ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

21.03.2016р. Справа № 917/445/16

Суддя Тимошенко К.В., розглянувши матеріали

за позовом Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 5186 грн. 52 коп.

ВСТАНОВИВ:

Згідно частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов'язаний при поданні позову надіслати відповідачу копію позовної заяви та доданих до неї документів з описом вкладення. Тобто, належним доказом направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками являється опис вкладення та фіскальний чек чи квитанція пошти.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Позивачем не надані докази надіслання відповідачу копії позовної заяви з додатками. До позовної заяви додана лише копія опису вкладення, фіскальний чек чи квитанція пошти на підтвердження направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками не надані. Крім того, доданий до позовної заяви опис вкладення не містить відомостей про надіслання відповідачу копії додатку № 7 та додатку № 9 до позовної заяви. Також у описі вкладення не вказано, копії яких саме договорів, рахунків та листів надіслано відповідачу.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачена можливість надіслання відповідачу лише частини доданих до позовної заяви документів.

Згідно пункту 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов, обґрунтований розрахунок сум, що стягуються.

Всупереч наведеній нормі в позовній заяві не вказані докази на яких ґрунтується позов, так, у позовній заяві не вказані докази прострочення відповідачем своїх зобов'язань по сплаті орендної плати, зокрема, не вказана дата, до якої підлягала сплаті кожна сума, на яку нарахована стягувана за позовом пеня, дата і сума фактичної оплати кожної суми (докази дати і суми фактичної оплати, тощо).

У позовній заяві відсутній обґрунтований розрахунок стягуваної суми. У доданому до позовної заяви розрахунку пені за прострочення орендної плати не зазначено по якому саме договору нарахована кожна сума пені, вказаний розрахунок не містить обґрунтування зазначених у ньому сум заборгованості, на які нарахована пеня, не містить обґрунтування періодів існування кожної суми заборгованості і, відповідно, періодів, за які нарахована пеня і т.д. Посилання в цьому розрахунку на рахунки не є обґрунтуванням розрахунку оскільки, рахунок за своєю правовою природою підтверджує лише пред'явлення до сплати певної суми (і то за умови його надання платнику), крім того виходячи з доданого до позовної заяви розрахунку пені по одному і тому ж рахунку-фактурі пеня нараховувалась на різні суми за різні періоди, так по рахунку-фактурі № 10 від 05.07.2013р. за період з 01.01.2013р. по 10.01.2013р. в розрахунку вказана заборгованість в сумі 9425 грн. 65 коп., а за наступний період - з 11.01.2013р. - по цьому ж рахунку-фактурі борг збільшився до 11519грн. 58 коп. і т.д. Аналогічні розрахунки пені і по іншим рахункам-фактурам. Будь-якого обґрунтування (доказів) поступового збільшення боргу (недоплати) по одному і тому ж рахунку-фактурі позивач не навів та не надав.

Згідно ст. 58 Господарського процесуального кодексу України, в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Позивачем у одній позовній заяві об'єднано вимоги щодо стягнення пені по трьох різних договорах, а саме: по договорах оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 68/09-Н від 19.10.2009р., № 175/12-Н від 29.12.2012р. та по договору оренди іншого окремого індивідуально визначеного майна№ 1/14-Р від 28.07.2014р. При цьому позивачем вказано, що вимоги по стягненню пені одночасно по трьох договорах підлягають об'єднанню, оскільки вони зв'язані між собою поданими доказами, а саме виставленими відповідачу рахунками про сплату пені. Які обставини по даному позову підтверджують ці рахунки-фактури позивач не вказав. Як було вказано вище, рахунок за своєю правовою природою підтверджує лише пред'явлення до сплати певної суми, а не наявність підстав (правомірність) такого пред'явлення. Тобто, рахунок-фактура на сплату пені не є доказом наявності підстав для стягнення пені і, відповідно, доказом в обґрунтування позову. Виходячи з доданих до позовної заяви копій рахунків-фактур у жодному рахунку-фактурі не вказаний зазначений у позовній заяві договір від 28.07.2014р., натомість значна частина рахунків-фактур містить посилання на договори, які не вказані у позовній заяві, зокрема у рахунках-фактурах № 22 від 08.04.2014р., № 30 від 09.09.2015р. та деяких інших зазначено договір № 1-11-12 від 01.11.2012р., у рахунках-фактурах № 43 від 09.12.2015р., № 38 від 09.11.2015р. та деяких інших зазначений лише один із трьох вказаних у позовній заяві договорів. Крім того, позивачем у позові не вказані підстави виставлення відповідачу рахунків на сплату пені, не обґрунтовано з посиланням на чинне законодавство чи умови договору необхідність виставлення таких рахунків та об'єднання в одному рахунку-фактурі сум пені за різними договорами, не вказані і не надані докази виставлення (надіслання чи вручення відповідачу) рахунків-фактур на сплату пені.

Таким чином, вказані позивачем рахунки-фактури є доказом лише складання таких рахунків позивачем, але не є доказами позовних вимог і, відповідно, доказами, які зв'язують позовні вимоги; штучне (безпідставне) об'єднання позивачем сум пені в таких рахунках-фактурах не є підставою для об'єднання позовних вимог у позовній заяві.

Виходячи з викладеного, позивачем безпідставно об'єднано в одному позові вимоги про стягнення пені по трьох різних договорах.

Вказане підтверджується і постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до п. 3.6. якої , господарський суд повинен повернути позовну заяву без розгляду, якщо об'єднано вимоги про стягнення сум боргу, який виник з різних договорів або інших правочинів.

Крім того, вказане об'єднання позовних вимог призведе до ненадходження належних сум коштів (судового збору) до Державного бюджету України та суттєво утруднить вирішення спору.

Статтею 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують позовні вимоги, обґрунтований розрахунок стягуваної суми; якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

Виходячи зі змісту статті 63 ГПК України зазначена норма є імперативною.

З врахуванням викладеного позовна заява підлягає поверненню без розгляду.

Суд роз'яснює позивачу, що повернення позовної заяви, не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Керуючись п. п. 3, 5, 6 ст. 63 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні матеріали повернути позивачу.

Додаток: позовна заява та додані до неї документи.

Суддя К.В. Тимошенко