Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "22" березня 2016 р. Справа № 906/158/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: ОСОБА_1- дов. № 5719/16 від 28.12.2015р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Міріса-Продукт"

про стягнення 19821,36 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 14146,22грн. заборгованості за надані послуги, 1601,86 грн. пені, 390,67 грн. 3% річних та 3682,61 грн. інфляційних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 24.02.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 22.03.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Надала довідку позивача, відповідно до якої заборгованість відповідача станом на 22.03.2016р. не змінилась та становить 14146,22 грн. (а.с. 32).

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 30). Вимоги суду від 24.02.2016р. відповідачем не виконано.

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте, правом на участь в судовому засіданні не скористався, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд.,-

ВСТАНОВИВ:

17.06.2010р. між Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю фірма "Міріса-продукт" укладено договір № 35 про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с. 8-11).

Відповідно до п.1.1. даного договору виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надання послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Згідно п.п 2 п.2.1 договору, тариф на послуги на дату укладення договору становить 12,36 грн. за один кв.метр приведеної опалювальної площі при відсутності приладів обліку теплової енергії.

За умовами п. 2.2. договору, тарифи на послуги може бути змінено в порядку визначеному чинним законодавством України, про що споживачу повідомляється в засобах масової інформації. Розмір щомісячної плати коригується у відповідності до зміни тарифів.

Згідно пояснень представника позивача тарифи на теплову енергію КП "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради були встановлені постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 16.05.2014 р. № 510, від 28.11.2014 р. № 639, від 27.02.2015 р. № 293 та від 21.03.2015 р. № 1113 (а.с. 37-40).

Пунктом 3.1 договору сторони встановили, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживачі госпрозрахункові підприємства, організації та бюджетні установи проводять попередню оплату до 20 числа поточного місяця у розмірі 50% від очікуваних нарахувань. Решту суму нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим

Приписами п. 3.6 договору встановлено, що не пізніше 8 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач повинен отримати рахунок на оплату теплової енергії, спожитої у розрахунковому місяці. Не отримання споживачем рахунку не звільняє останнього від обов'язку оплати по цьому Договору.

Відповідно до пп. 1 п. 4.2 Договору, споживач взяв на себе зобов'язання своєчасно оплачувати послуги в установлений договором строк.

Згідно п. 9.1, цей договір укладається на один рік і набирає чинності з дня його укладення. Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його дії однією із сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду. Строк позовної давності за цим договором становить п'ять років.

На виконання умов укладеного між сторонами договору позивачем за період жовтень 2014 року - квітень 2015 року надано відповідачу послуги з теплопостачання на загальну суму 14146,22грн., що підтверджується відповідними рахунками, які містяться в матеріалах справи (а.с. 17-23).

Відповідач, в порушення умов договору, надані позивачем послуги не оплатив, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за використану теплову енергію в сумі 14146,22грн.

Відповідно до п. 3.7. договору, за несвоєчасне внесення плати із споживача стягується пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня.

На підставі вищевказаного пункту договору позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1601,86 грн. пені

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 390,67грн. 3% річних та 3682,61грн. інфляційних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

За ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ґрунтуються на укладеному між сторонами Договорі про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води №35 від 17.06.2010

Приписами статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Так, наявними в матеріалах справи рахунками підтверджено факт надання позивачем послуг з теплопостачання за період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року на загальну суму 14146,22 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін)..

Як вже встановлено судом у п. 3.1. сторони визначили порядок розрахунків за спожиті послуги з теплопостачання, а саме до 20 числа поточного місяця у розмірі 50 % від очікуваних нарахувань. Решту суми нарахувань споживач оплачує до 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Відповідач свої зобов'язання не виконував, внаслідок чого у нього станом на день судового засідання існує заборгованість в сумі 14146,22грн. Доказів погашення вказаної заборгованості за надані позивачем послуги відповідач не надав.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 14146,22грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 1601,86 грн. пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до норм ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За умовами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.13,14) пеню заявлено за періоди: з 11.03.2015р. по 09.09.2015р. на суму простроченої заборгованості 2733,94грн., з 11.04.2015р. по 10.10.2015р. на суму заборгованості 2205,08 грн., з 11.05.2015р. по 09.11.2015р. на суму заборгованості 534,48 грн. Загальна сума пені становить 1601,86грн.

Перевіривши розрахунок пені, враховуючи вихідні дані позивача, господарський суд встановив правомірність нарахування пені в сумі 1601,86 грн., тому дана вимога є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 390,67 грн. 3% річних та 3682,61 грн. інфляційних, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.15) 3% річних заявлено за період прострочення грошового зобов'язання починаючи з 01.12.2014 року по 31.01.2016року на суму заборгованості, яка існувала у відповідний період, що в загальній сумі становить 390,67 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що нарахування позивачем 3 % річних є правомірним, розрахунок є арифметично вірним, вимога заявлена у відповідності до умов чинного законодавства та підлягає задоволенню у заявленій сумі.

Інфляційні позивачем нараховано за період з грудня 2014р. по січень 2016 р. на суму заборгованості, що існувала у відповідний період. Перевіривши поданий відповідачем розрахунок інфляційних, суд встановив, що він є правомірним, арифметично вірним, тому заявлена позивачем вимога підлягає задоволенню в сумі 3682,61 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов за підставами та предметом не оспорив, доказів погашення заборгованості не надав.

Враховуючи вищевикладене, позов підтверджується належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає задоволенню частково на загальну суму 19821,36 грн., з яких 14146,22 грн. - основний борг, 1601,86грн. - пеня, 390,67 грн. - 3 % річних, 3682,61грн. інфляційних.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Міріса-продукт" (10000, м.Житомир, майдан Короленка,3, )

на користь Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради (10014, м.Житомир, вул.Київська,48, )

- 14146,22 грн. основного боргу;

- 1601,86 грн. пені;

- 390,67 грн. 3 % річних;

- 3682,61 грн. інфляційних;

- 1378,00 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 24.03.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек.з повід)