у сумі 960 000,00 дол. США на строк не більше десяти років, про що був обізнаний ЗАТ "ПУМБ", оскільки в договорі поруки №5848954 від 14.12.2007 зазначено, що голова правління ЗАТ "СК "ВУСО" діяв на підставі статуту компанії та протоколу № 15 від 06.11.2007, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку, що договір поруки № 5848954 від 14.12.2007 укладений з боку ЗАТ "СК "ВУСО" з перевищенням повноважень, оскільки за умовами кредитного договору №5847760 від 14.12.2007, в забезпечення виконання якого був укладений спірний договір поруки, позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти в строк до 14.12.2020, тобто кредит був наданий на більший строк, ніж десять років, що свідчить про недотримання умов, за яких спостережна рада ЗАТ "СК "ВУСО" надала згоду на укладення спірного договору поруки.

Відповідно до ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Згідно з п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, ЗАТ "СК "ВУСО" не вчинювало ніяких дій, які б свідчили про схвалення договору поруки № 5848954 від 14.12.2007, і листування між ЗАТ "СК "ВУСО" та ПАТ "ПУМБ" щодо заявлених банком вимог за договором поруки № 5848954 від 14.12.2007, зокрема лист ЗАТ "СК "ВУСО" № НОМЕР_1 30.10.2014, також не містить відомостей щодо обізнаності ЗАТ "СК "ВУСО" про укладення 14.12.2007 такого договору поруки або визнання наявності зобов'язань за договором поруки № 5848954 від 14.12.2007.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для визнання недійсним договору поруки № 5848954 від 14.12.2007 відповідно до ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, оскільки згідно з положеннями ст. 241 Цивільного кодексу України у випадку відсутності наступного схвалення правочину, вчиненого представником з перевищенням повноважень, особою, яку він представляє, такий правочин не створює цивільні права та обов'язки для цієї особи.

Також судом першої інстанції правомірно відхилено заяву відповідача про застосування строків позовної давності на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України, оскільки при розгляді справи судами на підставі наданих сторонами документів встановлено, що ЗАТ "СК "ВУСО" міг дізнатися про наявність договору поруки № 5848954 від 14.12.2007 тільки у жовтні 2014 року у зв'язку з отриманням листа-вимоги ПАТ "ПУМБ" вих. № 61-05-912 від 16.10.2014 про сплату ЗАТ "СК "ВУСО", як поручителем, заборгованості за кредитним договором № 5847760 від 14.12.2007.

Щодо доводів касаційної скарги, то вони не спростовують вказаного висновку суду, спростовуються вищенаведеним, та, крім того, пов'язані з переоцінкою доказів, що виходить за межі повноважень касаційної інстанції.

З огляду на викладене та враховуючи, що скаржник в силу ст. 33 ГПК України не довів в установленому законом порядку тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та оскільки в силу вимог ч.2 ст.1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень у справі № 910/29818/14-г.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.11.2015 та рішення господарського суду міста Києва від 08.09.2015 у справі №910/29818/14-г залишити без змін.

Головуючий суддя С.Р. Шевчук

С у д д я І.М. Волік

С у д д я А.М. Демидова