РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/31617/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз»
до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур»
простягнення 133000,00 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачаБезугла С.О. - представник
від відповідачів Шумейко Ю.О. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» 3% річних та втрат від інфляції у загальному розмірі 133000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2011 у справі №47/296, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014, було визнано недійсним укладений між сторонами договір купівлі-продажу нежилого приміщення від 29.09.2010, а відтак, в силу ст. 216 Цивільного кодексу України, з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням у відповідача виник обов'язок з повернення на користь позивача суми коштів у розмірі 6600000,00 грн, сплачених на виконання даного правочину. Оскільки наведена сума відповідачем повернута не була, за прострочення виконання відповідного грошового зобов'язання позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 133000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2015 за вказаним позовом порушено провадження у справі №910/31617/15 та призначено справу до розгляду.

В судовому засіданні 22.02.2016 було оголошено перерву до 14.03.2016.

14.03.2016 до початку судового засідання через канцелярію суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач збільшує період нарахування суми 3% річних та інфляційних втрат та просить суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 254958,90 грн та інфляційні втрати у розмірі 3973200,00 грн, нараховані за період з 26.11.2014 по 10.03.2016.

В судовому засіданні представник позивача вказану заяву підтримав.

У відповідності до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Заява позивача про збільшення позовних вимог відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, а тому приймається судом до розгляду.

Відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що зобов'язання відповідача щодо повернення сум, сплачених на виконання недійсного правочину, виникає з моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення цих коштів, а не з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним; спірні правовідносини між сторонами виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, а тому до них не підлягають застосуванню норми ст. 625 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

29.09.2010 між Українським закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу нежилого приміщення, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, буд. 4-8, загальною площею 621,00 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Байдик Т.М., зареєстрований у реєстрі за № 1759 (надалі - Договір).

Ціна нерухомого майна за цим договором становила 6600000,00 грн, в т.ч. ПДВ, що дорівнює 1100000,00 грн.

Відповідно до п.п. 4.1-4.2 Договору, до моменту підписання цього Договору покупець сплатив продавцю кошти в розмірі 2525500грн, в т.ч. ПДВ - 420916,67 грн, решта грошових коштів в розмірі 4074500,00 грн, в т.ч. ПДВ 679083,33 грн. підлягає сплаті після підписання договору до 01.10.2012 року шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця.

В подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2011 у справі №47/296, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 26.11.2014, позов заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 29.09.2010 нежилого приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Павлівська, буд. 4-8, загальною площею 621,00 кв.м вартістю 6600000,00 грн, укладений між Українським закритим акціонерним товариством по туризму та екскурсіях «Укрпрофтур», як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз», як покупцем; визнано право власності за державою в особі Фонду державного майна України, м. Київ на спірне нежиле приміщення, яке витребувано у власність держави в особі Фонду державного майна України з незаконного володіння ТОВ «Благодійний союз».

Отже, Договір за рішенням суду було визнано недійсним. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2011 у справі №47/296 набрало законної сили 26.11.2014 з прийняттям Вищим господарським судом України відповідної постанови.

За приписами ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що всупереч положенням ст. 216 Цивільного кодексу України відповідачем не було повернуто на користь позивача суму коштів у розмірі 6600000,00 грн, сплачених на виконання недійсного правочину - договору купівлі-продажу від 29.09.2010, а тому позивач вказує на наявність підстав для стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 254958,90 грн (за період з 26.11.2014 по 10.03.2016) та інфляційних втрат у розмірі 3973200,00 грн (за період з 26.11.2014 по 10.03.2016), нарахованих за прострочення виконання відповідного грошового зобов'язання.

Як свідчать обставини справи, сума коштів, сплачених на виконання умов Договору, відповідачем на користь позивача в добровільному порядку повернута не була, у зв'язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» зверталось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 6600000,00 грн. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 у справі №910/4858/15-г позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» задоволено повністю та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 6600000,00 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі №910/4858/15-г рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 у справі №910/4858/15-г змінено та присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 6310000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ним на виконання умов Договору було сплачено на користь відповідача грошові кошти у сумі 6600000,00 грн. Саме на цю суму позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати, заявлені до стягнення в рамках даної справи.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підтвердження своїх доводів позивач надав суду копії наступних платіжних доручень: №4 від 25.06.2010 на суму 325500,00 грн, №15 від 13.07.2010 на суму 327000,00 грн, №16 від 14.07.2010 на суму 723000,00 грн, №19 від 04.08.2010 на суму 620000,00 грн, №20 від 05.08.2010 на суму 20000,00 грн, №21 від 12.08.2010 на суму 100000,00 грн, №22 від 02.09.2010 на суму 410000,00 грн, №34 від 01.10.2010 на суму 320000,00 грн, №35 від 06.10.2010 на суму 190000,00 грн, №13 від 03.11.2010 на суму 245000,00 грн, №15 від 03.11.2010 на суму 100000,00 грн, №16 від 08.11.2010 на суму 840000,00 грн, №27 від 30.11.2010 на суму 1400000,00 грн, №28 від 30.11.2010 на суму 287750,00 грн, №52 від 16.02.2011 на суму 150000,00 грн, № 57 від 18.02.2011 на суму 150000,00 грн, №59 від 28.02.2011 на суму 149994,00 грн, №60 від 02.03.2011 на суму 15006,00 грн, №88 від 25.07.2011 на суму 226750,00 грн.

