ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 916/4233/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: С.В. Таран,

Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,

при секретарі судового засідання О.М. Шитря,

за участю представників:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 1 від 05.02.2016;

від третьої особи - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Мед-сервіс Юг

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015

у справі №916/4233/15

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: товариства з обмеженою відповідальністю Магазин 132

про розірвання договору та про стягнення 18982,12 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015р. товариство з обмеженою відповідальністю "Проектна Група "Економайзер" (далі- ТОВ "Проектна Група "Економайзер") звернулось до товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг (далі- ТОВ Мед-Сервіс Юг) з позовом в редакції заяви від 27.11.2015 про розірвання трьохстороннього договору суборенди частини нежитлового приміщення від 19.03.2014 №191, який укладений між товариством з обмеженою відповідальністю "Проектна Група Економайзер", товариством з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс Юг" та товариством з обмеженою відповідальністю "Магазин 132" (далі- ТОВ "Магазин 132") у звязку з порушенням істотних умов договору товариством з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс Юг", а також про стягнення з останнього на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Проектна Група "Економайзер" індексованої заборгованості (недоплати) за оренду приміщення станом на 20.11.2015 у сумі 10142,99 грн, пені за період з 16.06.2015 по 20.11.2015 у сумі 8065,65 грн та 3% річних за період з 16.03.2015 по 20.11.2015 у сумі 773,48 грн, всього 18982,12 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 у справі №916/4233/15 (суддя Т.Г. Дяченко) позов задоволено частково: розірвано трьохсторонній договір суборенди частини нежитлового приміщення від 19.03.2014 №191, який укладений між ТОВ "Проектна Група "Економайзер", ТОВ "Мед-Сервіс Юг" та ТОВ "Магазин 132" у звязку з порушенням істотних умов договору ТОВ "Мед-Сервіс Юг"; стягнуто з ТОВ "Мед-Сервіс Юг" на користь ТОВ "Проектна Група "Економайзер" 798,70 грн індексованої заборгованості (недоплати) за оренду приміщення станом на 20.11.2015, пеню за період з 16.06.2015 по 20.11.2015 у сумі 6943, 13 грн та 3% річних за період з 16.03.2015 по 20.11.2015 у сумі 749,73 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ТОВ Мед-сервіс Юг звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 у справі №916/4233/15 в частині розірвання трьохстороннього договору суборенди частини нежитлового приміщення від 19.03.2014 №191 скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити ТОВ Проектна Група Економайзер в розірванні договору, а також змінити вказане рішення в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Мед-сервіс Юг на користь товариства з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер 798,70 грн індексованої заборгованості (недоплати) за оренду приміщення станом на 20.11.2015, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 177-181).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу висловив заперечення щодо її задоволення в частині розірвання договору суборенди від 19.03.2014 та просив вказану скаргу розглядати без його участі (а.с. 210).

Третя особа участі в судовому засіданні 15.03.2016 не брала, хоча була належним чином сповіщена про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.203-205), власну позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не висловила.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм права, судова колегія дійшла наступних висновків.

11.01.2011 між товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин 132» (орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер (орендар) укладено договір оренди частини нежитлового приміщення (далі- договір оренди від 11.01.2011), за умовами якого орендодавець передав орендареві в тимчасове оплатне володіння і користування з правом передачі в суборенду, а орендар прийняв за актом прийому-передачі частину нежитлового приміщення універсального магазину, загальною площею 105,1 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, буд.13/2, іменований надалі «обєкт», для розміщення офісу, обєкту надання послуг, обєктів торгівлі (в тому числі аптечними та іншими товарами).

Об'єкт оренди належить орендодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 13.12.2010, та витягу про державну реєстрацію прав №28337056 від 13.12.2010, виданого Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер запису 511 в книзі 5 (пункт 1.2 договору оренди від 11.01.2011).

