Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" березня 2016 р. Справа № 906/1782/15

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. № б-н від 25.01.2016р.;

від відповідачів: 1) ОСОБА_2 - наказ № 259 від 08.12.2015р.;

2) ОСОБА_3 - дов. №05/53 від 05.01.2016р. (в судовому засіданні 09.03.2016р.); ОСОБА_4- довіреність №05/52 від 05.01.2016р. ( в судовому засіданні 11.03.2016р.).

прокурор: Рудик В.Р.- посв. №033462 від 18.05.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Багатопрофільного малого приватного підприємства "Сприяння"

до 1) Державного підприємства "Житомирська пересувна механізована колона";

2) Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області про 1) визнання договору оренди від 14 березня 1993р. продовженим до 16 березня 2026р.;

2) зобов'язання відповідача 1 погодити об'єми робіт по капітальному ремонту даху над орендованими приміщеннями;

3) зобов'язання відповідача 2 укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди

Позивачем пред'явлено позов про:

- визнання договору оренди від 14 березня 1993р. продовженим до 16 березня 2026р.;

- зобов'язання відповідача 1 погодити позивачу об'єми робіт по капітальному ремонту даху над орендованими приміщеннями відповідно до наданого дефектного акту і врахувати витрачені кошти як попередню орендну плату;

- зобов'язання відповідача 2 укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди від 14.03.1993р., в якій уточнити помісячну орендну плату з урахуванням витрат позивача на проведення капітального ремонту над орендованими приміщеннями.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 12.01.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.02.2016р.

Ухвалою суду від 02.02.2016р. розгляд справи відкладено на 23.02.2016р.

В судовому засіданні від 23.02.2016р., в порядку ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 09.03.2016р.

В судовому засіданні від 09.03.2016р. оголошено перерву до 11.03.2016р.

09.03.2016р. прокуратурою Житомирської області подано заяву про вступ прокурора в справу в порядку представництва інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ГПК України, прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва

Підставою вступу у справу прокурор вказав необхідність запобігання порушенню вимог законодавства, що регулює порядок використання та розпорядження державним майном.

Відповідно до приписів ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" від 14.10.2014 р. № 1667-УІІ представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області заперечень щодо вступу прокурора в справу для захисту інтересів держави в інтересах не надало.

З огляду на норми чинного законодавства та обставини справи, господарський суд допускає до участі у справі прокурора Житомирської області в порядку представництва інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та письмових поясненнях (а.с.24-31, 43-46 т.2 ).

В судовому засіданні представник позивача підтримав подане 11.03.2016р. клопотання про продовження строку вирішення спору (а.с. 54 т.2) з метою виклику в судове засідання для дачі пояснень ОСОБА_5 з приводу підпису на довідці про результати проведених РВ ФДМ по Житомирській області перевірки щодо дотримання вимог законодавства з питань оренди державного майна.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши подане клопотання суд відхилив останнє, оскільки в господарському процесі покази свідків не є доказами в розумінні ст. 32 ГПК України.

Представник відповідача - 1 заперечив проти позовних вимог в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві (а.с. 122-123 т.1).

Представник відповідача 2 проти позовних вимог заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях (а.с.46-47,112, т.1).

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Протягом 1993-1997 років між ПМК «Укрм'ясомолтехпром», правонаступником якого є ДП «Житомирська ПМК» (відповідач-1, орендодавець) та Комерційним проектно-виробничим малим підприємством «Сприяння», правонаступником якого є БМП «Сприяння», укладено ряд договорів оренди майна, а саме: від 14.03.1993р., від 15.03.1994р., від 04.10.1994р., від 01.09.1995р., від 01.10.1996р. та від 08.04.1997р. (а.с.50-55 т.2).

Згідно договору від 14 березня 1993р. орендодавець зобов'язався передати орендарю у тимчасове користування за плату протягом 10 днів після укладення договору майно:

а) виробничі приміщення загальною площею до чотирьохсот кв.м.;

б) автонавантажувач моделі ____ заводський номер ______ ;

в) ліміт використання електроенергії в кількості, погодженому в РЕС.

Відповідно до пункту 2 договору, разом з виробничими приміщеннями до орендаря переходить право користування земельною ділянкою, на якій знаходяться ці приміщення, розміром в 3800 квадратних метрів.

Пунктом 3 договору визначено, що орендодавець дозволяє орендарю проводити будь-які поліпшення орендованого майна, спрямовані на збільшення його корисності.

Відповідно до п.4 договору орендар зобов'язався своєчасно виконувати орендні платежі, згідно з наданим розрахунком, загальною сумою півтора млн. карбованців на місяць.

