КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 911/4458/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Мостепанюк В.І. довіреність № б/н від 22.02.16

від відповідача: Волков А.В. довіреність № 7/886 від 23.12.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім"

на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року

у справі №911/4458/15 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім"

про стягнення 100 517,81 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк", позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" (далі - ТОВ "ФК "Контрактовий дім", відповідач) про стягнення 100 517,81 грн., з яких: 100 000,00 грн. забезпечувального платежу за договором про прийом платежів № 130/12-П від 05.09.2012, 493,15 грн. пені та 24,66 грн. 3% річних (т.І, а.с. 4-6).

Рішенням Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі № 911/4458/15 позовні вимоги в частині стягнення з ТОВ "ФК "Контрактовий дім", 100 000 грн. забезпечувального платежу - задоволено, в решті позовних вимог відмовлено (т.І, а.с. 195-199).

23 грудня 2015 року ТОВ "ФК "Контрактовий дім" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі № 911/4458/15, у якій просило вказане рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" частково у розмірі 30 281,21 грн.

15 січня 2016 року ухвалою Київського апеляційного господарського суду у справі №911/4458/15 апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі №911/4458/15 повернуто без розгляду на підставі п.3 ч. 1 ст. 97 Господарського процесуального кодексу України (т.І, а.с. 203).

26 січня 2016 року ТОВ "ФК "Контрактовий дім" повторно звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі №911/4458/15.

Розпорядженнями секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року для розгляду апеляційної скарги ТОВ "ФК "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі №911/4458/15 сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі - головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Агрикової О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28 січня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі №911/4458/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Агрикової О.В., Мальченко А.О., справу призначено до розгляду на 16 лютого 2016 року.

16 лютого 2016 року представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу.

У судовому засідання 16 лютого 2016 року оголошено перерву до 01 березня 2016 року у відповідності до ст. 77 ГПК України.

01 березня 2016 року представником відповідача подано клопотання про долучення доказів до матеріалів справи.

У судовому засідання 01 березня 2016 року оголошено перерву до 15 березня 2016 року у відповідності до ст. 77 ГПК України.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11 березня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи №911/4458/15, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Чорногуз М.Г., суддів Мальченко А.О., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11 березня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі №911/4458/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Мальченко А.О., Жук Г.А.

15 березня 2016 року представником позивача подано додаткові пояснення до відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засідання 15 березня 2016 року представник ТОВ "ФК "Контрактовий дім" надав суду пояснення, в яких просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Київської області у справі №911/4458/15 від 08 грудня 2015 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в частині стягнення 30 281,12 грн.

Представник ПАТ "Дельта Банк" в судовому засіданні 15 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення Господарського суду Київської області у справі №911/4458/15 від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

05 вересня 2012 року між ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" (далі - компанія, відповідач) та ПАТ "Дельта Банк" (далі - банк, позивач) було укладено Договір про прийом платежів №130/12-П (далі - Договір), відповідно до умов якого банк надає компанії за винагороду послуги з розрахунково-касового обслуговування, а компанія надає банку послуги з подальшого переказу коштів утримувачам, а саме: банк приймає платежі від платників в мережі ПТКС (програмно-технічний комплекс самообслуговування) банку, відповідно до умов, передбачених додатком 3 до цього договору (т.І, а.с. 10-18).

2.1.1. Банк приймає Платежі від платників в мережі ПТКС Банку, відповідно до умов, передбачених Додатком 3 до цього Договору.

Згідно п. 2.1.2. Договору банк перераховує компанії платежі, у строки, встановлені цим договором на наступний рахунок компанії: п/р 007 у ПАТ "Банк "Київська Русь", код 319092, код за .

Згідно п. 1.11. Договору, забезпечувальний платіж - це забезпечення виконання Банком зобов'язань з перерахування Компанії прийнятих від платників платежів.

Відповідно до п. 4.1.3. Договору банк зобов'язаний належним чином виконувати свої грошові зобов'язання, визначені у розділі 6 цього договору.

Згідно п. 6.2. Договору у разі необхідності банк перераховує компанії забезпечувальний платіж. Розмір забезпечувального платежу банк визначає самостійно. Банк має право в будь-який час збільшити розмір забезпечувального платежу шляхом перерахування компанії додаткових грошових коштів.

Відповідно до п. 6.3. Договору забезпечувальний платіж вважається внесеним, якщо такі кошти надійшли на рахунок компанії не пізніше 15 год. 00 хв. поточного банківського дня, в протилежному випадку внесок вважається внесеним наступного банківського дня.

Згідно п. 6.4. Договору забезпечувальний платіж та додаткові кошти перераховуються банком за реквізитами рахунку компанії, визначними у п. 2.1.2. цього договору з наступним призначенням платежу: "*ХХХХ* перерахування забезпечувального платежу згідно договору №130/12-П від 05.09.2012".

Відповідно до п. 6.9. Договору не пізніше 5 (п'яти) робочих днів місяця, наступного за звітним, компанія складає, підписує та передає для підписання банку акт наданих послуг, який одночасно є звітом банку.

Згідно п. 6.10. Договору в разі відсутності мотивованих заперечень банк підписує акт наданих послуг та передає компанії його примірник протягом 5 (п'яти робочих днів) після отримання акта.

Відповідно до п. 6.14. Договору банк має право вимагати від компанії, а компанія зобов'язана банку повернути частину або в повному обсязі забезпечувальний платіж, лише у випадку його формування банком відповідно до пунктів 6.2. - 6.4. цього договору, в наступному порядку: банк надсилає кур'єрською службою або поштовим рекомендованим відправленням з повідомленням про вручення на адресу компанії оригінал письмової вимоги про повернення забезпечувального платежу (в повному обсязі або його частини). Датою отримання письмової вимоги є дата, зазначена в кур'єрській накладній або в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення як дата отримання адресатом.

Відповідно до п. 11.1. Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення відбитками печаток сторін та діє протягом одного року. Строк дії цього договору щоразу автоматично продовжується на 1 рік у разі, якщо будь яка із сторін не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору не надішле іншій стороні письмову заяву про припинення цього договору.

Позивачем в порядку пунктів 6.2. - 6.4. договору було перераховано відповідачу суму забезпечувального платежу у загальному розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами:

- №16037132 від 15.03.2013 р. на суму 150 000, 00 грн (т.І, а.с. 25);

- №74378977 від 23.10.2013 р. на суму 50 000,00 грн. (т.І, а.с. 26).

14 жовтня 2014 року відповідач повернув позивачу 100 000,00 грн. забезпечувального платежу, що підтверджується платіжним дорученням №197 від 14.10.2014 р.( т.І, а.с. 27).

Враховуючи порушення відповідачем грошових зобов'язань в частині повернення всієї суми забезпечувального платежу, позивачем 31.07.2015 р. за № 6089 та 10.08.2015 р. за № 6609 було надіслано вимоги про повернення суми забезпечувального платежу, відповідно до яких банк вимагав від компанії повернути 100 000, 00 грн., шляхом перерахування відповідної суми на рахунок банку (т.І, 31-34).

Посилаючись на те, що відповідач на вищезазначені вимоги не відповів, свій договірний обов'язок в частині повернення позивачу суми забезпечувального платежу не виконав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача, зокрема, 100 000,00 грн. забезпечувального платежу.

Приписами ст. 175, 173 ГК України встановлено, що майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на викладене, підписання сторонами Договору, формування і перерахування позивачем сум забезпечувального платежу відповідно до п. п. 6.2. - 6.4. Договору, та відповідно отримання відповідачем суми вказаного забезпечувального платежу, свідчить про погодження ТОВ "ФК "Контрактовий дім" з умовами укладеного сторонами правочину та відповідно породжує для нього обов'язок повернути позивачу суму забезпечувального платежу.

Послання ж відповідача на відсутність у нього обов'язку по поверненню коштів з огляду на існування заборгованості банку перед компанією за Договором, відтак можливість зарахування зустрічних однорідних вимог сторонами за договором, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки, враховуючи введення тимчасової адміністрації та ліквідації банку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", нормативними приписами останнього визначено порядок задоволення вимог кредиторів та неприпустимість задоволення означених вимог поза межами ліквідаційної процедури, про що позивач повідомляв відповідача листами від 30.07.2015 р. № 6089 та від 10.08.2015 р.( т.І, а.с. 31).

При цьому зі змісту статей 45, 49, 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" слідує, що під час відчуження зобов'язань фонд має забезпечити неупереджене ставлення до всіх кредиторів неплатоспроможного банку, дотримуючись черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону, при цьому зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом, мають найвищий пріоритет і не можуть бути відчужені частково.

Таким чином, після запровадження у банку процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, визначеної статтею 52 цього Закону, та виходячи з того, що найвищий пріоритет мають зобов'язання банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими фондом.

Аналогічна позиція міститься у постанові Верховний Суд України у від 25.03.2015 р. у справі № 910/9232/14.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що на момент розгляду справи позивач не надав доказів виконання/невиконання своїх зобов'язань за договором станом на 03.03.2015 (дата введення тимчасової адміністрації) слід зазначити наступне.

Відповідно до виписки по особовим рахункам з 14.10.2014 р. по 09.10.2015 р. АТ "Дельта Банк" суму 51 180,11 грн. (платник та отримувач - відповідач) було віднесено на рахунок кредиторської заборгованості суми не відправлених клієнтських платежів з 27.01.2015 р. по 02.03.2015 р. сз від 11/08/2015 (а.с. 52).

Позивач зазначав, що він у зв'язку із скрутним фінансовим становищем АТ "Дельта Банк" за період з 27.02.2015 р. по 03.03.2015 р. не здійснив перерахування відповідачу коштів, які обліковувались на рахунку 3632 у розмірі 55 584,37 грн. (т.ІІ, а.с. 117).

Також позивач зазначав, що він не виплатив відповідачу винагороду за період з 01.02.2015 р. по 03.03.2015 р., яка обліковувалась на рахунку 8878 (т.ІІ, а.с. 116).

Проте Договором №130/12-П про прийом платежів не передбачено можливості договірного списання з рахунку Відповідача на користь Позивача коштів, призначених для погашення заборгованості (в тому числі, суми забезпечувального платежу), у зв'язку з чим зарахування зустрічних однорідних вимог, на яке посилається Апелянт, суперечить вимогам закону.

Визначення терміну "кредитор банку" міститься у статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", та під яким розуміється - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

З цього слідує, що відповідач є кредитором позивача, адже має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань.

Частиною 2 ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено порядок здійснення уповноваженою особою Фонду заходів щодо підготовки задоволення вимог кредиторів, якою передбачено, зокрема, складання реєстру акцептованих вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду.

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції від 16.07.2015 р.) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін забороняється.

Крім того, відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону.

Фонд здійснює заходи щодо підготовки задоволення цих вимог, зокрема складає перелік акцептованих банком вимог кредиторів для затвердження виконавчою дирекцією Фонду. Після затвердження переліку вимог кредиторів їх задоволення здійснюється у порядку черговості, визначеному статтею 52 цього Закону.

Частина восьма статті 49 Закону передбачає, що вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Відповідно до пояснень позивача, відповідач із заявою про кредиторські вимоги до позивача у встановлений законом строк не звертався, що виключає наявність будь-якої заборгованості позивача перед відповідачем за Договором, у зв'язку з чим на виконання вимог ст. 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивачем списано на доходи незаявлені вимоги кредитора (відповідача), що підтверджується меморіальними ордерами №3334248 від 27.01.2016 року та №3922093 від 28.01.2016 року (т.ІІ, а.с. 114-115).

Відповідно до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Дана норма кореспондується з приписами статей 525, 526 ЦК України.

Отже, беручи до уваги наведені приписи законодавства, а також враховуючи, що відповідач свій договірний обов'язок не виконав, суму забезпечувального платежу не повернув, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. забезпечувального платежу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем.

Вимога ж позивача про стягнення з відповідача 493,15 грн. пені та 24,66 грн. 3% річних не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Статтею 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Приписами ст. 230 ГК України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Пунктами 8.2. Договору передбачено, що за порушення строків взаємного розрахунку сторін, які встановлені в розділі 6 Договору, сторона, яка прострочила виконання зобов'язання, виплачує іншій стороні пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,1 % від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який сплачуться пеня.

До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, для застосування до відповідача відповідальності у вигляді сплати пені, а також стягнення з останнього 3% річних, необхідним є встановлення моменту, з якого боржник вважається таким, що прострочив.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України унормовано, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.15. Договору компанія повинна здійснити перерахування грошових коштів у сумі та за реквізитами, зазначеним в письмовій вимозі, протягом 3 (трьох) банківських днів з дня отримання письмової вимоги, відповідно до п. 6.14.1. цього Договору, але в будь-якому випадку в розмірі не більшому, ніж розмір забезпечувального платежу.

Так, в підтвердження посилань щодо надіслання вимоги відповідачу про повернення забезпечувального платежу, позивачем надано копії таких вимог та поштові повідомлення про вручення з відміткою про отримання зазначеного повідомлення (т.І, а.с. 31-34).

Водночас, позивачем не надано суду описів вкладення до листа відповідно до наданих поштових повідомлень про вручення, за якими можливо було б встановити, що саме відповідні вимоги за наданими повідомленнями про вручення було надіслано позивачем, що унеможливлює встановлення судом моменту (дати, місяця, року) виникнення у відповідача обов'язку по поверненню останнім сум забезпечувального платежу, а відтак і моменту з якого відповідач вважається таким, що прострочив у розумінні ст. 612 ЦК України.

Виходячи з наведених норм законодавства, а також враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, зі змісту яких можливо встановити момент, з якого відповідач вважається таким, що прострочив зобов'язання по поверненню сум забезпечувального платежу у розумінні ст. 612 ЦК України та п. 6.15. Договору, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача 493,15 грн. пені та 24,66 грн. 3% річних є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності судових рішень зі вказаного предмету спору спростовуються тим, що у справі № 910/11996/15 Київський апеляційний господарський суд постановою від 07.10.2015 р. рішення Господарського суду Київської області від 16.07.2015 скасував, позов ПАТ "Дельта Банк" залишив без розгляду з огляду на те, що позивачем не подано документів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, що виключає можливість повного та всебічного з'ясування всіх обставин розглядуваної справи та прийняття рішення по суті спору.

Проте, положеннями ч. 4 ст. 81 ГПК України передбачено, що після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду, позивач має право знову звернутися з ним до господарського суду в загальному порядку, отже доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх доказів в розумінні статті 33, 34 ГПК України, які б могли стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду Київської області повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі № 911/4458/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області у справі № 911/4458/15 від 08 грудня 2015 року задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Контрактовий дім" на рішення Господарського суду Київської області від 08 грудня 2015 року у справі № 911/4458/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області 08 грудня 2015 року у справі № 911/4458/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/4458/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук