РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 918/1337/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Філіпова Т.Л.

судді Бучинська Г.Б. ,

судді Василишин А.Р.

при секретарі Дроздюк О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача 1 - ОСОБА_2

відповідача 2 - не з'явилися

відповідача 3 - не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" на рішення господарського суду Рівненської області від 28.12.15 р. у справі № 918/1337/15

за позовом ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт"

до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція,

Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології

про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 р. у справі №918/1337/15 (суддя Гудзенко Я.О.) відмовлено у позові ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція, Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 р. у справі №918/1337/15, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти апеляційну скаргу на рішення господарського суду Рівненської області по справі №918/1337/15 від 28.12.2015 р. до свого провадження та поновити строк на його оскарження. Рішення господарського суду Рівненської області у справі №918/1337/15 від 28.12.2015 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція, Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15 задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" посилається на ту обставину, що господарський суд Рівненської області порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання та винесення помилкового рішення. Крім того, суд не в повному обсязі з'ясував обставини, що мають значення для справи.

Зокрема, скаржник апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що Договір №0110 від 09.10.2015 р. про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 в м.Рівному, суперечить вимогам ч. 1 ст. 516, ст. 520, ст. 525 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. На думку скаржника, договір про організацію будівництва по вул. Буковинській,12 в м. Рівне №0110 від 09.10.15р. фактично передбачає передачу прав і обовязків ПП «Інтерекопласт», визначених умовами договору від 23.08.2006р., іншій особі, то по своїй суті вказаний договір є правочином про зміну сторони у зобовязанні, тобто сублімацією правочинів про відступлення права вимоги та перевід боргу.

Крім того, скаржник вважає, що договір №0110 від 09.10.15р. прямо суперечить Закону України «Про інвестиційну діяльність», оскільки в силу вимог частини 3 статті 4 цього закону інвестування та фінансування обєктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватись виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобовязань за якими здійснюється шляхом передачі обєкта (частини обєкта) житлового будівництва. ТОВ «Арт-реконструкція» не є таким субєктом.

Стосовно договору комісії №06/11-15 від 06.11.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Арт-реконструкція» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрбудтехнології», за умовами якого ТОВ «Арт-реконструкція » уповноважило на вчинення від його імені повного комплексу необхідних юридичних дій по оформленню договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири з третіми особами, що знаходиться за будівельною адресою у м. Рівне по вул. Буковинська, 12, скаржник зазначає, що даний договір передбачає передачу комісіонеру прав по вчиненню від імені комітента правочинів з відчуження майнових прав на квартири, що знаходяться за будівельною адресою: м.Рівне по вул..Буковинська, 12, які Товариству з обмеженою відповідальністю «Арт-реконструкція» не належать, оскільки є власністю ОСОБА_3 підприємства фірми «Інтерекопласт», тому на думку скаржника вказаний договір суперечить вимогам статей 317,319, 321,658 Цивільного кодексу України, а відтак підлягає визнанню недійсним в судовому порядку згідно з ч.1 ст.203, ч.1-3 ст.215 ЦК України.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 01.02.2016 р. відновлено строк на подання апеляційної скарги ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" прийнято апеляційну скаргу до провадження та справу призначено до слухання.

22.02.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології та 23.02.2016 р. Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради надали Рівненському апеляційному господарському суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких просять апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" залишити без задоволення, рішення господарського суду Рівненської області від 28.12.2015 р. без змін.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обгрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 28.12.15 р. у справі №918/1337/15 є незаконним та необґрунтованим, тому просить його скасувати.

Представник відповідача - Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради ОСОБА_2 заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 28.12.15 р. у справі № 918/1337/15 є законним та обґрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція та Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології в судове засідання не прибули хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомленні належним чином. Крім того, 14.03.2016 р. на адресу суду надійшло клопотання від Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології про проведення розгляду апеляційної скарги без участі представника, оскільки 15.03.2016 р. представник приймає участь в судовому засіданні у м. Київ.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 23 серпня 2006 року між Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради, як замовником та ОСОБА_3 підприємством фірма Інтерекопласт, як інвестором укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 (далі - Інвестиційний договір).

Відповідно до п.1.1 Інвестиційного договору Замовник приймає на себе права та обов'язки Замовника з будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, м. Рівне (надалі Об'єкт), а Інвестор фінансує та виконує будівництво Об'єкту.

Розділами 2 та 3 Інвестиційного договору визначено обов'язки інвестора та замовника, а розділом 4 встановлено розподіл власності.

Згідно із п. 8.3 Договору замовник може розірвати договір в односторонньому випадку, зокрема, у разі, не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щоквартально.

У зв'язку із нездійсненням позивачем фінансування об'єкту у повному обсязі, у строки передбачені Інвестиційним договором, недобудовою об'єкта, неможливістю його введення в експлуатацію з підстав невиконання позивачем умов договору, Управлінням було дано в газеті "Вісті Рівненщини" за 19.06.2015 року оголошення про пошук інвестора для добудови об'єкту.

08.07.2015 р. Управлінням капітального будівництва виконавчого комітету Рівненської міської ради надіслало на адресу ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" повідомлення про розірвання договору від 23.08.2006 р. про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12. Оскільки з 2007 року підприємство не здійснювало фінансування будівництва про що свідчить підписана довідка про вартість виконаних робіт за березень 2007 року, внаслідок чого роботи по будівництву будинку по вулиці Буковинська, 12 не ведуться. Вказане повідомлення вручено 14.07.2015 р. про свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

09.10.2015 р. проведено засідання депутатської комісії з питань залучення інвесторів у будівництво обєктів житла, соціально-культурної сфери та інженерних мереж у м.Рівному. З протоколу комісії вбачається, що інвестором будівництва пятиповерхового житлового будинку на вул..Буковинській, 12 у м.Рівному визначили Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт-реконструкція».

З урахуванням викладеного 09.10.2015 року між Управлінням капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція укладено договір № 0110 про організацію будівництва житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 (далі - Договір № 0110).

За умовами Договору № 0110 Управління надало ТОВ "Арт-реконструкція" (інвестор) будівельний майданчик для будівництва, проектну документацію та незавершене будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12, а ТОВ "Арт-реконструкція" зобов'язалось на власний ризик та за власні кошти забезпечити реалізацію інвестиційного проекту з будівництва об'єкту.

Відповідно до п. 3.1. договору технічна характеристика обєкта (кількість поверхів, площа та кількість квартир, нежитлових приміщень, тощо) дизайн екстерєру та інтерєру, способи та рівень оздоблення, утеплення, технології опалення, вентиляції, звязку будуть визначення інвестором з врахуванням діючих будівельних норм і стандартів, місця розташування Обєкта та конюктури ринку житлової нерухомості м.Рівного.

Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє протягом 2 років з моменту набрання чинності. (п.5.1., п.5.2. договору).

Пунктом 6.2 договору визначено обов'язок інвестора компенсувати замовнику (Управлінню) витрати на будівництво об'єкта, забезпечити фінансування будівництва об'єкта.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

09.10.2015 р. сторони договору уклали акт приймання-передачі будівельного майданчика з обєктом незавершеного будівництва.

06.11.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «АРТ-Реконструкція» (комітент) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Укрбудтехнології» (комісіонер) уклали договір комісії №06/11-15.

Згідно п. 1 договору комісіонер зобовязується вчинити від імені та за рахунок комітента повний комплекс необхідних юридичних дій по оформленню Договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири з третіми особами, надалі набувач, що знаходяться за будівельною адресою у м.Рівне по вул..Буковинській, 12.

Відповідно до п. 6.1. договору, договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 01.12.2017 року.

З урахуванням вище викладеного, Приватне підприємство фірма "Інтерекопласт" звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Управління капітального будівництва Виконавчого комітету Рівненської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю Арт-реконструкція, Товариства з обмеженою відповідальністю Укрбудтехнології про визнання недійсними договорів від 09.10.2015 року № 0110, від 06.11.2015 року № 06/11-15.

Апеляційний суд вважає правильними висновки суду першої інстанції у цій справі та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, тобто правило, за яким правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, судом може бути розглянутий і вирішений спір щодо визнання правочину недійсним за наявності підстав, передбачених законом.

За приписами ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Аналізуючи встановлені обставини справи, Рівненський апеляційний господарський суд вважає за необхідне враховувати наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що розділ 4 Інвестиційного договору містить виправлення, у зв'язку з чим судом було оглянуто оригінал договору, примірник якого подано суду для огляду Управлінням, та встановлено, що окрім вказаних виправлень його остання сторінка не відповідає копії останній сторінці редакції договору, доданого позивачем до позову.

Позивач в судовому засіданні першої інстанції вказав про неможливість подання суду свого примірнику оригіналу договору з підстав його вилучення правоохоронними органами. Однак, доказів у підтвердження зазначеної вище причини господарському суду Рівненської області не подав.

Позивач вважає, що Інвестиційний договір є дійсним та чинним, оскільки не розірваний і не визнаний недійсним в судовому порядку.

Однак, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що Інвестиційний договір є розірваним, оскільки Управлінням було надіслано позивачу 08.07.2015 року повідомлення про розірвання договору на підставі п. 8.3 Договору та ст. 188 ГК України.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

З аналізу вказаної норми вбачається, що передумовою для односторонньої відмови від договору незалежно від особливостей відносин сторін є порушення договору, а одностороння відмова від договору не потребує узгодження так як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання.

Таким чином, оскільки Інвестиційним договором було передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, намір розірвати договір могло бути реалізоване і без погодження з іншою стороною договору, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що вказаний договір є розірваним в липні 2014 року.

В обгрунтування визнання недійсним Договору №0110 позивач посилається на порушення Управлінням умови п. 9.1 Інвестиційного договору від 23.08.2006 року (який розірвано), в якому вказано про те, що у правовідносинах, що виникають за даним Договором, забороняється застосовувати без згоди іншої сторони відступлення права вимоги та (або) перевід боргу на третю сторону.

Однак, рішенням господарського суду Рівненської області від 11.08.2015 року у справі №918/761/15, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які в силу вимог ч. 3 ст. 35 ГПК України, не підлягають доказуванню, а саме, що інвестиційний договір про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23 серпня 2006 року за своєю правовою природою є договором про спільну діяльність, що здійснюється шляхом інвестування. Відповідно, Управління і ПП фірма "Інтерекопласт", є одночасно, і боржниками, і кредиторами у вказаному зобов'язанні.

Скаржник вважає, що оскільки ПП фірма "Інтерекопласт" до будівництва ТОВ "Арт-реконструкція" не залучало і згоди на залучення яких замовнику будівництва не давало, вказаний договір порушує права та охоронювані законом інтереси ПП фірми "Інтерекопласт" і суперечить вимогам чинного законодавства, а тому вважає, що є підстави для визнання Договору № 0110 недійсним в судовому порядку

В обгрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на порушення сторонами договору п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Підстави, визначені позивачем, які він вважає наявними для вирішення питання про визнання недійсним договору, стосуються порушення вимог статей 512,514,516,520,525 ЦК України. Натомість, як підтверджується матеріалами справи та випливає з оцінки наявних у справі доказів, 23.08.2006р. між Управлінням капітального будівництва Рівненського міськвиконкому (замовник) та ОСОБА_3 підприємством фірмою «Інтерекопласт» (інвестор) укладено інвестиційний договір про будівництво житлового будинку по вул. Буковинській, 12.

Раніше, в результаті укладення Договору про переведення прав та обовязків від 23.08.2006р. між ТОВ «Постулат» (Інвестором-підрядником), ППФ «Інтерекопласт» (Новим Інвестором) та УКБ міськвиконкому (Замовником), сторони погодили перелік квартир, які після введення будинку в експлуатацію Новий Інвестор (ППФ «Інтерекопласт») зобовязується передати Замовнику, а той, в свою чергу, зобовязується передати фізичним особам, які уклали інвестиційні договори з Інвестором-підрядником (ТОВ «Постулат»).

Таким чином, до Управління капітального будівництва перейшли зобовязання від ТОВ «Постулат» перед фізичними особами щодо передачі їм придбаних квартир після прийняття в експлуатацію житлового будинку за будівельною адресою: вул. Буковинська, 12 в м. Рівному.

В свою чергу, обовязок щодо фінансування та завершення будівництва даного житлового будинку взяв на себе позивач.

З березня 2007 року будь-яке виконання будівельних робіт було припинено (жодного акту форми КБ-2в чи довідки форми КБ-3 із вказаного часу Управлінню капітального будівництва як замовнику будівництва не було надано; УКБ як замовник будівництва та особа, відповідальна за ведення технічного нагляду, із вказаного часу не підписала жодного акту на закриття прихованих робіт та іншої виконавчої документації у звязку з відсутністю виконання будь-яких будівельних робіт).

16 січня 2014 року УКБ міськвиконкому звернулось до ППФ «Інтерекопласт» з листом №01-19/19 (копія міститься в матеріалах справи) у якому вимагало з метою досягнення мети Інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23.08.2006р. вжити заходів щодо завершення будівництва Обєкту. Також, у даному листі УКБ міськвиконкому попередило позивача, що у разі невжиття таких заходів, управлінням розглядатиметься питання розірвання вказаного договору.

21 січня 2014 року від ППФ «Інтерекопласт» на адресу УКБ міськвиконкому надійшов лист №7 у якому позивач вказав про заплановане завершення будівельних робіт по вул. Буковинській, 12 в м. Рівному з березня 2014р. по червень 2014р. та прийняття в експлуатацію будинку в червні-липні 2014 року, (копія листа позивача №7 від 21.01.2014р. міститься в матеріалах справи).

У березні 2014 року від начальника Рівненського міського відділу УМВС України в Рівненській області надійшло повідомлення про скарги мешканців будинків №14А та №16 на вул. Буковинській в м. Рівному по факту неправомірного збирання невідомих осіб у будові за адресою: м. Рівне, вул. Буковинська, 12 (копія повідомлення від 28.03.2014р. №50/16-718 міститься в матеріалах справи).

17 квітня 2014 року УКБ міськвиконкому повторно звернулось до ППФ «Інтерекопласт» з листом 01-19/208 (копія міститься в матеріалах справи) з вимогою терміново розпочати будівельно-монтажні роботи на обєкті.

Зважаючи на повну відсутність будівельно-монтажних робіт (їх фінансування) з будівництва житлового будинку на вул. Буковинській, 12 в м. Рівному, Управління капітального будівництва, розпочало розглядати питання розірвання Інвестиційного договору від 23.08.2006р., укладеного між УКБ міськвиконкому і ППФ «Інтерекопласт», з подальшим залученням нових інвесторів для завершення будівництва обєкту.

З метою виявлення потенційних інвесторів, Управлінням капітального будівництва було прийнято рішення розмістити повідомлення у засобах масової інформацію про запрошення до інвестування будівництва 5-ти поверхового житлового будинку на вул. Буковинській,12 в м. Рівному.

Таке повідомлення було розміщене у газеті «Вісті Рівненщини» від 19 червня 2015р.. Останнє мало інформаційний характер, на обсяг прав та обовязків ППФ «Інтерекопласт» не впливало, законних інтересів позивача не порушувало.

За умови початку здійснення фінансування та здійснення будь-яких будівельних робіт з будівництва даного житлового будинку у період з моменту розміщення вказаного повідомлення (19.06.2015р.) до моменту розірвання Інвестиційного договору від 23.08.2006р. (02.07.2015р.), підстави для розірвання даного Договору були б відсутні.

Однак, у звязку із повною відсутністю фінансування будівництва, Управління капітального будівництва, керуючись підпунктом «б» пункту 8.3 Інвестиційного договору від 23.08.2006р., розірвало даний договір в односторонньому порядку шляхом направлення позивачу ОСОБА_4 про розірвання договору від 02 липня 2015 року №01-19/576.

Відповідно до ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 3 даної статті встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Підпунктом «б» пункту 8.3. Інвестиційного договору про будівництво житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 23.08.2006р. встановлено, що замовник може розірвати договір в односторонньому порядку у разі не фінансування будівництва на суму менше 150 000 грн. щокварталу.

Таким чином Інвестиційний договір від 23.08.2006р., був розірваний Управлінням капітального будівництва у відповідності до пп. «б» п.8.3. Інвестиційного договору від 23.08.2006р., ч.1 ст.525, ч.1 ст.598, ч. 1, 3 ст.651 ЦК України та ч.1 ст.188 Господарського кодексу України.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції щодо розірвання договору з позивачем, та, відповідно, припинення між ними взаємних зобовязань, які випливали з умов цього договору. За таких обставин твердження позивача про порушення положень цивільного законодавства, яким урегульовано порядок переведення боргу до нового боржника, є помилковим і не відповідає встановленим у справі обставинам.

Крім того, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що Договір №0110 прямо суперечить вимогам Закону України "Про інвестиційну діяльність" №1560-ХП від 18.09.1991 року, оскільки ТОВ "Арт-реконструкція", на яке Договором №0110 про організацію будівництва житлового будинку за адресою вул. Буковинська, 12 від 09.10.2015 року покладено функцію інвестора, не є фондом фінансування будівництва, фондом операцій з нерухомістю, інститутом спільного інвестування, недержавним пенсійним фондом, а тому взагалі не мало права на укладення спірного договору.

Згідно із ч. 3 статті 4 вказаного Закону інвестування та фінансування будівництва об'єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва. Інші способи фінансування будівництва таких об'єктів визначаються виключно законами.

Не можна вважати правильним посилання позивача на порушення сторонами договору №0110 від 09.10.15р. норм Закону України "Про інвестиційну діяльність", враховуючи, що згідно із п.2.1 спірного Договору №0110 інвестор зобов'язався за власні кошти здійснювати будівництво об'єкту. Пунктом 6.2 договору визначено обов'язок інвестора компенсувати замовнику (Управлінню) витрати на будівництво об'єкта, забезпечити фінансування будівництва об'єкта. Отже, позивачем належним чином не обгрунтовано та не доведено суду, що об'єкт будівництва буде споруджуватись за рахунок залучених коштів юридичних та фізичних осіб, що не відповідало б законодавству про інвестиційну діяльність.

Щодо визнання недійсним Договору комісії від 06.11.2015 року № 06/11-15 колегія суддів зазначає наступне.

Апелянт вважає, що укладанням вказаних договорів його усунуто від обов'язків з фінансування та будівництва будинку на земельній ділянці, яка знаходиться за адресою: вул. Буковинська, 12, з метою позбавлення його прав, передбачених Інвестиційним договором від 23 серпня 2006 року, а саме майнових прав на результати будівництва.

Право власності інвестора у договорі від 23.08.2006р., учасником якого був апелянт, передбачалось розділом 4 договору, у якому, зокрема, у п.4.1. зазначено, що інвестор є власником обєкта в цілому. Проте, виникнення права на обєкт будівництва повязано з його повним завершенням та введенням в експлуатацію як обєкта завершеного будівництва, що випливає з положень статті 331 ЦК України, а також з проведенням реєстрації прав на це майно відповідно до положень статті 210 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Натомість, відсутні будь які докази права власності позивача на квартири у будинку за адресою м. Рівне, вул. Буковинська, 12.

Правовідносини між сторонами договору комісії повязані і мають похідний характер від правовідносин за договором №0110 про організацію будівництва житлового будинку по вул. Буковинська, 12 від 09.10.2015р., а тому відсутність підстав для визнання недійсним цього договору зумовлює відсутність підстав для визнання недійсним також і договору комісії.

Відтак, підстави для визнання цього договору недійсним, визначені позивачем, не відповідають тим обставинам, які були встановлені апеляційним судом.

З урахуванням вище викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" суд апеляційної інстанції не вважає переконливими та відхиляє.

Як розяснено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення суду першої інстанції указаним вимогам відповідає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав для скасування або зміни рішення, встановлених статтею 104 Господарського процесуального кодексу України, не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99,101,103,105,109,110 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 підприємства фірми "Інтерекопласт" на рішення господарського суду Рівненської області від 28.12.15 р. у справі № 918/1337/15 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Справу №918/1337/15 повернути до господарського суду Рівненської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Василишин А.Р.