Пункт 2.8 вказаного договору містить положення, відповідно до яких орендар без додаткового погодження з орендодавцем має право здавати обєкт чи частини обєкту в суборенду, при цьому орендар несе відповідальність перед орендодавцем за дії суборендарів.

19.03.2014 між товариством з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер (орендар), товариством з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг (суборендар) та товариством з обмеженою відповідальністю «Магазин 132» («власник») укладено договір суборенди частини нежитлового приміщення (далі - договір суборенди від 19.03.2014), відповідно до якого орендодавець передає в тимчасове оплатне володіння і користування (суборенду), а суборендар приймає по акту приймання-передачі частину нежитлового приміщення універсального магазину, загальною площею 105,1 кв. м, що розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, буд. 13/2 для розміщення офісу, обєкту надання послуг, обєктів торгівлі (в тому числі аптечними та іншими товарами).

У пункті 2.14 договору суборенди від 19.03.2014 сторонами узгоджено, що зобовязання сторін щодо передачі-приймання обєкту від орендодавця суборендарю є фактично виконаними сторонами 01.03.2014.

19.03.2014 сторонами складено та підписано відповідний акт прийому-передачі об'єкта суборенди, в якому зафіксовано: сторони дійшли згоди, що частина нежитлового приміщення універсального магазину, загальною площею 105,1 кв. м, що розташоване за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Червоних Майовщиків, буд. 13/2 орендодавець передав, а суборендар прийняв в суборенду фактично 01.03.2014; технічний і санітарний стан переданого обєкту придатний для використання за призначенням відповідно до умов договору.

Орендар зобовязався оплачувати орендну плату у встановлені договором строки (пункт 3.2.8 договору суборенди від 19.03.2014).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2 договору суборенди від 19.03.2014 орендна плата за використання обєкту складає в місяць 3000 грн. В орендну плату включена плата за користування обєктом та плата за використання земельної ділянки, на якій розташований обєкт, та яка необхідна для його обслуговування. Вартість комунальних послуг не входить у розмір орендної плати. Індексація орендної плати відбувається щорічно на індекс інфляції попереднього року. Така індексація нараховується через кожний повний рік оренди (суборенди), починаючи з дати підписання акту прийому передачі обєкту та не потребує внесення будь-яких додаткових змін та доповнень до даного договору. Орендна плата сплачується суборендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

У пункті 4.6 договору суборенди від 19.03.2014 зафіксовано, що орендодавець має право 1 раз за весь період строку дії даного договору, в односторонньому порядку підвищити розмір орендної плати, вказаний у пункті 4.1 даного договору, до розміру, що не перевищує 12874 грн. Про підвищення розміру орендної плати, передбаченого цим пунктом, орендодавець письмово повідомляє суборендаря, не менш, ніж за 10 календарних днів до моменту вступу в силу такого підвищення.

20.03.2015 товариство з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер надіслало на адресу ТОВ Мед-Сервіс Юг повідомлення про підвищення на підставі пункту 4.6 договору суборенди від 19.03.2014 розміру орендної плати до 12874 грн та про необхідність здійснення орендних платежів з урахуванням індексу інфляції з 01.04.2015 по 31.12.2015 в розмірі 16079,63 грн щомісячно.

Вказане повідомлення було отримано відповідачем 24.03.2015, про що свідчить відповідна відмітка на ньому.

Листом від 01.04.2015 ТОВ Мед-Сервіс Юг повідомило про неприйнятність пропозиції щодо підвищення розміру орендної плати на 24 %.

У зв'язку з не повною сплатою відповідачем суборендної плати позивач звернувся до ТОВ Мед-Сервіс Юг з позовом (в редакції заяви від 23.11.2015) про розірвання договору суборенди від 19.03.2014 та про стягнення 10142,99 грн заборгованості (недоплати) за оренду приміщення станом на 20.11.2015, 8065,65 грн пені за період з 16.06.2015 по 20.11.2015 та 773,48 грн 3% річних за період з 16.03.2015 по 20.11.2015.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 798,70 грн суборендної плати, місцевий суд виходив із того, що на момент вирішення спору за ТОВ Мед-Сервіс Юг рахується заборгованість у вказаній сумі з суборендної плати за період з березня місяця 2015 по листопад місяць 2015 включно.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком враховуючи наступне.

Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень частини першої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною третьою статті 285 Господарського кодексу України визначено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорів.

За приписами статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського кодексу України, яка цілком кореспондується із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Правилами статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що коли у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із системного аналізу положень договору суборенди від 19.03.2014, а також обставин справи, які встановлені судом та наведені вище, вбачається, що розмір суборендної плати за вказаним договором в період з березня місяця 2014 р. по лютий місяць 2015 становив 3000 грн щомісяця, за березень 2015 р. та за період з 01.04.2015 по 03.04.2015 суборендна плата була проіндексована на підставі пункту 4.1 цього договору і складала 3626,13 грн та 374,70 грн відповідно. В подальшому після отримання відповідачем повідомлення про підвищення розміру орендної плати на підставі пункту 4.6 договору суборенди від 19.03.2014 до 12874 грн, яка також підлягала індексації згідно з положеннями пункту 4.1 договору суборенди, щомісячний розмір орендної плати за період з травня місяця 2015 по листопад місяць 2015 становив 16079,63 грн, а за період з 04.04.2015 по 30.04.2015 -14471,67 грн. Відтак, за суборенду нерухомого майна відповідач в період з моменту укладення договору по листопад місяць 2015 р. включно повинен був сплатити 167029,91 грн.

Із матеріалів справи також вбачається, що відповідач суборендну плату за період з березня місяця 2014 по серпень місяць 2015 вносив щомісячно в розмірі 3000 грн, потім платіжними дорученнями від 14.09.2015, 09.10.2015, 15.10.2015, 10.11.2015, 12.11.2015 ним було перераховано на рахунок позивача 3367,67 грн, 16079 грн, 16079,63 грн, 64089,71 грн, 16079,63 грн відповідно. Сума сплаченої суборендної плати станом на 12.11.2015 складає 169695,64 грн.

Зазначене свідчить про наявність переплати в сумі 2665,73 грн за суборенду нерухомого майна. Дані обставини підтверджуються також актом звірки розрахунків, підписаним керівниками підприємств позивача і відповідача без зауважень та скріпленим печатками ТОВ Проектна Група Економайзер і ТОВ Мед-Сервіс Юг (а.с. 207).

Між тим враховуючи те, що заявлена до стягнення сума заборгованості по суборендній платі (помісячна недоплата) була в повному обсязі погашена лише 10.11.2015, тобто в процесу розгляду справи (провадження у даній справі порушено 20.10.2015), колегія суддів вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення 10142,99 грн основної заборгованості на підставі пункту 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки місцевого господарського суду щодо існування у відповідача перед позивачем заборгованості з суборендної плати за період з березня місяця 2015 по листопад місяць 2015 в розмірі 798,70 грн є хибними та не підтверджуються матеріалами справи. Помилковою є також відмова в задоволенні позовних вимог про стягнення решти основної заборгованості за вказаний період в сумі 9344,29 грн, оскільки господарський суд повинен припинити провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України) у випадку припинення існування предмета спору (сплати суми боргу). Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження (пункт 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.1.2011 №18).

Стосовно позовних вимог ТОВ «Проектна група Економайзер» про стягнення 8065,65 грн пені та 773,48 грн 3% річних колегія суддів зазначає наступне

В силу статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з приписами статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 5.1 договору суборенди від 19.03.2014 у разі порушення суборендарем строків оплати орендної плати він сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позивачем визначено розмір пені за несвоєчасне внесення суборендної плати за червень-листопад місяці 2015 року в сумі 8065,65 грн за період з 16.06.2015 по 20.11.2015.

