ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"15" березня 2016 р. Справа № 918/74/16

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого - судді Торчинюка В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Західтехпромторг" про забезпечення позову

у справі № 918/74/16

за позовом: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Західтехпромторг"

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр"

про стягнення заборгованості в сумі 283 478 грн. 80 коп.

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю б/н від 1 лютого 2016 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Західтехпромторг" звернувся до господарського суду Рівненської області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр", в якій просить суд стягнути заборгованість в сумі 283 478 грн. 80 коп.

Крім того, 9 лютого 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на все майно відповідача, та на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках в межах суми заборгованості ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" перед ТОВ "Західтехпромторг" у розмірі 283 478 грн. 80 коп.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 9 лютого 2016 року порушено провадження у справі № 918/74/16, розгляд якої призначено на 23 лютого 2016 року.

У судовому засіданні 23 лютого 2016 року уповноважений представник позивача просив суд відкласти розгляд заяви про забезпечення позову до наступного судового засідання, що стверджується протоколом судового засідання від 23 лютого 2016 року (а.с. 102 ).

Ухвалою суду від 23 лютого 2016 року розгляд справи було відкладено на 15 березня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 15 березня 2016 року підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні, однак будь яких доповнень, додаткових доказів, які стосувалися б заяви про забезпечення позову не надав.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника у судове засідання 15 березня 2016 року, хоча про місце дату та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Відтак, суд розглядає заяву позивача про забезпечення позову за наявними в матеріалах справи доказами.

Заяву про забезпечення позову ТОВ "Західтехпромторг" обґрунтовує тим, що відповідач відмовився врегулювати спір в досудовому порядку, також вказує на скрутне матеріальне становище відповідача покликаючись при цьому на сайт https:/usr.minjust.gov.ua, з якого позивач довідався про наявні 3 (трьох) виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Селищанський гранітний кар'єр". Серед іншого позивач підозрює про намагання відчужити належне для відповідача майно, що в сукупності зробить неможливим виконання рішення.

У відповідності до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Частиною 1 статті 67 ГПК України передбачено, що позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

З урахуванням зазначеного вище, суд здійснює оцінку усіх наявних доказів їх обґрунтованості щодо необхідності вжиття забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в частині 2 пункту 1 Постанови пленуму № 16 від 26 грудня 2011 року "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" (надалі - постанова), яким роз'яснено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності , обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Крім того, частиною 2 пункту 1 постанови роз'яснено, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, на підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову обставин, позивач надав відомості з сайту https:/usr.minjust.gov.ua про наявність виконавчих проваджень щодо відповідача, суд зазначає, що такі відомості не є доказом того, що в подальшому рішення у даній справі неможливо буде виконати, або виконання його буде ускладнене, зазначений доказ свідчить про те, що у відповідача існують інші правовідносини, які він неналежно виконував.

Щодо тверджень позивача про намір відчужити відповідачем майно, вони не підтверджується жодними доказом.

Суд зазначає, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такаж правова позиція міститься в частині 2 пункту 3 постанови, яким роз'яснено, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Враховуючи зазначене вище, судом встановлено, що заява про забезпечення позову подана позивачем, ґрунтується на домислах та припущеннях останнього.

На підставі вище вказаного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову, оскільки така заява не ґрунтується на доказах, які оцінюються судом в розумінні статтей 32, 33, 43 ГПК України.

Згідно частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

У відповідності до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим (стаття 43 ГПК України).

З огляду на викладене, забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти відповідача є безпідставним та необгунтованим, а твердження позивача на які останній покликається є надуманими.

Відтак, суд відмовляє в задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти та майно відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 66, 67 та 86 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Західтехпромторг" в задоволенні заяви про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на все майно відповідача, та на грошові кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках в межах суми заборгованості ТОВ "Селищанський гранітний кар'єр" перед ТОВ "Західтехпромторг" у розмірі 283 478 грн. 80 коп.

2. Ухвалу направити сторонам по справі.

Суддя Торчинюк В.Г.