ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 926/767-б/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

ГоловуючогоЖукової Л.В. (доповідач),
Суддів:Панової І.Ю., Погребняка В.Я.,
розглянувши касаційну скаргу приватної фірми "Інтервал"
на ухвалу господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015
та постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015
у справі№ 926/767-б/15 господарського суду Чернівецької області
за заявою публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ"
до боржникаприватної фірми "Інтервал"
провизнання банкрутом
за участю представників сторін: ПАТ "Піреус Банк МКБ" - Різунова Р.С.; приватної фірми "Інтервал" Ткач Д.Б.; Пелепчука В.В.

ВСТАНОВИВ :

Ухвалою господарського суду Чернівецької області (суддя Дутка В.В.) від 27.05.2015 у справі № 926/767-б/15 за заявою публічного акціонерного товариства "Піреус Банк МКБ" порушено провадження у справі про банкрутство приватної фірми "Інтервал" про визнання банкрутом,; визнано безспірні грошові вимоги заявника до боржника на суму 9 433 334,67 грн., покладено на боржника судовий збір за подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника; призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кучака Ю.Ф.; встановлено розпоряднику майна заробітну плату в розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання ним повноважень, сплату якої визначено здійснювати шляхом її авансування заявниками в рівних частинах на депозитний рахунок нотаріуса; зобов'язано оприлюднити на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство; заборонено боржнику та власнику майна боржника приймати рішення щодо ліквідації, реорганізації боржника, а також відчужувати основні засоби та предмети застави; зобов'язано розпорядника майна скласти реєстр вимог кредиторів та подати до господарського суду на затвердження, провести інвентаризацію майна; призначено попереднє засідання суду.

Не погодившись із наведеною ухвалою господарського суду боржник звернувся до апеляційного господарського суду зі скаргою, у якій просив прийняти апеляційну скаргу до розгляду, скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПАТ "Піреус Банк МКБ".

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 (головуючий суддя: Желік М.Б., судді: Марко М.Б., Юрченко Я.О.) у задоволенні вимог апеляційної скарги приватної фірми "Інтервал" відмовлено. Ухвалу господарського суду Чернівецької області у справі № 926/767-б/15 від 27.05.2015 року залишено без змін.

Приватна фірма "Інтервал" у касаційній скарзі просить Вищий господарський суд України скасувати ухвалу суду першої інстанції про порушення провадження у даній справі про банкрутство та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ПАТ "Піреус Банк МКБ" про порушення провадження у справі про банкрутство фірми "Інтервал", пославшись на порушення та невірне застосування судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (Далі - Закон) .

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Під час розгляду даної справи судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини справи.

29.04.2015 року до господарського суду звернулось ПАТ "Піреус Банк МКБ" з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство боржника з вимогами на суму 13 821 339,68 грн., з яких 615 791,33 доларів США (станом на 29.04.2015 року у гривневому еквіваленті становить 13 743 996,60 грн.) основного боргу, 35000,00 грн. штрафу, 3 190,00 доларів США (що в гривневому еквіваленті станом на 29.04.2015 року становить 71 017,08 грн.) витрат державного мита, 236,00 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу, та 6 090,00 грн. судового збору за подання заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, з яких вимоги кредитора у сумі 4 346 915,00 грн. забезпечені заставою майна боржника, які кредитор просив включити до реєстру вимог кредиторів згідно із встановленою законом черговості.

У підтвердження грошових вимог до боржника заявником подано копію кредитного договору № 00443-СL від 17.01.2008 (з додатками), договору іпотеки від 18.01.2008, договору застави від 01.10.2008, рішення господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99, наказ господарського суду Чернівецької області від 11.05.2010 про примусове виконання рішення суду, постанову державного виконавця від 27.05.2010 про відкриття виконавчого провадження ВП № 19448713, постанову державного виконавця від 27.06.2013 про повернення виконавчого документа стягувачу, постанову державного виконавця від 18.09.2013 про відкриття виконавчого провадження ВП № 39843849, довідку про рух коштів по рахунку боржника, платіжні доручення про часткове погашення боргу боржником.

Судом першої інстанції встановлено, що триста розмірів мінімальної заробітної плати станом на дату звернення заявника до суду становить 365 400,00 грн., безспірні ж вимоги заявника, які підтвердженні належними доказами та свідчать про неплатоспроможність боржника становлять 9 433 334,67 грн., відтак, розмір вимог заявника є таким, що перевищує розмір, встановлений ч. 3. ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Порушуючи провадження у справі про банкрутство приватної фірми "Інтервал", суд першої інстанції, висновок якого підтримав апеляційний господарський суд виходив з того, що вимоги ініціюючого кредитора є безспірними, оскільки їх сукупний розмір перевищує триста мінімальних розмірів заробітної плати, до того ж, вимоги не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку та не повністю забезпечені заставою боржника.

Заперечивши проти висновків попередніх судових інстанцій, заявник касаційної скарги зазначає, що судами не враховано те, що вимоги ініціюючого кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника, що в свою чергу є підставою для відмови у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Проте, колегія суддів відхиляє наведені доводи касаційної скарги, з огляду на таке.

Частиною 3 ст.10 Закону передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до ст.1 Закону боржник - юридична особа - суб'єкт підприємницької діяльності або фізична особа за зобов'язаннями, які виникли у фізичної особи у зв'язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, неспроможний виконати протягом трьох місяців свої грошові зобов'язання після настання встановленого строку їх виконання, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, та постановою про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

За загальним правилом, визначеним ч.2 ст.11 Закону до заяви про порушення провадження у справі про банкрутство мають бути додано, зокрема, докази, того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили; відповідна постанова органу державної виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження з виконання вимог кредитора; докази того, що сума вимог кредитора (кредиторів) не забезпечена повністю заставою майна боржника (за наявності застави).

