ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" березня 2016 р.Справа № 916/4343/15

За позовом: Прокурора Роздільнянського району Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області в особі Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області;

до відповідача: Громадської організації садівничого товариства „Будівельник;

про стягнення 628 843,16грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

прокурор: Галактіонова О.А. посвідчення № 032131 від 11.02.2015р.

від позивача (Державної екологічної інспекції в Одеській області): не з'явився

від позивача (Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області): не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 спеціальний витяг від 29.12.2015р.

ОСОБА_2 довіреність № б/н від 18.02.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Прокурор Роздільнянського району Одеської області звернувся до господарського суду Одеської області в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції в Одеській області та Єгорівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області з позовом до Громадської організації садівничого товариства Будівельник про стягнення 628843,16грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, що виразилося у здійсненні водокористування в період з 01.01.2012 по 13.05.2014.за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 28.12.2015р. було порушено провадження у справі № 916/4343/15 із призначенням її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 10.02.2016р., з огляду на клопотання відповідача, розгляд справи було відкладено на 22.02.2016р. Одночасно судом було встановлено строк для сплати судового збору до цієї дати.

19.02.2016р. від прокуратури надійшли письмові пояснення (т.2 а.с.20), в яких прокурор зазначав, що відповідачем постачалася вода окремим споживачам, кожний з яких мав водомір та сплачував, виходячи з тарифу 3 грн. за кубічний метр.

Крім того, 22.02.2016р. прокурор надав до суду докази сплати судового збору (т.2 а.с.52).

У судовому засіданні 22.02.2016р. прокурор та представник позивача (Державною екологічною інспекції в Одеській області) підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідача проти позову заперечували у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов (т.2 а.с.54-59). В обґрунтування заперечень представники відповідача зокрема вказували на те, що відповідач, згідно з рішенням Роздільнянської ОДПІ від 23.07.2013р. №112 є неприбутковою організацією, тобто не є господарюючим субєктом, у звязку з чим застосування до нього відповідної Методики є необґрунтованим. Крім того, відповідач стверджує про відсутність підстав для покладення на нього цивільно-правової відповідальності, оскільки він не є платником ренти (збору) за водокористування, у звязку з чим будь-які збитки державі не заподіяні, а кримінальну справу щодо керівника підприємства було закрито. Більш того, вважає, що, з урахуванням норм ст. 58 Конституції України, методика підлягає застосуванню виключно у разі перевищення лімітів, встановлених у дозволі, чого відповідачем допущено не було, а також заявляє про пропущення строків позовної давності. Відповідач також зазначив, що згідно з паспортом артсвердловини №2 (а.с.78-86), вона належить не тільки йому, а ще 4 садівничим товариствам.

З огляду на вищевикладене, відповідач просить у позові відмовити у повному обсязі.

Приймаючи до уваги клопотання прокурора та позивача, ухвалою суду від 22.02.2016р.строк розгляду справи продовжено до 11.03.2016р. з відкладенням розгляду на зазначену дату.

У судовому засіданні 11.03.2016р. прокурор та відповідач повністю підтримали викладені раніше правові позиції. Представник Державної екологічної інспекції в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце судового був обізнаний (т.2 ас.88), представник Єгорівської сільської ради до суду не зявився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності, зазначивши у ньому про цілковиту підтримку позовних вимог (т.2 а.с.95).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, суд встановив:

Як вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією в Одеській області в період з 13.05.2014 по 14.05.2014 проведено перевірку на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони водних ресурсів ГО СТ «Будівельник», яка розташована за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Мале (Єгорівська сільська рада Роздільнянського району).

За результатами перевірки встановлено, що ГО СТ «Будівельник», в особі голови ОСОБА_1, здійснено водокористування із свердловини № 2 для задоволення власних господарчо-питних потреб та постачання води іншим юридичним особам для задоволення господарчо-питних потреб членів товариств: СТ «Електрон», СТ «Фінтур», СТ «Курортний», СТ «Фото», СТ «Мрія», СТ «Альбатрос», СТ «Авіатор».

Водокористування здійснювалось за відсутності дозволу на спеціальне водокористування в період з 01.01.2012 по 13.05.2014.

Даний факт зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 14.05.2014, який складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області (т.1 а.с.102-111).

Враховуючи, що згідно наданої ГО СТ «Будівельник» довідки про фактичне використання води в період з 01.01.2012 по 13.05.2014 (т.1 а.с.112) забір води з власної свердловини склав 10076, 0 м3, відповідачу, відповідно до вимог «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 №389, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Одеської області здійснено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів ГО СТ «Будівельник» при відсутності дозволу на спеціальне водокористування в розрізі нормативів плати за спеціальне водокористування прісних підземних вод в період їх фактичного використання, який склав 628843,16 грн. (т.1 а.с.116-117).

Державною екологічною інспекцією в Одеській області голові ГО СТ «Будівельник» надіслано претензію від 22.05.2014 №25 з пропозицією добровільно відшкодувати збитки, заподіяні державі внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозволу на спеціальне водокористування (т.1 а.с.114-115), яка була залишена без задоволення.

Як встановлено судом, ухвалою Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 (т.1 а.с.123-124), кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за ознаками кримінального злочину, передбаченого ч.2 ст.240 Кримінального кодексу України, кваліфікованого як незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, закрито, голову ГО СТ «Будівельник» обвинуваченого ОСОБА_1, звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку зі зміною обстановки.

Приймаючи до уваги несплату відповідачем визначеної у розрахунку суми у добровільному порядку, прокурор, вважаючи, що факт незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення ГО СТ «Будівельник» за відсутності дозволу на спеціальне водокористування не підлягає доказуванню, а рішення Роздільнянського районного суду від 21.08.2015 має преюдиціальне значення, звернувся до суду із відповідним позовом.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

При цьому, згідно до ст. 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Як було зазначено прокурором, державними органами, яким спричинено шкоду, використанням води ГО СТ «Будівельник» без дозволу на спеціальне водокористування є Державна екологічна інспекція в Одеській області та Єгорівська сільська рада Роздільнянського району Одеської області, які є позивачами та в інтересах яких прокурор звернувся до суду. Приймаючи до уваги обґрунтування прокурором інтересів держави, судом було порушено відповідне провадження.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами прав і законних інтересів держави.

Встановивши наявність у позивача суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги направлені на стягнення 628843,16грн. шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього середовища, що виразилося у здійсненні водокористування в період з 01.01.2012 по 13.05.2014.за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, у звязку з чим суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями ст. 46 Водного кодексу України, які цілком кореспондуються з вимогами ст. 38 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", встановлено, що водокористування може бути двох видів загальне та спеціальне.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

У відповідності до ч.1 ст.49 цього Кодексу спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу.

З огляду на вищевикладене, суд погоджується із доводами прокуратури щодо необхідності отримання відповідних дозвільних документів з метою здійснення спеціального водокористування підземних вод, натомість використання підземних вод без діючих дозвільних документів є порушенням законодавства "Про охорону навколишнього природного середовища".

Як зазначалося вище, під час перевірки встановлено, що у ГО СТ «Будівельник» відсутній дозвіл на спеціальне водокористування, що зафіксовано в акті перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 14.05.2014 (т.1 а.с.102-111).

При цьому факт використання водних ресурсів за перевірений період без отримання дозволу на спецводокористування відповідачем жодним чином не спростований, а наявний у матеріалах справи дозвіл датований 9.09.2014р. (т.2 а.с.75-76).

Разом з тим, враховуючи, що предметом позову є відшкодування шкоди, суд зауважує, що відповідно до ст.111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

За приписами статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, згідно зі статтею 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вина завдавача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою, в свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності заподіяної шкоди (збитків), суд виходить з того, що збитками, у відповідності до ст. 22 ЦК україни є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно із чинним на момент виникнення спірних правовідносин (14.05.2014р.) законодавством, порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)) визначається згідно з "Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів", що затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 р. №389 та зареєстрована Мінюстом України 14.08.2009 р. за №767/16783 (з подальшими змінами).

У відповідності до п.9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), грн., здійснюється за формулою З сам = 100 х W х Тар, (23) де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), куб.м. Тар - розмір, грн/100 куб.м., аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої статтею 325 Податкового кодексу України на дату виявлення порушення.

Згідно із п.9.2 Методики фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки суб'єкта господарювання за підписом керівництва, завіреної печаткою.

Згідно наданої ГО СТ «Будівельник» довідки про фактичне використання води в період з 01.01.2012 по 13.05.2014 (т.1 а.с.112) забір води з власної свердловини склав 10076, 0 м3, тобто вказані дані відповідають відомостям, встановленим у розрахунку.

Разом з тим, оскільки ст.324 Податкового кодексу України, яка діяла на дату виявлення порушення, рівно як і ст.255 Податкового кодексу України у чинній редакції, не відносила воду, спожиту садівничими товариствами, до обєкту оподаткування збором за ставкою, визначеною статтею 325 Податкового кодексу України, а, як встановлено судом, забір води було здійснено із артсвердловини, що належить садівничим товариствам (т.2 а.с.78-86), та вода використана для їх потреб, суд вважає, що у даному випадку факт заподіяння збитків державі у вказаному прокурором розмірі відсутній.

З огляду на вищевикладені висновки суду щодо відсутності юридичного складу, що є підставою для застосування деліктної відповідальності, посилання відповідача на те, що його віднесено до реєстру неприбуткових організацій (т.2 а.с.73), не має визначального значення для вирішення спору.

При цьому доводи прокурора про реалізацію відповідачем води також не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки, як пояснив представник відповідача, і це не було спростовано належним чином, надані журнали (т.2 а.с.21-50) свідчать виключно про збір коштів членами садівничого товариства, виходячи з кількості спожитої ними води, а не про плату за воду.

З урахуванням вищевикладеного, у позові слід відмовити у повному обсязі.

Враховуючи вищевказані висновки суду про відмову у позові за його недоведеністю та необґрунтованістю, суд не надає оцінку доводам відповідача про порушення позивачем строку позовної давності.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору, згідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України, відшкодуванню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 16 березня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська