ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 р. Справа №917/2654/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, Полтава, Полтавська область,36022) в особі Комсомольської філії (39800, Полтавська область, м. Комсомольськ, вул. Портова,25)

до Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Комсомольської міської ради, вул. Портова, 27, м. Комсомольськ, Полтавська область,39800

про стягнення 239189,44 грн. пені, 37284,86 грн. втрат від інфляції, 11744,07 грн. - 3% річних.

суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №10-75/3170 від 18.03.2015 року

від відповідача: ОСОБА_2 дов. №61/01 від 20.01.2016 року

В судовому засіданні 10.03.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України та повідомив дату складення повного рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 239189,44 грн. пені, 37284,86 грн. втрат від інфляції, 11744,07 грн. - 3% річних за договором про постачання електричної енергії №1/3 від 12.03.2009р. (в редакції заяви про збільшення розміру позовних вимог від 25.01.2016 року).

18.02.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 138-140), в якому відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заборгованість по договору №1/3 від 12.03.2009 року була сплачена ним не в строки передбачені договором, а в порядку, визначеному умовами спільних протокольних рішень про проведення розрахунків, укладених на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20. Крім того, разом з відзивом на позовну заяву від відповідача надійшло клопотання про зменшити розміру штрафних санкцій (арк. с. 137).

04.03.2016 року від позивача до суду надійшли письмові заперечення на відзив відповідача (арк. с.178) та письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду від 18.02.2016 року (арк. с. 179).

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву. Також представник відповідача підтримав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій та просив суд його задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши подані сторонами докази, суд встановив:

12.03.2009 p. між Комсомольською філією ВАТ "Полтаваобленерго" (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Комсомольської міської ради (відповідач, споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 1/3 з додатками (арк. с. 6-15).

Надалі Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" змінило свою назву на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго", відповідно змінилася і назва філії на Комсомольську філію ПАТ "Полтаваобленерго". Зазначені зміни зареєстровані державним реєстратором у встановленому порядку, що підтверджується Статутом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", та Положенням про Комсомольську філію ПАТ "Полтаваобленерго" (арк. с. 59-64).

12.03.2009 року між сторонами було складено протокол розбіжностей до договору до про постачання електричної енергії № 1/3 від 12.03.2009 року та протокол узгодження розбіжностей до договору про постачання електричної енергії № 1/3 від 12.03.2009 року (акр. с . 12-15).

05.05.2011 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1/3/4 до договору про постачання електричної енергії № 1/3 від 12.03.2009 року (акр. с . 16), в якій сторони по тексту договору змінили найменування Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" на Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" та додаток №4а "Акт про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії" змінили на додаток №4а "Акт про обсяги спожитої (переданої) споживачу (субспоживачу) електричної енергії" в редакції від 05 травня 2011 року. Всі інші умови договору залишилися незмінними.

Умовами договору сторони узгодили наступне:

- постачальник зобов'язувався продавати споживачу електричну енергію (як різновид товару) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 5836 кВт, а споживач зобов'язувався оплачувати постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі на умовах, передбачених цим договором (п. 1 договору);

- споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів електричної енергії" (п. 2.3.3 договору);

- за внесення платежів, передбачених п. 2.3.3 - 2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми (п. 4.2.1 договору);

В додатку № 2 до договору "Порядок розрахунків" (арк. с. 10) сторони узгодили, зокрема, наступне :

- розрахунковим вважається період з 8-00 години двадцятого числа попереднього місяця до 8-00 годин такого ж числа поточного місяця. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника (п. 1 порядку);

- відповідно до визначеної згідно пункту 3 цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію постачальник електричної енергії виписує споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних днів від дня виписки рахунку (п. 2 порядку);

- у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним порядком платежів постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставник НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, на суму боргу здійснюються компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та три проценти річних за весь час прострочення (п. 9 порядку).

