ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 920/1445/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Медуниця О.Є., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Євтушенко Є.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

третьої особи не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№56С/1-8) на рішення господарського суду Сумської області від 17 листопада 2015 року у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства Дельта Банк в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Дельта Банк ОСОБА_1, м. Київ

до Колективного підприємства фірми Скіф-Транс, м. Суми

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2, м. Суми

про стягнення 758 000,00 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ПАТ Дельта Банк в особі уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ Дельта Банк ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Сумської області з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ Дельта Банк за кредитним договором № 44.29/50-КМК-07 від 24.01.2012 р., розмір якої станом на 28.07.2015 р. становить 758 000,00 грн., яка складається з простроченої суми заборгованості за тілом кредиту 758000,00 грн. звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 44.29/50-ЗМК/3-07 від 24.01.2012 р. (із внесеними змінами), а саме: сідловий тягач Е VOLVO модель FH 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі YV2A4DAA31B285988, який належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу ВМС 054621 від 12.11.2008 р., виданого Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області, що належить Колективному підприємству фірмі Скіф Транс на підставі права власності. Встановити спосіб реалізації предмету застави шляхом продажу через прилюдні торги, в межах процедури виконавчого провадження, за ціною продажу на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності під час здійснення виконавчого провадження.

Рішенням господарського суду Сумської області від 17.11.2015 р. у справі №920/1445/15 (суддя Зражевський Ю.О.) у позові відмовлено.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи. Просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач та третя особа проти задоволення апеляційної скарги заперечують, вважають рішення суду першої законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначають, що позивач не надав належних та допустимих, беззаперечних доказів того, що після зміни кредитора повідомив про це позичальника та про необхідність відновлення чергових платежів та за якими банківськими реквізитами. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення господарського суду без змін.

Учасники процесу своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, а також з огляду на те, що явку представників сторін та третьої особи у дане судове засідання не визнано обов'язковою, позицію учасників процесу достатньо повно викладено в апеляційній скарзі та відзиві на неї, колегія суддів вважає, що незявлення в судове засідання представників сторін та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, тому справа розглядається відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та було вірно встановлено місцевим господарським судом, між ПАТ Кредитпромбанк яке є правонаступником ВАТ Кредитпромбанк (банк), та громадянином ОСОБА_2 (позичальник) був укладений Кредитний договір № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р.

В забезпечення виконання зобовязань позичальника ОСОБА_2 по Кредитному договору № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р., 24.01.2012 р. між ПАТ Кредитпромбанк (заставодержатель) та КПФ Скіф-Транс (заставодавець) був укладений договір застави від № 44.29/50-ЗМК/3-07, за умовами якого заставодавець передає у забезпечення зобовязань боржника (ОСОБА_2І.) за кредитним договором майно сідловий тягач Е VOLVO модель FH 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі YV2A4DAA31B285988, який належить заставодавцю на праві власності на підставі свідоцтва реєстрації транспортного засобу ВМС 054621 від 12.11.2008 р., виданого Сумським відділом РЕР УДАІ УМВС України в Сумській області, а заставодержатель приймає у заставу майно (т. 1 а.с. 16-17).

Договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного виконання боржником зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором (п. 2.1 договору застави).

Відповідно до п. 4.1 договору застави, за рахунок майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом із сумою кредиту процентів, штрафними санкціями та відшкодуванням збитків, які виникли у звязку з прострочкою виконання зобовязань боржника за Кредитним договором, витратами, повязаними із зверненням стягнення на майно, витратами, повязаними з утриманням та збереженням майна, витратами на страхування майна та інші витрати, обумовлені виконанням умов договору.

Відповідно до п 4.2 договору застави заставодержатель набуває права звернення стягнення на майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору або порушення заставодавцем умов цього договору.

В подальшому, 24.01.2012 р. між ПАТ Кредитпромбанк, яке є правонаступником ВАТ Кредитпромбанк (банк), та громадянином ОСОБА_2 (позичальник) був укладений додатковий договір №44.29/50-КМК-07ДД5 до кредитного договору № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р., за умовами якого банк надає позичальнику кредит 900 000,00 грн. (т. 1 а.с. 13-14).

