ГОСПОДАРСЬКЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"15" березня 2016 р. Справа № 911/4298/15

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Приватного підприємства «АСАСДА», м. Київ
до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт», м. Бровари
про стягнення 975182,76 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 керівник
відповідача:ОСОБА_2 дов. від 14.01.2016 № 14-01/07, ОСОБА_3 дов. від 20.01.2016 № 20-01/01
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «АСАСДА» (далі позивач) до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (далі відповідач) про стягнення 975182,76 грн., з яких 517088,57 грн. основний борг, 238921,88 грн. інфляційні втрати, 12878,30 грн. 3% річних, 206294,01 грн. пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором поставки від 22.10.2014 № 1317 щодо здійснення розрахунку за поставлений товар.

В процесі розгляду справи позивач подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог від 22.01.2016, якою в порядку ст. 22 ГПК України зменшив розмір позовних вимог в частині основного боргу, пені та збільшив розмір позовних вимог в частині інфляційних втрат, 3% річних та просить суд стягнути з відповідача 407093,48 грн. основного боргу, 243553,49 грн. інфляційних втрат, 14981,56 грн. 3% річних та 82554,70 грн. пені.

За таких обставин в даному провадженні суд розглядає остаточні вимоги позивача про стягнення з відповідача 407093,48 грн. основного боргу, 243553,49 грн. інфляційних втрат, 14981,56 грн. 3% річних та 82554,70 грн. пені.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги в редакції зазначеної заяви від 22.01.2016 та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Присутні в судовому засіданні представники відповідача проти позовних вимог заперечують з підстав, викладених у відзивах на позовну заяву, які зводяться до того, що з урахуванням повернутого відповідачем товару згідно перелічених у відзиві накладних, заборгованість відповідача за поставлений товар становить 312235,88 грн., а залишки товару на суму 118722,18 грн. відповідачем не використовуються та можуть бути поверненні позивачу. Також відповідач зазначає, що позивач не надав сертифікати якості поставленого товару.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір поставки від 22.10.2014 № 1317 (далі договір), відповідно до умов якого, позивач постачальник зобовязався поставити та передати у власність відповідача покупця маски медичні (далі товар) в кількості 980000 штук, а покупець зобовязався прийняти товар та сплатити його вартість на умовах даного договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору загальна сума договору становить 950600 грн. з ПДВ, в тому числі ПДВ 158433,33 грн., з розрахунку 0,97 з ПДВ за одну одиницю товару (маску).

Згідно п. 3.2 договору покупець сплачує постачальнику вартість партії товару протягом 5 календарних днів з дати отримання відповідної партії товару.

Пунктом 5.3.2 договору покупець зобовязався оплатити товар в порядку та строки, визначені п. 3.2 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2014, але у будь-якому разі до повного його виконання сторонами (п. 11.1 договору).

Додатком № 1 до договору сторони погодили перелік адрес структурних підрозділів, на які поставляються маски медичні за договором.

На виконання умов договору позивач у жовтні листопаді 2014 поставив відповідачу товар на загальну суму 478824,98 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними: від 28.10.2014 № 214 на суму 23134,50 грн. на Борокське МПД, від 28.10.2014 № 215 на суму 25016,30 грн. на Бершадське МПД, від 28.10.2014 № 216 на суму 25016,30 грн. на Борщівське МПД, від 28.10.2014 № 217 на суму 24059,88 грн. на Великолюбінське МПД, від 28.10.2014 № 219 на суму 25016,30 грн. на Воютицьке МПД, від 28.10.2014 № 220 на суму 23134,50 грн. на Вузлівське МПД, від 28.10.2014 № 222 на суму 23086 грн. на Залозецьке МПД, від 28.10.2014 № 223 на суму 24250 грн. на Залучанське МПД, від 28.10.2014 № 224 на суму 25016,30 грн. на Іванківське МПД, від 28.10.2014 № 229 на суму 23134,50 грн. на Липницьке МПД, від 28.10.2014 № 230 на суму 25016,30 грн. на Лопатинське МПД, від 28.10.2014 № 231 на суму 25016,30 грн. на Лужанське МПД, від 28.10.2015 № 235 на суму 25016,30 грн. на Мартинівське МПД, від 28.10.2014 № 232 на суму 23086 грн. на Луцьке МПД від 28.10.2014 № 237 на суму 18507,60 грн. на Новосілківське МПД, від 28.10.2014 № 239 на суму 23134,50 грн. на Руське МПД, від 28.10.2014 № 239 на суму 25016,30 грн. на Підгайчиківське МПД, від 28.10.2014 № 240 на суму 25016,30 грн. на Сторонибабське МДП, від 28.10.2014 № 243 на суму 25016,30 грн. на Струтинське МПД, від 19.11.2014 № 327 на суму 23134,50 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Відповідач поставлений йому товар згідно видаткових накладних: від 28.10.2014 № 216 на суму 25016,30 грн. на Борщівське МПД, від 28.10.2014 № 230 на суму 25016,30 грн. на Лопатинське МПД, від 28.10.2014 № 237 на суму 18507,60 грн. на Новосілківське МПД, від 28.10.2014 № 243 на суму 25016,30 грн. на Струтинське МПД повернув позивачу, що підтверджується наступними накладними: від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 № 365 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 № 19/11/14 на суму 25016,30 грн., які підписані в двосторонньому порядку повноважними представниками сторін та скріплені печатками підприємств, завірені копії яких залучені до матеріалів справи.

Разом з тим, відповідач свої зобовязання щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар не виконав, в звязку з чим за ним на рахується борг в розмірі 385268,48 грн. різниця між повернутим товаром та загальною вартістю поставленого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Приписами пункту 2 статті 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач не виконав своїх договірних зобовязань щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, в звязку з чим за ним на час розгляду справи рахується борг в розмірі 385268,48 грн. Доказів сплати вказаного боргу відповідач суду не надав.

Згідно вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, суд вважає, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 385268,48 грн. заборгованості за поставлений товар.

Що стосується решти позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки від 22.10.2014 № 1317 в розмірі 21825 грн., то суд зазначає таке.

Доказів, які б підтверджували поставку позивачем товару на суму 21825 грн., зокрема, первинні документи (акт прийому-передачі, накладні, довіреності тощо) позивач суду не надав.

Надані позивачем в якості доказів поставки товару на суму 21825 грн. акти звірки взаєморозрахунків та накладні на повернення відповідачем товару не підтверджують факт поставки позивачем товару відповідачу згідно договору на вказану суму.

За таких обставин, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми заборгованості за договором поставки від 22.10.2014 № 1317, котрі ґрунтуються на зазначених вище актах звірки взаєморозрахунків та накладних на повернення відповідачем товару є безпідставними, в звязку з чим суд відмовляє в їх задоволенні.

Враховуючи те, що відповідач порушив строки виконання грошового зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних з простроченої суми грошового зобовязання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно розрахунку позивача інфляційні втрати з прострочених сум за період прострочення з листопада 2014 року по грудень 2015 року включно складають 243553,49 грн., 3% річних з прострочених сум за загальний період прострочення з 03.11.2014 по 25.01.2016 складають 14981,56 грн.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням встановлених судом прострочених сум та зазначених позивачем періодів нарахування інфляційних втрат та 3% річних, стягненню підлягають інфляційні втрати з прострочених сум в розмірі 193527,55 грн. та 3% річних з прострочених сум в розмірі 14176,16 грн. В решті заявлених до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 50025,94. та 3% річних в розмірі 805,40 грн. суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Також, позивач на підставі п. 7.2 договору за несвоєчасну оплату поставленого товару просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, за кожен день прострочення платежу, розмір якої за розрахунком позивача за загальний період прострочки з 03.11.2014 по 23.05.2015 складає 82554,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно частини першої ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» визначає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Крім того, відповідно до частини 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з правильним арифметичним розрахунком, який був зроблений судом, з врахуванням встановлених судом прострочених сум та зазначених позивачем періодів нарахування пені, стягненню підлягає пеня з прострочених сум в розмірі 77657,15 грн. В решті заявленої до стягнення суми пені в розмірі 4897,55 грн. суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

З огляду на зазначене та враховуючи, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не погашений, його розмір підтверджується наявними матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 385268,48 грн. основного боргу, 193527,55 грн. інфляційних втрат, 14176,16 грн. 3% річних та 77657,15 грн. пені є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє, з огляду на їх безпідставність.

Заперечення відповідача проти позовних вимог з підстав, того що з урахуванням повернутого відповідачем товару згідно накладних: від 01.12.2014 № 338 на суму 25016,30 грн., від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 № 19/11/14 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 № 365 на суму 25016,30 грн., та накладної нової пошти на суму 23000 грн., заборгованість відповідача за поставлений товар становить 312235,88 грн., не приймаються судом до уваги при вирішенні даного спору та відхиляються судом, з огляду на таке.

Як встановлено судом, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар згідно перелічених вище видаткових накладних, з урахуванням повернутого відповідачем товару на підставі накладних: від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., від 25.11.2014 № 365 на суму 25016,30 грн., від 18.12.2014 № 8 на суму 18507,60 грн., від 19.11.2014 № 19/11/14 на суму 25016,30 грн. ставить 385268,48 грн. Загальна сума вказаних накладних, за якими повернуто товар, врахована судом та основний борг встановлений за мінусом цієї суми.

Водночас, щодо повернутого відповідачем товару за накладними: від 01.12.2014 № 338 на суму 25016,30 грн., від 06.11.2014 № 1 на суму 25016,30 грн., то суд зазначає, що даний товар поставлений позивачу не за переліченими вище накладними на поставку товару, а по поставкам, за які позивач не заявляє вимог щодо стягнення заборгованості, а тому відсутні підстави щодо віднімання зазначених сум за такими накладними на повернення товару від загальної суми боргу за переліченими вище поставками товару.

Щодо повернутого відповідачем товару за накладною нової пошти на суму 23000 грн., то суд не приймає зазначену накладну в якості доказу повернення відповідачем товару позивачу, позаяк з неї не вбачається який товар повертався позивачу, на яку суму, згідно якого договору тощо.

Що стосується того, що залишки товару на суму 118722,18 грн. відповідачем не використовуються та можуть бути поверненні позивачу, то суд зазначає, що вказане не може бути підставою для звільнення відповідача від обовязку виконання свого зобовязання щодо здійснення розрахунку за поставлений позивачем товар належним чином, та крім того відповідач не був позбавлений можливості повернути позивачу залишки невикористаного товару з IV квартала 2014 року.

Посилання відповідача на те, що позивач не надав сертифікати якості поставленого товару не підтверджені належними та допустимими доказами, та крім того це не звільняє відповідача від обовязку здійснити повний розрахунок за поставлений товар, а тому зазначені посилання відповідача не приймаються до уваги при вирішенні спору та відхиляються судом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Гагаріна, 16, ідентифікаційний код 37199618) на користь Приватного підприємства «АСАСДА» (03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, 14, офіс 2-Б, ідентифікаційний код 24254254) 385268 (триста вісімдесят пять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 48 коп. основного боргу, 193527 (сто девяносто три тисячі пятсот двадцять сім) грн. 55 коп. інфляційних втрат, 14176 (чотирнадцять тисяч сто сімдесят шість) грн. 16 коп. 3% річних, 77657 (сімдесят сім тисяч шістсот пятдесят сім) грн. 15 коп. пені, 10059 (десять тисяч пятдесят девять) грн. 44 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 21.03.2016.