Із змісту пункту 4.2 договору суборенди від 19.03.2014 вбачається, що орендна плата сплачується суборендарем щомісячно до 15 числа поточного місяця.

Отже, кінцевим терміном проведення розрахунків за суборенду нерухомого майна за червень місяць 2015 року є 15.06.2015, за липень місяць 2015 року є 15.07.2015, за серпень місяць 2015 року є 15.08.2015, за вересень місяць 2015 року є 15.09.2015, за жовтень місяць 2015 року є 15.10.2015, за листопад місяць 2015 року є 15.11.2015.

Прострочення виконання зобовязання щодо проведення розрахунків за суборенду нерухомого майна за червень місяць 2015р. виникло з 16.06.2015, за липень місяць 2015р. з 16.07.2015, за серпень місяць 2015р. з 16.08.2015, за вересень місяць 2015р. з 16.09.2015.

З вказаних дат мають нараховуватися штрафні санкції і припиняються нарахування, окрім нарахування за несвоєчасне внесення суборендної плати за вересень 2015, 10.11.2015, оскільки платіжним дорученням №2259 від 10.11.2015 було повністю погашено заборгованість по суборендній платі, що виникла внаслідок її внесення не в повному обсязі за період з березня місяця по серпень місяць 2015 року. Заборгованість по суборендній платі за вересень місяць 2015 була повністю погашена відповідачем 09.10.2015, про що свідчить платіжне доручення від цієї дати №2119.

Прострочення виконання зобовязання щодо проведення розрахунків за суборенду нерухомого майна за жовтень та листопад місяці 2015 не мало місця, так як суборендна плата за жовтень місяць 2015 була перерахована на рахунок позивача в повному обсязі платіжним дорученням №2149 від 14.10.2015, а за листопад місяць 2015- платіжним дорученням №2266 від 12.11.2015, завірені належним чином копії яких містяться в матеріалах справи.

Відтак, за несвоєчасне внесення суборендної плати за червень місяць 2015 відповідачу на суму заборгованості в розмірі 13079,63 грн має бути нарахована пеня за період з 16.06.2015 по 10.11.2015 в сумі 2830,93 грн, за несвоєчасне внесення суборендної плати за липень місяць 2015 на суму заборгованості в розмірі 13079, 63 грн має бути нарахована пеня за період з 16.07.2015 по 10.11.2015 в сумі 2185,91 грн, за несвоєчасне внесення суборендної плати за серпень місяць 2015 на суму заборгованості в розмірі 13079, 63 грн має бути нарахована пеня за період з 16.08.2015 по 10.11.2015 в сумі 1519,39 грн, за несвоєчасне внесення суборендної плати за вересень місяць 2015 на суму заборгованості в розмірі 12711,96 грн має бути нарахована пеня за період з 16.09.2015 по 09.10.2015 в сумі 380,31 грн- на загальну суму 6916,54 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

При визначенні суми пені наростаючим підсумком позивачем та місцевим господарським судом не було враховано приписів частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, відповідно до положень якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання визначається від дня, коли зобовязання мало бути виконано, а також без врахування дат фактичної сплати заборгованості за кожний період виникнення заборгованості окремо. Відтак в задоволенні решти вимог про стягнення пені слід відмовити.

Визначаючи суму річних поза увагою позивача та місцевого господарського суду залишився той факт, що 10.11.2015 сума заборгованості (недоплати) по суборендній платі за період з березня місяця по жовтень місяць 2015 року відповідачем була повністю погашена, а суборендна плата за листопад місяць 2015 року внесена своєчасно та в повному обсязі 12.11.2015 без прострочення виконання зобовязання. Отже, за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором від 19.03.2014 за період з 16.03.2015 по 09.11.2015 відповідачу має бути нарахована 3% річних в розмірі 789,46 грн. Між тим позивач просив (в редакції заяви від 23.11.2015) стягнути 3% річних за період з 16.03.2015 по 20.11.2015 в розмірі 773,48 грн.