З урахуванням положень ч.3 ст.10, ч.2 ст.11 та ст.1 Закону для порушення провадження у справі про банкрутство за загальними процедурами заявнику слід надати докази неспроможності боржника задовольнити безспірні вимоги кредиторів протягом трьох місяців після пред'явлення до виконання документів, що підтверджують ці вимоги.

Як встановлено у оскаржуваних рішеннях, 17.01.2008 року між ВАТ "Міжнародний комерційний банк" та Приватною фірмою "Інтервал" укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику не відновлювану відкличну кредитну лінію в сумі 560 000 доларів США терміном з 17.01.2008 по 16.01.2013 із щомісячною сплатою відсотків відповідно до умов п.п. 3.1., 3.2. цього договору.

В забезпечення виконання умов кредитного договору між сторонами 18.01.2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки є виділене в натурі нежиле приміщення в житловому будинку літ. А загальною площею 78,00 кв.м., що розташоване за адресою м. Чернівці, вул. Н.Яремчука, 4. та нежитлова будівля загальною площею 376,10 кв.м., яка знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Машинобудівників, 20.

За згодою сторін (п. 2.2. Договору) узгоджена вартість предмету іпотеки складає 2 448 000,00 грн.

Окрім того, між сторонами кредитного договору 31.10.2008 укладено договір застави, відповідно до умов якого заставодавець на підставі ст. 11 Закону України "Про заставу", передає в заставу заставодержателю обладнання для вторинної переробки полімерів, що встановлено в приміщенні за адресою м. Чернівці, вул. Машинобудівників, 20. Вартість предмету застави на день укладення цього договору оцінено сторонами у розмірі 1 898 915,00 грн.

У зв'язку з невиконанням умов кредитного договору заявник звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості, і рішенням господарського суду Чернівецької області від 12.01.2010 у справі №1/99 позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з приватної фірми "Інтервал" на користь ВАТ "Піреус банк МКБ" 641 172,15 доларів США заборгованості по кредитному договору № 004143-CL від 17.01.2008, 35 000,00 грн. штрафу, 3 190,29 доларів США на повернення витрат з державного мита та 236,00 грн. з інформаційно-технічного забезпечення судового процесу у справі.

На виконання рішення господарським судом Чернівецької області від 11.05.2010 видано наказ на примусове виконання рішення, який був пред'явленим до виконання та 27.05.2010 заступником начальника підрозділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 19448713.

Судами встановлено, що під час виконавчого провадження реалізовано майно боржника, а саме склад по вул. Машинобудівників, 20 у м. Чернівці, у зв'язку з чим борг перед стягувачем погашено в сумі 231 477,75 грн.

Часткове погашення вимог стягувача підтверджується наявними у матеріалах справи випискою про рух коштів по рахунку за період з 01.12.2011 по 31.12.2014 та платіжними дорученнями.

27.06.2013 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, на підставі того, що стягувач не залишив за собою майно боржника, що не було реалізованим під час виконання рішення.

17.09.2013 року заявником повторно пред'явлено виконавчий документ до виконання та 18.09.2013 постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Чернівецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 39843849 з виконання наказу господарського суду Чернівецької області від 11.05.2010 року №1/99.

З інформації про виконавче провадження (арк. справи 100- 105) вбачається, що виконавче провадження ВП № 39843849 не закінчено, коштів в погашення заборгованості боржника не стягнуто, натомість 27.03.2015 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст.16 Закону перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

У підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов'язані з розглядом справи. Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Тобто, основне завдання підготовчого засідання суду полягає в з'ясуванні: ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності перешкод подальшому руху справи про банкрутство.

Слід погодитись із висновками судів, які спростували доводи боржника про забезпеченість у повній мірі заставою грошових вимог ініціюючого кредитора, з огляду на те, що при визначені господарським судом розміру вимог кредитора, які забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Відтак, висновки про те, що вимоги кредитора, які забезпечені заставою (іпотекою) становлять 4 346 915,00 грн. є вірними та здійснені при повному і об'єктивному дослідженні усіх обставин справи.

Окрім того, слід відзначити, що у відповідності до положень ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість приватної фірми "Інтервал" у розмірі 5 992,15 доларів США по стягненню пені була погашена за рахунок коштів одержаних від часткової реалізації заставного майна боржника у межах виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону про банкрутство, неплатоспроможністю є неспроможність суб'єкта підприємницької діяльності виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Законом встановлено, що за наслідками розгляду заяви про порушення провадження у справі про банкрутство та відзиву боржника господарський суд виносить ухвалу про порушення провадження у справі про банкрутство або відмову у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Враховуючи встановлені у справі господарськими судами попередніх інстанцій обставини та норми Закону, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку про обґрунтованість вимог ініціюючого кредитора та наявність підстав для порушення провадження у справі про банкрутство приватної фірми "Інтервал".

У відповідності до ст.ст. 32-34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, посилання заявника касаційної скарги є безпідставними, документально необґрунтованими та такими, що належним чином досліджені судами обох попередніх інстанцій та обґрунтовано відхилені.

Відповідно до ч.2 ст.1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до п.1 ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням встановлених ст. ст. 1115, 1117 ГПК України меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що під час розгляду даної справи судами фактичні обставини були встановлені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки господарських судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка, доводи приватної фірми "Інтервал" не спростовують обґрунтованості висновків першої та апеляційної інстанцій, а тому відсутні підстави для їх зміни чи скасування.

На підставі викладеного, керуючись статями 1115, 1117, 1119 - 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу приватної фірми "Інтервал" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Чернівецької області від 27.05.2015 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 у справі №926/767-б/15 залишити без змін.

Головуючий Л.В. Жукова

Судді І.Ю. Панова

В.Я. Погребняк