РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/1234/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомКомунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва
доКомунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Деснянського району м. Києва
простягнення 60 987 грн 55 коп.
Представники:
від позивача: Максимова Я.С. - представник за довіреністю
від відповідача: Миленко К.І.- представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.01.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва з вимогами до Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Деснянського району м. Києва про стягнення заборгованості за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 у розмірі 60 987 грн 55 коп., в тому числі 42 698 грн 49 коп. основного боргу, 16 165 грн 94 коп. інфляційних втрат, 1 114 грн 82 коп. 3 % річних та 1 008 грн 30 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 42 698 грн 49 коп. Крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 16 165 грн 94 коп. інфляційних втрат, 1 114 грн 82 коп. 3 % річних та 1 008 грн 30 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1234/16 та справу призначено до розгляду на 15.02.2016.

11.02.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

12.02.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від позивача надішли документи на виконання вимог ухвали суду.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 15.02.2016 оголошено перерву до 10.03.2016.

18.02.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

25.02.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

10.03.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судове засідання 10.03.2016 з'явились представники сторін та надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача надав пояснення, відповідно до яких частково визнав заявлені позовні вимоги та просить суд зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій.

У судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

01.10.2012 між Комунальним підприємством "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Деснянської районної у м. Києві ради" (найменування якого було змінено на Комунальне підприємство "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва; балансоутримувач за договором) та Поліклінікою № 2 Деснянського району м. Києва (правонаступником якої є Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Деснянського району м. Києва; орендар за договором) укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 (далі - договір), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує надання комунальних послуг (централізоване опалення, електропостачання, постачання холодної та гарячої води і водовідведення), послуг з утримання будинку (споруди) та прибудинкової території (надалі - послуг) нежитлового приміщення (надалі - будівлі), що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 22, загальною площею 1 052,50 кв. м, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних послуг пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Пунктом 5.1 договору, сторони погодили, що цей договір укладено строком на 1 (один) рік і 3 (три) місяці, що діє з 01.10.2012 по 31.12.2013 включно. Якщо жодна із сторін за 30 (тридцять) днів до закінчення строку дії цього договору не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, то договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Відповідно до пункту 2.1.1 договору, перелік послуг, порядок та умови їх оплати встановлюється додатком до цього договору.

Згідно з пунктом 1.1 додатку до договору орендар щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує в КП "Дирекція" в розрахунковому відділі платіжні вимоги-доручення на оплату за отримані послуги та відшкодування плати на землю.

У відповідності до пункту 2.2.3 договору орендар зобов'язався не пізніше 20 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити плату на рахунок балансоутримувача будівлі за надані послуги.

За приписами пункту 2.2.4 орендар зобов'язався не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним місяцем, вносити на рахунок балансоутримувача будівлі плату за землю.

Пунктом 2.1. додатку № 1 до договору визначено, що нарахування плати за теплову енергію проводиться щомісячно згідно табуляграм АК "Київенерго" та з урахуванням займаної опалювальної площі та площі загального користування, за тарифами , встановленими КМДА.

Положеннями розділу 4 додатку № 1 до договору сторонами передбачено, що Розмір плати за водопостачання та водовідведення, при наявності лічильника, визначається за показаннями лічильника та згідно розробок табуляграм, розроблених інженерами, на підставі табуляграм ПАТ "Київводоканал". Розподіл між орендарями, що не мають лічильників, визначається у процентному співвідношенні щомісячно в залежності від нормативного водоспоживання згідно з БНіП, чисельності працюючих і виду діяльності орендарів та власників приміщень. Сплата здійснюється згідно тарифів встановлених КМДА.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У відповідності до норм статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Нормами частини 1-3 статті 32 "Про житлово-комунальні послуги" плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Як встановлено судом, позивачем було надано відповідачу житлово-комунальні послуги на умовах, передбачених укладеним між сторонами договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 за період з березня 2014 року по квітень 2015 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання з оплати спожитих житлово-комунальних послуг за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 за період з березня 2014 року по квітень 2015 року, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 42 698 грн 49 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати спожитих послуг на суму 42 698 грн 49 коп.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати спожитих житлово-комунальних послуг за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 за період з березня 2014 року по квітень 2015 року та факту наявності заборгованості у розмірі 42 698 грн 49 коп., вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню у розмірі 42 698 грн 49 коп.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 16 165 грн 94 коп. інфляційних втрат та 1 114 грн 82 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 01.03.2014 по 10.09.2015, а також 1 008 грн 30 коп. пені, нарахованої за загальний період прострочення з 01.03.2014 по 21.09.2014.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 2.2.3 договору при несвоєчасному внесенні плати, сплачувати пеню із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми наданих послуг за кожен день прострочки.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 2.2.3 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено розрахунки позивача та встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Судом враховано рекомендації викладені у пункті 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" відносно того, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що Комунальне некомерційне підприємство "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Деснянського району м. Києва є неприбутковою організацією, фінансування договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012 здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету, та враховуючи, що позивачем не надано суду доказів наявності збитків та інших наслідків порушення зобов'язання відповідачем, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності та принципу збалансованості інтересів сторін, суд, прийшовши до висновку, що даний випадок є винятковим, вважає за можливе зменшити розмір пені на 90 % та стягнути з відповідача 100 грн 83 коп. пені.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, надання комунальних послуг орендарю та відшкодування плати за землю № 0031065 від 01.10.2012, вимоги позивача про стягнення з відповідача 16 165 грн 94 коп. інфляційних втрат та 1 114 грн 82 коп. 3 % річних, нарахованих за загальний період прострочення з 01.03.2014 по 10.09.2015, підлягають задоволенню у повному обсязі за розрахунком позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Kеруючись ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, ст.ст. 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального некомерційного підприємства "Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" Деснянського району м. Києва (02225, м. Київ, вул. Драйзера, буд. 19, ідентифікаційний код 21467676) на користь Комунального підприємства "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду" Деснянського району м. Києва (02217, м. Київ, вул. Закревського, буд. 15, ідентифікаційний код 36657100) заборгованість за комунальні послуги у розмірі 42 698 (сорок дві тисячі шістсот дев'яносто вісім) грн 49 коп., інфляційні втрати у розмірі 16 165 (шістнадцять тисяч сто шістдесят п'ять) грн 94 коп., 3 % річних у розмірі 1 062 (одна тисяча шістдесят дві) грн 18 коп., пеню у розмірі 100 (сто) грн 83 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.03.2016

Суддя Н.Б. Плотницька