Відповідно до правил статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведену норму, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає, що позовні вимоги про стягнення 773,48 грн 3% річних заявлені обґрунтовано і підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ТОВ «Проектна група Економайзер» про розірвання договору суборенди від 19.03.2014, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

В силу положень частини першої статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктами 6.1, 6.2 договору суборенди від 19.03.2014 зміна умов цього договору допускається за згодою сторін, яка оформлюється у встановленій законом формі та підписана уповноваженими представниками сторін. Розірвання і зміна цього договору в односторонньому порядку не допускається, окрім випадків, прямо передбачених Цивільним кодексом України та за ініціативою суборендаря, про що він у письмовій формі не пізніше, ніж за 30 календарних днів до розірвання договору повідомляє орендодавця.

Отже, умови договору суборенди від 19.03.2014 не наділяють позивача як орендодавця правом вимагати розірвання даного договору.

В той же час, згідно з положеннями частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із змісту частини другої статті 651 Цивільного кодексу України, чинним законодавством України під істотним розуміється таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Як зазначено у постанові судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі N 6-75цс13, оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 Цивільного кодексу України.

Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.

Суд зауважує, що у даних правовідносинах відповідач вживав заходи, направлені на виконання спірного грошового зобовязання, систематично (щомісячно) сплачував платежі в рахунок погашення заборгованості із оренди, проте їх розмір, зазвичай 3000 грн, був меншим за необхідний щомісячний платіж, який, до того ж, був збільшений в односторонньому порядку орендодавцем на підставі пункту 4.6 договору суборенди від 19.03.2014 і це питання певний проміжок часу для сторін залишалося спірним. За переконанням суду, співвідношення існуючої для позивача шкоди із очікуванням того, що ТОВ «Проектна група Економайзер» очікувало при укладенні договору своєчасного та в повному обсязі надходження плати за використання обєкту оренди, не дозволяє дійти висновку про істотність порушення ТОВ «Мед-Сервіс Юг» власних зобовязань за договором суборенди від 19.03.2014.

За таких обставин, у суду відсутні правові підстави для розірвання спірного договору з підстави, передбаченої частиною другою статті 651 Цивільного кодексу України, що має наслідком відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі (пункт 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 Про судове рішення).

Оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 не в повному обсязі відповідає цим вимогам, а тому підлягає частковому скасуванню та частковій зміні з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи та як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального права та процесуального права.

Витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги відповідно до вимог частини другої статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача, оскільки даний спір виник внаслідок його неправильних дій, пов'язаних з несвоєчасним виконанням зобовязань за договором суборенди приміщення від 19.03.2014.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг задовольнити.

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 у справі №916/4233/15

в частині задоволення позовних вимог про розірвання договору суборенди №191 від 19.03.2014, про стягнення 798,70 грн індексованої заборгованості (недоплати) за оренду приміщення та про відмову в задоволенні решти вимог про стягнення основної заборгованості скасувати, в задоволенні позовних вимог про розірвання договору суборенди №191 від 19.03.2014 відмовити, провадження у справі в частині стягнення 10142,99 грн заборгованості по суборендній платі припинити; рішення в частині стягнення 6943,13 грн пені, 749,73 грн 3% річних та 1766,10 грн судового збору змінити, стягнувши з товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг на користь товариства з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер 6916,54 грн пені,773,48 грн 3% річних та 2436 грн судового збору, в решті рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015-залишити без змін.

Резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 21.12.2015 у справі №916/4233/15 викласти в наступній редакції:

«Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг на користь товариства з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер 6916,54 грн пені, 773,48 грн 3% річних та 2436 грн судового збору за подання позовної заяви.

Провадження у справі №916/4233/15 в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю Мед-Сервіс Юг на користь товариства з обмеженою відповідальністю Проектна Група Економайзер 10142,99 грн індексованої заборгованості (недоплати) за оренду приміщення припинити.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити».

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 16.03.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна