РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/32156/15

За позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
До Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик"
Простягнення 598 231,31 грн.
Суддя Борисенко І.І.

Представники за позовом:

Від позивача - Гринько О.А., за довіреністю;

Від відповідача - Сидоров П.В., представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду міста Києва з позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" про стягнення 533 757,93 грн. інфляційних втрат та 64 473,38 грн. 3% річних.

Позовні вимоги позивача мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №13-367-Н від 04.01.2013 щодо здійснення своєчасної оплати.

Під час проведення судового засідання 15.03.2016 позивач заявив усне клопотання про виправлення описки допущеної позивачем в зазначенні ціни позову на титульній сторінці позовної заяви. Так, позивачем помилково зазначено: «ціна позову 966 485,39 грн.», тоді як згідно прохальної частини позову позивач просить суд сягнути 533 757,93 грн. інфляційних втрат та 64 473,38 грн. 3% річних. Відтак, позивачем визначена ціна позову в розмірі 598 231,31 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову, послався на те, що згідно з п. 6.1, 3.4 Договору розрахунок за спожитий газ здійснюється на підставі актів приймання-передачі, проте у відповідача не виникло грошового зобов'язання в строки визначені в розрахунку позивача, зважаючи на те, що фактично акти-приймання передачі були підписані набагато пізніше факту споживання газу.

Крім того, відповідачем надано власний контррозрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - Позивач, Компанія, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газовик" (надалі - Відповідач, Покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13-367-Н (надалі - Договір).

Також, судом встановлено, що між сторонами було укладено 10.07.2013 додаткова угода №1, 31.12.2013 додаткова угода №2, 10.01.2014 додаткова угода №3, 28.04.2014 додаткова угода №4, 15.05.2014 додаткова угода №5, 10.06.2014 додаткова угода №6, 22.12.2014 додаткова угода №7, 23.03.2015 додаткова угода №8.

Відповідно до п. 1.1 Договору, в редакції додаткової угоди №2 у 2013 - 2014 роках Постачальник зобов'язується передати природний газ для подальшої реалізації нанесенню, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі та на умовах, визначених Договором.

На виконання Договору та додаткових угод до нього, протягом 2013 - 2014 років Постачальник передав, а Відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 546,254 тис.м3 на загальну суму 8 353 553,30 грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу, а також довідками щодо кінцевого сальдо та щодо операцій із Відповідачем.

Судом встановлено, що відповідач розрахувався за поставлений за Договором природний газ, проте з порушенням встановленого Договором строку, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.

Відповідно до п. 9.2. Договору строк, у межах якого Сторони можуть звернутись до суду із вимогою про захист порушених прав щодо стягнення боргу, штрафів, пені, відсотків річних та інфляційних втрат, встановлюється тривалістю 3 роки.

Відповідно до розділу 11 Договору, в редакції додаткової угоди №8 від 23.03.2015 договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Згідно поданого позову, позивач просив суд стягнути з відповідача за порушення строків виконання договірних зобов'язань 533 757,93 грн. - інфляційних втрат та 3% річних у розмірі - 64 473,38 грн.

Заперечення відповідача викладені у відзиві та додаткових запереченнях судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

У Договорі на купівлю-продаж природного газу у розділах 3, 4, сторонами погоджено детальні умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін, а також Порядок приймання-передачі газу.

Відповідно до Договору обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки визначається шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу в пункті приймання-передачі газу.

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємством та Покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, Відповідач зобов'язується надати Позивачу для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою Відповідача і погоджені газорозподільним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу.

Відповідач не заперечує факт, кількість, якість та об'єм споживаного газу, відтак спору в цій частині немає. Відповідач заперечує щодо початку виникнення зобов'язання по оплаті спожитого газу, а відтак і заперечує щодо початку виникнення прострочення грошового зобов'язання, виходячи лише з дати підписання актів приймання-передачі природного газу.

Натомість, за умовами договору, фактичний обсяг спожитого газу відомий Відповідачеві (Покупцю) вже на кінець місяця поставки, і стає відомим Позивачу лише з даних, що надіслані Відповідачем у вигляді актів.

При цьому, за умовами договору саме від дій Відповідача залежить фактична дата підписання актів приймання-передачі газу, зважаючи на те, що саме Відповідач зобов'язується, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки надати Позивачу для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою Відповідача і погоджені газорозподільним підприємством (п. 3.4 Договору). Суду не доведено, що Відповідачем вжито усі залежні від нього дії з метою надання актів приймання-передачі газу Позивачу вчасно не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки.

У зв'язку з вищевикладеним посилання Відповідача на ст. 613 ЦК України є необґрунтованим.

Відповідно до п. 6.1. Договору, в редакції додаткової угоди №2 оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 6.1. Договору, в редакції додаткової угоди №4 оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Тобто, договором чітко передбачений порядок здійснення оплати за поставлений газ, який не залежить від конкретної дати підписання актів приймання-передачі, а відповідальність за неналежне виконання умов договору щодо оплати за поставлений газ, відповідно до чинного законодавства та умов договору, настає після дати остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

При цьому, у розділі відповідальність сторін (Розділ 7), в редакції додаткової угоди №2 від 31.12.2013 відповідальність Покупця (Відповідача) також не ставиться в залежність від підписання актів приймання-передачі газу.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 173 ГК України, один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, щодо не вчасної оплати за договором купівлі-продажу природного газу, суд дійшов висновку про правомірність заявлення вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013року).

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення Відповідачем сплати за отриманий газ за Договором вважає, що ця частина позовних вимог підлягає задоволенню повністю в заявленому розмірі 64 473,38 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Суд зазначає, що інфляція є девальвацією грошової одиниці України протягом місяця і визначається державою як середньомісячний індекс, що збільшує суму основного боргу, який повинен існувати протягом місячного періоду прострочення виконання відповідачем його грошового зобов'язання.

Суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, як збільшення суми основного боргу в період прострочення виконання боржником його грошового зобов'язання в зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, наданий Позивачем, вважає, що позовні вимоги Позивача про стягнення з Відповідача інфляційних підлягають задоволенню повністю в розмірі 533 757,93 грн.

Щодо застосування спеціального строку позовної давності, згідно ст. 258 ЦК України до вимоги про стягнення пені, суд вказує, що предметом заявленого позову є вимога про стягнення лише інфляційних втрат та 3% річних, позивачем не заявлена до суду на розгляд вимога про стягнення неустойки (штрафу, пені), відтак, суд не розглядає заяву про застосування спеціального строку позовної давності до вимоги про стягнення пені, оскільки вказана вимога не заявлена суду, а відтак не є предметом заявленого позову.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обґрунтованість вимог позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за витрати, пов'язані з розглядом справи, при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 173, 193, ГК України, ст.ст. 22, 33, 49, 75, 81-1, 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 533 757 (п'ятсот тридцять три тисячі сімсот п'ятдесят сім) грн. 93 коп. - інфляційної складової боргу, 64 473 (шістдесят чотири тисячі чотириста сімдесят три) грн. 38 коп. - 3 % річних, 8 973 (вісім тисяч дев'ятсот сімдесят три) грн. 47 коп. - судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 18.03.2016

Суддя І.І. Борисенко