ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р. Справа № 909/40/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс", вул. Резервна, буд. 8, м. Київ, 04074

до відповідача: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Бічна Кобринської, 2, с. Новичка, Долинський район, Івано-Франківська область, 77509

про стягнення 3546,11 грн.

Представники сторін не з'явилися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" звернулось в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 3546,11 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем обов"язку щодо повернення передоплати.

25.02.16 до господарського суду від позивача надійшла заява вх.№ 2628/16 про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та про розгляд справи без участі його представника, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, а також заява вх.№2627/16 про виправлення помилки в позовній заяві, а саме просив прізвище позивача вказати Николюк .

Розглянувши в судовому засіданні дану заяву, дослідивши матеріали справи та зважаючи на те, що документи та витяг з ЄДРЮОФОП, долучені до позовної заяви свідчать про існування спірних правовідносин між ТзОВ "Бетон Комплекс" та фізичною особою- підприємцем ОСОБА_1, суд вважає за правильне задоволити заяву позивача та виправити помилку в позовній заяві та вважати позивачем фізичну особу-підприємця ОСОБА_1.

Відповідач своїм конституційним правом на захист прав і охоронюваних законом інтересів не скористався, відзиву на позов не подав, проти позову не заперечив, явки в судове засідання уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать відмітка відділу документального забезпечення суду на зворотньому боці ухвали про порушення провадження у справі від 12.01.16 та ухвал про відкладення розгляду справи від 02.02.16 та 25.02.16 та Реєстри про відправлення кореспонденції №16 від 14.01.16 та №51 від 04.02.16.

Відповідно до ч.3ст.22 ГПК України, сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Згідно з пунктом 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України 26.12.11 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зі змінами, внесеними згідно з постановою Вищого господарського суду №3 від 23.03.12, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови. Згідно з п.3.9.1 зазначеної постанови, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду від 12.01.16, 02.02.16 та 25.02.16 надіслані відповідачеві рекомендованою кореспонденцією за адресою, зазначеною у позовній заяві та Спеціальному витязі з ЄДРЮОФОП та громадських формувань: вул. Бічна Кобринської, 2, с. Новичка, Долинський район, Івано-Франківська область, 77509 та повернено на адресу суду відділенням зв"язку із відміткою "за зазначеною адресою не проживає" .

Станом на 10.03.16 клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про розгляд судової справи і забезпечення його явки в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, що дає підстави для висновку суду щодо розгляду справи в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

На день винесення судом рішення, заяв та клопотань від відповідача не надходило.

Розглянувши матеріали справи із врахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, заслухавши представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивачем в період з 01.07.11 по 30.12.15 здійснено передоплату за товар (дошку, брус) в розмірі 194750,05 грн. , що підтверджується платіжними дорученнями, які долучено до матеріалів справи. В призначенні платежу зазначено: "оплата за дошку, брус".

Відповідач прийняті на себе зобов"язання щодо поставки товару в повному обсязі не виконав, поставив товар частково, що підтверджується копіями видаткових накладних, які підписані відповідачем та скріплені печаткою, що знаходяться в матеріалах справи. Таким чином, своїми діями відповідач підтвердив факт укладення усного правочину та отримання передоплати.

При дослідженні зазначених вище доказів судом встановлений факт існування між сторонами правовідносин з поставки товару.

З метою досудового врегулювання спору 25 червня 2015 року, позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про повернення коштів у розмірі 3546,11 грн. Відповідач отримав зазначену вище вимогу - 8 липня 2015 року; докази отримання наявні в матеріалах справи. Проте, дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно приписів ч.1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 175 ГК України визначено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог статей 202, 204 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно частин першої та другої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

У відповідності із частиною першою статті 639 Цивільного кодексу України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За своєю правовою природою угода, яка відбулася між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно приписів ч.2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За змістом ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно приписів ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Положеннями ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ч.1 ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

На час прийняття рішення, передоплата за товар (дошку, брус) в розмірі 3546,11 грн. позивачу не повернута. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про повернення передоплати або поставку товару на зазначену суму, суду не подано.

За наведених обставин та правових норм вимога про стягнення з відповідача 3546,11 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, слід покласти витрати, понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до ст. 124 Конституції України, ст.ст. 175, 179, 181, 193 ГК України, ст.ст. 11, 202, 204, 205, 530, 625, 639, 693, 712 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-3, 22,33, 43, 49,75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства зобмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 3546,11 грн. задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, вул. Бічна Кобринської, 2, с. Новичка, Долинський район, Івано-Франківська область, 77509 (код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Бетон Комплекс", вул. Резервна, буд. 8, м. Київ, 04074 (код 04012164) - 3546,11 (три тисячі п"ятсот сорок шість гривень одинадцять копійок) - заборгованості та 1218,00 (одну тисячу двісті вісімнадцять гривень ) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 14.03.16

Суддя Максимів Т. В.