Відповідно до п. 3 додаткового договору №44.29/50-КМК-07ДД5 від 24.01.2012 р., сума кредиту у день його надання спрямовується банком з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника у банку № 0174.

Відповідно до п.4.1 додаткового договору від 24.01.2012 р. процентна ставка за кредитом дорівнює 20 процентів річних.

Відповідно до п. 4.2 додаткового договору від 24.01.2012 р. позичальник зобовязується забезпечити необхідний залишок коштів в національній валюті на поточному рахунку № 0174, відкритому у банку, для подальшого погашення заборгованості за кредитом та сплати нарахованих процентів за користування кредитом, можливі штрафи та пені, в строки, передбачені договором та цим додатковим договором до нього. Позичальник доручає банку шляхом договірного списання направляти грошові кошти з поточного рахунку в рахунок погашення заборгованості за додатковим договором, при цьому банк зобовязується розподіляти кошти, отримані на поточний рахунок у черговості згідно з п.2.9 договору та згідно графіка погашення заборгованості (додаток 1 до цього договору).

У разі відсутності або недостатності у позичальника коштів на поточному рахунку для повернення кредиту, сплати процентів за його користування, пені, штрафів, передбачених договором та додатковим договором до нього, позичальник надає банку право договірного списання коштів в інших валютах з будь-яких рахунків позичальника на розсуд банку.

Відповідно до п.5 додаткового договору від 24.01.2012 р., позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом та нарахованими процентами на умовах, передбачених договором та додатковим договором згідно графіка.

Відповідно до п.6 додаткового договору від 24.01.2012 р., позичальник зобовязаний повністю погасити заборгованість за кредитом та процентами не пізніше 23.01.2013 р. шляхом внесення готівкою через касу банку на поточний рахунок або безготівкового перерахування грошових коштів у валюті отриманого кредиту на поточний рахунок, а у випадку застосування банком права, передбаченого п.5.5 договору в термін, зазначений у повідомленні-вимозі.

Позичальник зобовязується в день повного дострокового або в день повного погашення заборгованості за кредитом, вказаний у додатковому договорі, повернути заборгованість в повному обсязі.

Договором від 24.01.2012 р. про внесення змін № 2 до кредитного договору № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р., укладеним між між ПАТ Кредитпромбанк, яке є правонаступником ВАТ Кредитпромбанк (банк), та громадянином ОСОБА_2 (позичальник), зокрема, змінено термін погашення позичальником заборгованості та процентів не пізніше 09.12.2014 р. (т.1 а.с. 15).

20.05.2013 р. між ПАТ Кредитпромбанк (продавець) та ПАТ Дельта Банк (покупець) був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого продавець продає (відступає) права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого покупець стає новим кредитором по кредитному договору та заставодержателем по договору застави № 44.29/50-ЗМК/3-07 від 24.01.2012 р. (т. 1 а.с. 65-68).

Факт приймання-передачі прав вимоги за договором від 20.05.2013 р. підтверджується актом (т. 1 а.с. 69).

Як стверджує позивач, свої зобовязання за кредитним договором № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р. банк виконав належним чином, в повному обсязі, перерахувавши кошти на поточний рахунок позичальника.

Проте, позичальник - ОСОБА_2, зобовязання з повернення грошових коштів по кредитному договору неналежним чином не виконав, у звязку з чим у останнього станом на 28.07.2015 р. утворилась перед банком заборгованість по тілу кредиту в розмірі 758 000,00 грн.

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору по сплаті щомісячних платежів у розмірі, визначеному кредитним договором, ПАТ Дельта Банк надіслав заставодавцю претензію (лист №10087 від 27.08.2015 р. т. 1 а.с. 72), де просив сплатити прострочену (поточну) заборгованість.

КПФ Скіф-Транс вимоги претензії проігнорував, заборгованість не сплатив, що стало підставою для звернення ПАТ Дельта Банк до господарського суду Сумської області з позовом, в якому він просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 звернути стягнення на предмет застави за договором застави № 44.29/50-ЗМК/3-07 від 24.01.2012 р. (із внесеними змінами), а саме: сідловий тягач Е VOLVO модель FH 2001 року випуску, державний номер НОМЕР_1, шасі YV2A4DAA31B285988.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що у звязку з неналежним виконання боржником зобовязань зі сплати грошових коштів та процентів за користування кредитом, у позивача в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 44.29/50-КМК-07 від 24.01.2012 р., розмір якої станом на 28.07.2015 р. становить 758000,00 грн., виникло право на звернення стягнення на предмет застави за договором застави №44.29/50-ЗМК/3-07 від 24.01.2012 р.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача підстав для предявлення до відповідача вимоги на звернення стягнення на заставлене майно, відповідно до умов договору застави.

Колегія суддів погоджується з висновками господарського суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до пункту 1 статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 19 Закону України Про заставу, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Отже, звернення стягнення на предмет застави є способом захисту порушеного права кредитора, однак, завжди похідним від основного про стягнення боргу за основним зобовязанням, виконання якого, власне і забезпечує. Навіть за умови договору про те, що кредитор має право звернення стягнення на предмет застави у випадках, не повязаних з порушенням виконання боржником основного зобовязання, здійснити таке право кредитор не може самостійно без права вимагати дострокового виконання боржником основного зобовязання. В такому разі, строк виконання основного зобовязання позичальника вважатиметься таким, що настав.

Цивільні права і обовязки виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України та ст. 174 ГК України, а саме безпосередньо з правочинів, господарських договорів та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст.173 ГК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Предметом даного господарського спору є матеріально-правова вимога про звернення стягнення на предмет застави за договором застави №44.29/50-ЗМК/3-07 від 24.01.2012 р., в звязку з невиконанням зобовязання зі сплати грошових коштів та процентів за користування кредитом по кредитному договору № 44.29/50-КМК-07 від 24.01.2012 р., право вимоги за яким позивач набув відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 р., зареєстрованого в реєстрі за №1134.

Як вірно встановив місцевий господарський суд, в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання позичальником основного зобовязання по кредиту, зокрема, докази прострочення позичальником порядку та строків оплати чергових платежів, розрахунок суми боргу. Крім того, позивачем в обґрунтування своєї позиції не був наданий ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції сам кредитний договір № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р., невиконання якого тягне за собою вищезгадані наслідки.

Відсутність в матеріалах справи кредитного договору № 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р. унеможливлює встановлення усіх фактичних обставин справи, що мають значення для вирішення спору, а також повного, всебічного та обєктивного розгляду справи. Зокрема, за відсутності вказаного документа суд позбавлений можливості встановити факт існування заборгованості та її розмір, встановити порядок та строки оплати чергових платежів, суми сплачених коштів за повернення кредиту та процентів, дослідити інші умови договору. Тобто, позивач не надав доказів на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування по даній справі.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2. ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору

Надані позивачем докази в обґрунтування заявлених позовних вимог, не доводять факту набуття у останнього права на звернення стягнення на заставлене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що договір застави від № 44.29/50-ЗМК/3-07 укладений до кредитного договору №44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р., який позивачем не наданий, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність у позивача підстав для предявлення до відповідача вимоги на звернення стягнення на заставлене майно, відповідно до умов договору застави, в звязку з чим вимоги позивача є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції неправомірно не розглянув додатковий договір №44.29/50-КМК-07 ДД5 від 24.01.2012 р. в якості окремого зобовязання, оскільки, як передбачено умовами додаткового договору, він є невідємною складовою частиною договору (№ 44.29/50-КМК-07 від 11.12.2007 р.), а з усіх питань, які не знайшли відображення в цьому додатковому договорі сторони при виконанні додаткового договору керуються умовами договору (п.п.9, 10 додаткового договору).

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Апеляційні вимоги не підтверджені належними доказами, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для їх задоволення.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Сумської області від 17.11.2015 р. у справі №920/1445/15 прийняте при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстави для його скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 85, 91, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 17.11.2015 р. у справі №920/1445/15 залишити без змін.

Повна постанова підписана 14.03.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Медуниця О.Є.

Суддя Пелипенко Н.М.