У п. 5 договору сторони визначили, що перерахування орендних платежів у середині господарського року виконуються щомісячно (не пізніше 10-го числа другого місяця) на розрахунковий рахунок Орендодавця. Орендареві дозволяється сплачувати орендні платежі авансом за строки оренди, передбачені цим договором.

Пунктом 9 Договору передбачені обов'язки орендаря, а саме:

- використовувати орендоване майно за призначенням і згідно договору для здійснення господарської діяльності з метою розв'язання поставлених перед ним завдань, зокрема:

- утримувати приміщення у справному стані, запобігати його пошкодженню, псуванню

- своєчасно виконувати поточний ремонт орендованого майна за рахунок власних коштів;

- після закінчення договору оренди повернути майно у справному стані.

Пунктом 13 договору сторони передбачили, що термін оренди установлюється на одинадцять років з 14.03.1993р. по 14.03.2004р. При відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміни договору після закінчення його строку протягом 10 днів вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, передбачених договором.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору, сторонами було підписано акт передачі, за яким орендар приймає для проведення погодженої реконструкції виробничі приміщення площею до 400 кв.м., які неможливо експлуатувати в подальшому за своїм прямим призначенням. Орендарю дозволяється провести поліпшення на суму до 1,5 млрд.крб. Капітальний ремонт покрівлі Орендодавець проведе за свій рахунок (а.с. 91).

Договір оренди від 14.03.1993 року позивач вважає чинним, в той же час вказуючи, що договори оренди, які укладались між сторонами в 1994, 1995, 1996, 1997 роках змінювали лише одну зумов договору від 14.03.1993 року - ціну (орендну плату), інші умови дублювались та залишались незмінними.

Пояснив, що при укладенні договору оренди від 14.03.1993р. під виробничими приміщеннями загальною площею до чотирьохсот кв.м., сторони мали на увазі:

- приміщення складу піску (інв.№ 32, відповідно до інвентарної справи № 17172, площа приміщення - 148,4 кв.м.,);

- два приміщення складу цементу (інв. № 34 та інв № 356 відповідно до інвентарної справи № 17172, площа кожного приміщення по - 31,6 кв.м.);

- приміщення бетонно-розчинного вузла (інв. № 33, відповідно до інвентарної справи № 17172, площа приміщення - 133,8 кв.м.). Загальна площа переданих в оренду приміщень складає 345,4 кв.м.

Виходячи з умов п.13 договору, згідно якого перший термін оренди завершився 14.03.2004р. та враховуючи, що жодна із сторін договору протягом 10 днів та протягом одного місяця по завершенню першого терміну оренди, не заявляла про припинення дії даного договору, позивач вважає, що строк дії договору оренди автоматично був продовжений на той самий строк і на умовах, передбачених договором, тобто з 15.03.2004р. по 15.03.2015 року.

З 15 березня 2015 року по 15 квітня 2015 року ні Відповідач 1, ні Відповідач 2 не робив жодних заяв про припинення, або зміну умов договору оренди від 14 березня 1993р. Відтак позивач переконаний, що в розумінні п.13 договору оренди від 14.03.1993р., останній був продовжений на тих самих умовах і на той самий строк, тобто з 16.03.2015р. по 1б.03.2026 р.

Пояснив, що заборгованість по орендним платежам за оренду виробничих приміщень у орендаря перед орендодавцем відсутня, на підтвердження чого надав довідку (а.с. 24-28 т.2). Вважає, що належним чином виконує умови договору.

Позивач зазначає, що своїм листом від 02.11.2015р. № 82/01 (а.с. 20 т.1) повідомляв відповідача про те, що орендар вчинив дії спрямовані на поліпшення наданих в користування виробничих приміщень та земельної ділянки, а саме протягом 1994-1999рр. виконав ряд робіт.

Зазначає, що виконання таких робіт підтверджується виробничими кошторисами та актами виконаних робіт, а також висновками судово-будівельних експертиз. Вказує також, що дані питання були предметом вирішення у судових справах № 1/49-Д та 1/44-НМ.

Вказав, що вартість проведених поліпшень відображена в балансі підприємства.

Позивач повідомляв відповідача про те, що кошторисна документація передбачає загальний об'єм робіт на суму 242658,02 грн., з них будівельно-монтажних робіт - 198115,43 грн., 4099,59 грн.- інші витрати, 40443,00 грн.- податок на додану вартість. (а.с. 20-21 т.1).

Оскільки відповідачем -1 не виконано зобов'язання, визначені в договорі оренди від 14.03.1993р. щодо капітального ремонту даху та в добровільному порядку не погоджено об'єми робіт по капітальному ремонту даху, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання відповідача-1 погодити об'єми робіт по капітальному ремонту даху над орендованими приміщеннями відповідно до наданого дефектного акту і врахувати витрачені кошти як попередню орендну плату.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про зобов'язання відповідача 2 укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди від 14.03.1993р., в якій уточнити помісячну орендну плату з врахуванням витрат позивача на проведення капітального ремонту даху над орендованими приміщеннями, позивач посилається на зміни в законодавстві України. Зокрема вказує, що відповідно до Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції починаючи з 2007 року орендодавцем державного майна виступає Фонд Державного майна України.

Перший відповідач вважає, що договір оренди припинив свою дію з моменту укладення нового договору оренди на нових умовах від 15.03.1994р. Крім того, зауважив, що орендодавцем виробничого приміщення виступив балансоутримувач ДП "Житомирська пересувна механізована колона" без відповідного погодження з органом Управління - Міністерством агропромислової політики та продовольства України та без дозволу регіонального відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області.

Представник відповідача 2 вимоги позивача вважає безпідставними, оскільки договір оренди від 14.03.1993 року припинив свою дію з моменту укладання наступного договору оренди того ж майна, тобто з 15.03.1994 року. Вказує, що останній договір оренди виробничих приміщень, які були в т.ч. і предметом договору від 14.03.1993р., був укладений між позивачем по справі та ДП "Житомирська ПМК" 08.04.1997 року., який був предметом розгляду у справі № 1/49-Д.

Так, рішенням господарського суду Житомирської області від 03.07.2014р. відмовлено позивачу в задоволенні позову про визнання договору оренди від 08.04.1997р. продовженим та зобов'язано БМПП "Сприяння" звільнити виробничі приміщення площею 378 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Житомир, вул. Маршала Рибалка,29.

Позовну вимоги про зобов'язання РВ ФДМ по Житомирській області укласти з позивачем додаткову угоду до договору оренди від 14.03.1993р., в якій уточнити помісячну орендну плату з врахуванням витрат позивача на проведення капітального ремонту даху над орендованими приміщеннями вважає безпідставною, оскільки відповідач - 2 не був стороною договору оренди від 14.03.1993р.

При цьому представник зауважила, що власником приміщень, які за договором оренди від 14.03.1993р. орендував позивач у ДП "Житомирська ПМК" є держава. Орендоване майно перебуває в управлінні Міністерства агропромислової політики та продовольства України.

Крім того, вказала, що відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 15.12.1992р. № 9-92 "Про додаткове регулювання орендних відносин", який діяв на момент укладення договору оренди 14.03.1993р., при передачі в оренду цілісних майнових комплексів підприємств, організацій, їх структурних підрозділів, а також нежилих приміщень орендодавець повинен одержати на це згоду органу, уповноваженого управляти відповідним державним майном та погодити з ним всі істотні умови договору оренди. Проте при укладенні договору від 14.03.1993 р. орендодавець не звертався за отриманням згоди до Міністерства агропромислової політики та продовольства України, та не погоджував з органом, уповноваженим управляти державним майном всі істотні умови договору оренди.

Заперечуючи проти позову відповідача 2 вказав, що 29.06.2006 р. регіональним відділенням спільно із старшим уповноваженим в особливо важливих справах ДСБЕЗ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_5 було проведено перевірку оренди державного майна, що перебуває на балансі ДП "Житомирська ПМК".

За результатами перевірки, ДП Житомирська ПМК" було запропоновано привести орендні відносини у відповідність до вимог діючого законодавства.

Регіональним відділенням ФДМ по Житомирській області , у 2006 р. на звернення позивача було проведено підготовчу роботу щодо укладення договору оренди виробничих приміщень, однак БМП "Сприяння" неодноразово повертало проект договору, відмовляючи в його підписанні.

Прокурор вважаючи позовні вимоги до другого відповідача безпідставними, заявляє, що останній не являється стороною спірного договору. Наголошує, що ДП "Житомирська ПМК" нерухоме майно за спірним договором неправомірно, без погодження з органом управління та РВ ФДМ по Житомирській області передало в оренду позивачу. Вважає, що позивач, звернувшись з даним позовом намагається ухилитись від виконання судового рішення у справі № 1/49-Д щодо звільнення орендованих приміщень.

Позивач, спростовуючи заперечення другого відповідача посилаючись на Постанову КМУ України № 412 від 15.06.1994р. зазначає про те, що діяльність регіональних відділень Фонду державного майна України розпочалась лише з січня 1995р. За таких обставин вважає, що дозволу на передачу в оренду майна перший відповідач не повинен був отримувати. ДП "Житомирська пересувна колона" було наділене такими повноваженнями відповідно до Статуту 1991 року.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

При вирішенні даного спору суд керувався нормами законодавства, яке було чинним на день укладення договору оренди від 14.03.1993р.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між позивачем та першим відповідачем виникли на підставі договору оренди від 14.03.1993 року.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Приписами ст. 256 ЦК Української РСР встановлено, що за договором майнового найму наймодавець зобов'язується надати наймачеві майно у тимчасове користування за плату.

За приписами статті 2 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" (далі - Закон) орендою є засноване на договорі строкове платне володіння і користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відносини щодо оренди майна державних підприємств та організацій регулюються цим Законом та іншими законодавчими актами України, а у випадках, передбачених ними, - рішеннями Кабінету Міністрів України, Фонду державного майна України (ст. 3 Закону).

Статтею 12 Закону встановлено, що договір оренди вважається укладеним з моменту досягнення домовленості з усіх істотних умов і підписання сторонами тексту договору.

Частиною 1 статті 11 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" визначено, що істотними умовами договору оренди є об'єкт оренди (склад і вартість майна), строк, на який укладається договір оренди, орендна плата, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення, виконання зобов'язань.

Згідно з умовами спірного договору оренди від 14.03.1193р. в оренду позивачу передаються : а) виробничі приміщення загальною площею до чотирьохсот кв.м.;

б) автонавантажувач моделі ____ заводський номер ______ ;

в) ліміт використання електроенергії в кількості, погодженому в РЕС.

Відповідно до ст. 4 Закону "Про оренду майна державних підприємств та організацій" об'єктом оренди за цим Законом є:

цілісні майнові комплекси державних підприємств, організацій або їх структурних підрозділів (філіалів, цехів, дільниць), за винятком тих, що здійснюють діяльність, передбачену частиною першою статті 4 Закону Української РСР "Про підприємництво". Цілісним майновим комплексом є господарський об'єкт з закінченим циклом виробництва продукції (робіт, послуг);

окреме індивідуально визначене майно державних підприємств, організацій.

Отже, за умовою пп. а) п. 1 договору від 14.03.1993 р. об'єктом оренди виступали нежилі виробничі приміщення ПМК «Укрм'ясомолтехпром», які мають бути наділені індивідуально визначеними ознаками, тобто ознаками притаманними тільки щодо даного майна. Такими ознаками в даному випадку є склад майна, а саме технічні характеристики приміщень (їх площа, місце розташування тощо), що в договорі відсутнє.

Акт передачі (а.с. 91), на який просилається позивач, також не містить індивідуальних ознак майна. До того ж, в акті відсутня дата його складання.

Крім того, суд не приймає вищевказаний акт як належний та допустимий доказ передачі майна в оренду за договором від 14.03.1993 р., оскільки зі змісту акту вбачається прийняття орендарем (позивач) виробничих приміщень площею до 400 кв.м., які неможливо експлуатувати в подальшому за своїм прямим призначенням, для проведення погодженої реконструкції. Для цього орендарю дозволяється провести поліпшення на суму до 1,5 млрд.крб., а капітальний ремонт покрівлі покладено на орендодавця (відповідач-1). Тобто, з даного акту не вбачається, що виробничі приміщення передавались саме в оренду позивачу, оскільки ідеться лише про проведення реконструкції в таких приміщеннях. Окрім того, оригінал даного акту сторонами не надано для огляду в судовому засіданні за його відсутності.

Пояснення представника позивача, надані в судовому засіданні від 11.03.2016р. щодо того, що саме мали на увазі сторони під виробничими приміщеннями, судом не можуть братись до уваги як достовірні, оскільки даний факт не підтверджено умовами договору.

Надані позивачем докази на підтвердження укладення між сторонами в 1993 році договору оренди та проведення поліпшення орендованого майна, а саме проектно-кошторисна документація по реконструкції складу піску, складу цементу та бетонно-розчинного вузла ПМУ «Укрмясомолтехпром»в цех по переробці природного каменю від 1994р., копія генерального плану реконструкції приміщень датовані 1993р.,креслення до вказаних планів реконструкції , а також докази сплати орендної плати (а.с. 132-232 т.1) суд не розцінює як належні докази укладення сторонами договору оренди від 1993 року.

Крім того, договір оренди не містить і інших істотних умов, зокрема, в договорі не вказана вартість орендованого майна.

Згідно ст. 14 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України і Фондом державного майна України.

На момент укладення договору, оцінка об'єкта оренди здійснювалась на підставі методики, яка була затверджена Постановою КМУ від 2 вересня 1992 р. N 522 "Про затвердження ОСОБА_2 оцінки вартості об'єктів приватизації та оренди".

Згідно п. 2 дана ОСОБА_2 встановлює порядок і спосіб оцінки майна, що приватизується або передається в оренду, за відновною вартістю з урахуванням зносу та складу цього майна. Вона використовується для визначення початкової (аукціонної) ціни державного підприємства, розміру статутного фонду господарського товариства, що створюється у процесі приватизації, а також для визначення ціни майна державного підприємства або окремих інвентарних об'єктів при викупі та передачі його в оренду.

Пунктом 6 вищевказаної ОСОБА_2 визначено, що оцінку вартості об'єктів приватизації та оренди при оренді державного майна здійснює комісія, створена орендодавцем.

Натомість матеріали справи не містять доказів проведення оцінки об'єкту оренди у відповідності з вищевказаними нормами Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" з метою визначення вартості орендованого майна і вказана оцінка не зазначена в договорі.

Згідно ст. 21 Закону України "Про оренду майна державних підприємств та організацій" орендна плата є фіксованим платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності і який визначається як частина розрахункового доходу від господарського використання орендованого майна.

Орендна плата зараховується на спеціальні рахунки і використовується для фінансування капітальних вкладень.

Методика розрахунку, граничні розміри та порядок використання орендної плати визначаються Кабінетом Міністрів України і Фондом державного майна України.

Постановою КМУ від 19 серпня 1992 р. N 482 було затверджено методику розрахунку плати за оренду майна державних підприємств та організацій

Відповідно до п. 9 вищевказаної методики, орендна плата при оренді окремого індивідуально визначеного майна встановлюється за угодою сторін виходячи з вартості орендованого майна.

Оцінка об'єкта оренди здійснюється за відновною вартістю майна згідно з методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України для оцінки вартості об'єктів приватизації.

Проте з умов спірного договору не вбачається на підставі чого визначена орендна плата саме в такому розмірі, тобто сторони не дотримались порядку та умов визнання орендної плати відповідно до чинного на момент укладення договору оренди законодавства. У зв'язку з цим не можна вважати, що сторонами досягнуто згоди з такої істотної умови договору, як орендна плата.

Крім того, у договорі оренди відсутні й інші істотні умови для договорів такого виду, зокрема, порядок використання амортизаційних відрахувань.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто усіх істотних умов за договором оренди в редакції від 14.03.1993р.

Слід зазначити, що у разі, якщо сторони не досягнули згоди з усіх істотних умов договору, такий договір вважається неукладеним, тобто таким, що не відбувся та таким, що не створює для сторін взаємних прав та обов'язків.

За таких обставин, оскільки договір оренди від 14.03.1993р. є неукладеним, вимога позивача про визнання договору оренди продовженим до 16.03.2016р. не підлягає задоволенню.

Водночас щодо вимог про зобов'язання відповідача 1 погодити об'єми робіт по капітальному ремонту даху над орендованими приміщеннями відповідно до наданого дефектного акту і врахувати витрачені кошти як попередню орендну плату, то суд зазначає, що дана вимога не узгоджується з визначеними ст.16 Цивільного кодексу України способам захисту порушеного права.

Стосовно вимоги позивача про укладення з відповідачем 2 додаткової угоди до договору оренди від 14.03.1993р., в якій уточнити помісячну плату з врахуванням витрат позивача на проведення капітального ремонту даху над орендованими приміщеннями, суд вважає, що дана вимога не може бути заявлена позивачем до відповідача 2, оскільки РВ ФДМ України не являлось стороною договору. За загальним правилом будь-який договір повинен бути незмінним на весь строк його дії, а договірне зобов'язання - виконуватися відповідно до тих його умов, які сторони визначили при укладанні договору. Однак допускається зміна договору, якщо цього вимагають інтереси його сторін, а іноді - і публічні інтереси.

Порушувати питання про зміну або припинення можна лише відносно діючого договору, тобто такого, який ще не виконаний і, як наслідок, договірне зобов'язання не припинене. До того ж зміни до договору також можуть вноситися лише за згодою сторін.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В порушення вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень.

В порядку ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.03.16

Суддя Сікорська Н.А.

1- в справу ,

2- прокурору (згідно заяви) (рек. з повід.)