12.02.2015 p., 12.03.2015 p., 16.04.2015р., 16.04.2015р., 14.05.2015р., 236.2015р., 08.07.2015 p., 11.08.2015 p., 09.09.2015 p., 13.10.2015 p., між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавської області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ДП "Енергоринок" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію № 20/461, №20/831, №20/1446, №20/1449, № 20/1622, № 20/2010, № 20/2327, № 20/2740, №20/3151, №20/3556 ( арк. с. 146-158) за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом яких була організація та проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що ним на виконання умов договору №1/3 від 12.03.2009 року протягом 2015р. було продано споживачу (відповідачу) електричну енергію (як різновид товару), у зв'язку з чим відповідно до умов договору ним було виписано відповідачу рахунки на оплату вартості отриманої електроенергії, проте відповідач прострочив оплату вказаних рахунків.

В зв'язку з тим, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати вказаних рахунків, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 239189,44 грн. пені за період з 31.01.2015 року по 29.07.2015 року, 37284,86 грн. втрат від інфляції за періоди: з 31.08.2015 року по 23.09.2015 року та з 30.09.2015 року по 30.10.2015 року, 11744,07 грн. 3% річних за періоди: з 31.07.2015 року по 17.08.2015 року, з 31.08.2015 року по 23.09.2015 року, 30.09.2015 року по 30.10.2015 року.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору енергопостачання, згідно якого, в силу ст.275 ГК України енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно з ч. 7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2.1 договору сторони визначили, що за внесення платежів, передбачених пунктом 2.2.3-2.3.4. цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох відсотків річних з простроченої суми.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 239189,44 грн. пені за період з 31.01.2015 року по 29.07.2015 року; 37284,86 грн. втрат від інфляції за періоди: з 31.08.2015 року по 23.09.2015 року та з 30.09.2015 року по 30.10.2015 року; 11744,07 грн. 3% річних за періоди: з 31.07.2015 року по 17.08.2015 року, з 31.08.2015 року по 23.09.2015 року, 30.09.2015 року по 30.10.2015 року за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором про постачання електричної енергії № 1/3 від 12.03.2009 р.

При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку нарахування пені, 3 % річних та інфляційних, позивачем здійснено на суми боргу без врахування спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 12.02.2015 p., 12.03.2015 p., 16.04.2015р., 16.04.2015р., 14.05.2015р., 236.2015р., 08.07.2015 p., 11.08.2015 p., 09.09.2015 p., 13.10.2015 p.

Як встановлено судом, 12.02.2015 p., 12.03.2015 p., 16.04.2015р., 16.04.2015р., 14.05.2015р., 236.2015р., 08.07.2015 p., 11.08.2015 p., 09.09.2015 p., 13.10.2015 p., між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавської області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, ДП "Енергоринок" були укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію № 20/461, №20/831, №20/1446, №20/1449, № 20/1622, № 20/2010, № 20/2327, № 20/2740, №20/3151, №20/3556 ( арк. с. 146-158) за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, предметом яких була організація та проведення взаєморозрахунку, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (зі змінами).

Згідно вказаних спільних протокольних рішень сторони дійшли згоди щодо оплати відповідачем (сторона 3 в протокольному рішенні) на користь позивача ( сторона 4 в протокольному рішенні) : коштів в сумі 106761,00 грн. за спожиту електричну енергію в січні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/461 від 12.02.2015 року); коштів в сумі 109764,13 грн. за спожиту електричну енергію в лютому 2015 року (спільне протокольне рішення №20/831 від 12.03.2015 року); коштів в сумі 752000,00 грн. та в сумі 70679,35 грн. за спожиту електричну енергію в березні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/1446 та №20/1449 від 16.04.2015 року); коштів в сумі 60316,47 грн. за спожиту електричну енергію в квітні2015 року (спільне протокольне рішення №20/1622 від 14.05.2015 року); коштів в сумі 146054,74 грн. за спожиту електричну енергію в травні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/2010від 12.06.2015 року); коштів в сумі 64399,07 грн. за спожиту електричну енергію в червні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/2327 від 08.07.2015 року); коштів в сумі 199156,19 грн. за спожиту електричну енергію в липні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/2740 від 11.08.2015 року); коштів в сумі 172428,63 грн. за спожиту електричну енергію в серпні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/3151 від 09.09.2015 року); коштів в сумі 109073,62 грн. за спожиту електричну енергію в вересні 2015 року (спільне протокольне рішення №20/3556 від 13.10.2015 року).

Вказані Спільні протокольні рішення відповідачем були виконані, що не заперечується позивачем (акр. с. 28,32,36,40,44,55,159-167).

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Вказаними Спільними протокольними рішеннями сторони змінили строки виконання відповідачем свого обов'язку перед позивачем з оплати частини отриманої електричної енергії за договором № 1/3 від 12.03.2009р.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета основного договору.

Таким чином, уклавши Спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором про постачання електричної енергії, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частиною спожитої електричної енергії, поставленої відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за Спільними протокольними рішеннями.

Дана правова позиція також наведена у постановах Верховного Суду України № 3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. № 3-322гс15 у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015р. № 3-968гс15 у справі № 927/1733/14.

Згідно статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В даному випадку відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Вказані Спільні протокольні рішення відповідачем були виконані, що не заперечується позивачем.

Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобов'язань за Спільними протокольними рішеннями.

Вимоги про відповідальність відповідача за порушення Спільних протокольних рішень позивачем у позові не заявлялися.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 4.2.1 основного договору, 3 % річних та інфляційних втрат, визначених частиною другою статті 625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними Спільними протокольними рішеннями.

Суд, враховуючи вказані висновки Верховного Суду України, спільні протокольні рішення, проплати здійснені відповідачем за власні кошти, здійснив власний перерахунок пені, 3% річних та інфляційних за допомогою калькулятора "Ліга".

Перераховуючи розмір заявлених позивачем до стягнення інфляційних крім вище викладеного суд врахував наступне.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.2. Постанови від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р.

В листі Верховного Суду України від 03.04.97 N 62-97р. визначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснював нарахування інфляційних втрат не на місяць в середньому, а на кожну відповідну дату місяця окремо та без врахування дефляції.

Отже, з урахуванням вищевикладеного за перерахунком, здійсненим судом за допомогою калькулятору "Ліга" до стягнення підлягає 3% річних в сумі 7400,30 грн. та інфляційні в сумі 14376,24 грн.

Пеня за підрахунками суду складає 198535,95 грн.

18.02.2016 року від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

В пп. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 № 7-рп/2013).

Обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач посилався на специфіку діяльності підприємства (забезпечення населення та інших споживачів питною водою, водовідведення, очистка побутових стоків), збитковість підприємства та те, що основний борг сплачений відповідачем.

Враховуючи, що відповідач є збитковим підприємством, баланс інтересів сторін у справі, а також те, що відповідач в сплатив суму основного боргу за укладеним договором, суд приходить до висновку про можливість зменшення розміру стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми та стягнути з відповідача 99267,98 грн.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені вище положення законодавства, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 99267,98 грн. пені, 7400,30 грн. 3% річних та 14376,24 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р., судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки.

Судові витрати, понесені позивачем, відповідно до ст.49 ГПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст.33,43,49,п.3. ст. 83, ст. ст.82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" Комсомольської міської ради (вул. Портова, 27, м. Комсомольськ, Полтавська область,39800,ідентифікаційний код 24388032) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) в особі Комсомольської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул. Портова, 25, м. Комсомольськ, Полтавська область, 39800, р/р №1117 в ПР ГРУ "Приватбанк" м. Полтава, МФО 331401) 99267,98 грн. пені, 7400,30 грн. 3% річних та 14376,24 грн. інфляційних втрат, 3304,69 грн. судового збору.

3. В іншій частині позову - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 14.03.2016 року

Суддя Тимощенко О.М.