РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/3382/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої компанії "Індастрі"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь"

про: повернення попередньої оплати в сумі 381 926,00 грн.

Суддя Комарова О.С.

Представники сторін:

від позивача: Чорножуков А.О. (представник за довіреністю)

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 15 березня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю виробничої компанії "Індастрі", 29.02.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н, б/д до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь", про повернення попередньої оплати в сумі 381 926,00 грн.

Ухвалою суду від 01.03.2016 року (суддя Комарова О.С.) порушено провадження у справі № 910/3382/16 та призначено розгляд справи на 15.03.2016 року.

В судовому засіданні 15 березня 2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити позов в повному обсязі та подав документи, які булу судом долучено до матеріалів справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі не виконав, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, правами, передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом направлено ухвалу про порушення провадження у справі за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що функціонує відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 14.12.2012 року № 1846/5 "Про затвердження Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.12.2012 року за № 2105/22417, тобто: 03115, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 91.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу, підприємством зв'язку було вручено 09.03.2016 року, отже про дату і місце судового розгляду відповідач вважається повідомленим належним чином.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У відповідності до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем була досягнута усна домовленість, відповідно до якої позивач повинен був оплатити виставлені відповідачем рахунки від 18.02.2016 року на оплату металопрокату № СС000545 на суму 191 393,00 грн., та № СС000557 на суму 190 533,00 грн., а відповідач даний товар повинен був доставити позивачеві у місто Харків автотранспортом відповідача після сплати вище зазначених рахунків позивачем.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що на виконання умов договору, він оплатив виставленні відповідачем рахунки № СС000545 від 18.02.2016 року на суму 191 393,00 грн. та № СС000557 від 18.02.2016 року на суму 190 533,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями № 34758 від 19.02.2016 року та № 34740 від 18.02.2016 року (копії платіжних доручень наявні в матеріалах справи.)

Проте, відповідач свої зобов'язання з поставки товару не виконав, доказів на спростування доводів позивача суду не надав.

У зв'язку з тим, що відповідачем було порушено умови домовленості, позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовом про повернення попередньої оплати в сумі 381 926,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За приписами ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За приписами ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

При цьому, слід наголосити, що способи захисту за своїм призначенням можуть вважатись визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов усної домовленості про поставку металопрокату відповідачем були виставлені рахунки на оплату № СС000545 від 18.02.2016 року та № СС000557 від 18.02.2016 року, які позивачем були оплачені, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.02.2016 року № 34758 та № 34740.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач свої зобов'язання з поставки товару не виконав, у зв'язку з чим станом на момент подання позову заборгованість за договором складає 381 926,00 грн.

Позивач 23 лютого 2016 року звернувся до відповідача з претензією № 1, якою просив повернути отримані грошові кошти - суми попередньої оплати у розмірі 381 926,00 грн. Доказом надіслання претензії відповідачу є опис вкладення до цінного листа від 24.02.2016 року та фіскальний чек № ФН , оригінали яких наявні в матеріалах справи.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідачем не спростовано та не наведено жодних обставин, які б були підставою для перешкоджання виконувати зобов'язання за договором, а також не подано докази виконання зобов'язань з поставки товару, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення грошових коштів в сумі 381 926,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до приписів ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено судом, відповідач не скористався наданими йому ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, у судове засідання не з'явився, про дату і місце проведення яких був повідомлений належним чином, жодного доказу на спростування доводів позивача, або доказів, які б свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлені до стягнення кошти, суду не надав.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню в розмірі 381 926,00 грн.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 5 728,89 грн. відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Северсталь" (ЄДРЮОФОП 40034208, адреса: 03115, м. Київ, ПРОСП. ПЕРЕМОГИ, будинок 91) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої компанії "Індастрі" (ЄДРЮОФОП 23764970, адреса: 61017, Харківська обл., місто Харків, ВУЛИЦЯ ЛОЗІВСЬКА, будинок 3) грошові кошти: 381 926,00 грн. (триста вісімдесят одна тисяча дев'ятсот двадцять шість гривень) та судовий збір - 5 728,89грн. (п'ять тисяч сімсот двадцять вісім гривень 89 копійок).

3. Видати наказ.

4. Копію даного рішення направити відповідачу у справі № 910/3382/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 року.

Суддя О.С. Комарова