Водночас, Київським апеляційним господарським судом в рамках розгляду справи №910/4858/15-г було надано оцінку вказаним платіжним дорученням з урахуванням поданих позивачем банківських виписок по рахунку та встановлено, що з урахуванням сплачених до моменту підписання та після підписання Договору купівлі - продажу коштів, за вищеперерахованими платіжними дорученнями, сплачена позивачем сума становить 6310000,00 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, в силу положень ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі №910/4858/15-г мають преюдиціальне значення, а тому повторного доведення не потребують.

Обов'язок сплатити на користь позивача грошових коштів, які перераховані в якості оплати по Договору, виник у відповідача з моменту визнання недійсним договору купівлі-продажу згідно рішення суду (тобто з 26.11.2014). Аналогічний висновок викладено у постанові Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 у справі №910/4858/15-г.

Отже, з 26.11.2014 у Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» виникло зобов'язання повернути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» грошові кошти, які було сплачено на виконання Договору купівлі-продажу від 29.09.2010.

Відповідачем доказів повернення на користь позивача суми коштів у розмірі 6310000,00 грн, сплачених позивачем на виконання договору купівлі-продажу від 29.09.2010, не надано, а відтак з боку відповідача має місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки сума коштів у розмірі 6310000,00 грн відповідачем повернута не була, внаслідок чого з боку відповідача допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Однак, суд здійснює перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат з огляду на таке.

По-перше, позивачем здійснено розрахунок, виходячи із того, що поверненню на користь позивача підлягає сума коштів у розмірі 6600000,00 грн. Однак, з огляду на те, що належними та допустимими доказами факту прострочення виконання зобов'язання з повернення суми коштів у розмірі 290000,00 грн (6600000,00 грн - 6310000,00 грн), позивачем не доведено, підстави для стягнення з відповідача нарахованих на вказану суму 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

По-друге, позивачем безпідставно нараховано суму 3% річних та інфляційних втрат за 26.11.2014, оскільки 26.11.2014 (дата набрання законної сили судовим рішенням про визнання Договору недійсним) у відповідача лише виник обов'язок повернути відповідну суму коштів, а прострочення виконання такого зобов'язання мало місце з 27.11.2014.

Враховуючи викладене, за здійсненим судом перерахунком з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 243756,16 грн та інфляційні втрати у розмірі 3050577,45 грн, нараховані за період прострочення з 27.11.2014 по 10.03.2016, виходячи із суми простроченого зобов'язання у розмірі 6310000,00 грн.

Наявності підстав для стягнення з відповідача решти заявленої до стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат позивачем не доведено.

Твердження відповідача на те, що ним частково повернуто на користь позивача сплачену на виконання недійсного правочину суму, а саме: грошових коштів у розмірі 160223,54 грн, судом відхиляються. Вказана сума була списана в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2015 у справі №910/4858/15-г, яке, в свою чергу, було змінено постановою суду апеляційної інстанції. Відтак, кошти, списані в рамках такого виконавчого провадження, не можна вважати частковим погашенням заборгованості.

Посилання відповідача на правову позицію, наведену у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016, є безпідставним, оскільки обставини у відповідній справі не є подібними правовідносинами, які виникли між сторонами у даній справі, і зазначена постанова Верховного Суду України прийнята за інших фактичних обставин.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (02002, м.Київ, вул. Раїси Окіпної, будинок 2, ідентифікаційний код 02605473) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Благодійний союз» (04050, м. Київ, вулиця Мельникова, будинок 12, ідентифікаційний код 35893156) 3% річних у розмірі 243756 (двісті сорок три тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн 16 коп., інфляційні втрати у розмірі 3050577 (три мільйони п'ятдесят тисяч п'ятсот сімдесят сім) грн 45 коп. та судовий збір у розмірі 49412 (сорок дев'ять тисяч чотириста дванадцять) грн 38 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 21.03.2016

Суддя Ю.М. Смирнова