КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа№ 910/25314/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Рябухи В.І.

Калатай Н.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача: Манжула А.М. - представник, дов. б/н від 01.02.2016;

від відповідача: Понич М.О. - директор;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015

у справі № 910/25314/15 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клініка сімейної медицини "Здравиця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс"

про стягнення 11 413,57 грн.

На підставі ст.ст. 77, 99 ГПК України у судових засіданнях 01.02.2016 та 09.03.2016 оголошені перерви до 09.03.2016 та 14.03.2016, відповідно.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/25314/15 позов задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 6 060,00 грн. основного боргу та 646,69 грн. витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що, як вважає суд, позивач належним чином виконав умови договору щодо направлення рахунків і звітів на адресу замовника; у відповідача виникла заборгованість за надані медичні послуги, яка за розрахунком суду складає 11 193,57 грн. (за рахунком № СФ-0000594 - 4 360,00 грн., за рахунком № СФ-0000656 - 1 370,00 грн.); оскільки відповідачем 21.12.2010, 13.05.2011 та 21.09.2011 були здійснені часткові оплати наданих послуг за рахунком № СФ-0000092 від 30.11.2010, то відповідачем були вчинені дії, які свідчать про визнання ним свого боргу в цій частині, у зв'язку з чим, перебіг строку позовної давності переривався; отже, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовом 23.09.2015, суд дійшов висновку, що строк позовної давності за вимогами про стягнення 5 133,57 грн. за рахунком-фактурою № СФ-0000092 від 30.11.2010, сплив 21.09.2014, тому вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню; за таких обставин суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в сумі 6 060,00 грн. (за рахунком № СФ-0000208 - 330,00 грн., за рахунком № СФ-0000594 - 4 360,00 грн., за рахунком № СФ-0000656 - 1 370,00 грн.).

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/25314/15 скасувати з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити позивачу у повному обсязі.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

Посилаючись на положення п.п.2.2.1, 4.3, 4.4 договору від 10.06.2010, укладеного сторонами, скаржник вказує на те, що звіт, складений позивачем, одночасно виконує роль акту виконаних робіт та має бути погоджений з відповідачем, після чого він є дійсним для сплати. На думку скаржника, судом першої інстанції не досліджено належним чином звіти, надані позивачем, не досліджено питання наявності суперечок між сторонами щодо цих звітів. Скаржник зазначає, що додатковим поясненням від 26.11.2015 надав суду детальні пояснення щодо кожного звіту та підстав їх неоплати.

Скаржник наголошує на тому, що, як пояснив суду, в переліку осіб, яким надавались послуги, наявних у звітах, містяться пацієнти, які не є застрахованими особами та які не були погоджені відповідачем відповідно до п.6.1 договору, тому позивач не мав права надавати таким особам послуги а відповідач не має обов'язку по їх оплаті.

Скаржник не погоджується із висновком суду про те, що відповідач, здійснивши часткову оплату по виставлених рахунках, тим самим визнав наявний борг за договором, мотивуючи це тим, що звіт це збір інформації по кожному окремому пацієнту, якому були надані послуги, а не єдина фіксована сума за звітний період і відповідач оплатив послуги тих пацієнтів, які підпадали під вимоги договору - були застрахованими особами, були погоджені відповідно до п.6.1 договору та щодо яких наданий повний комплект звітних документів; щодо всіх інших осіб правомірно оплата не проводилась.

04.03.2016 через відділ документального забезпечення суду скаржником надані додаткові пояснення, до яких додані додаткові докази: деталізація по локальних і роумінгових дзвінках: з 01.08.2013 по 31.08.2013, з 01.09.2013 по 30.09.2013, з 01.03.2013 по 31.03.2013; копія сторінки 1 договору № 0023/01/07/2010 КВ-У.

Згідно із ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу; додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Заявник не обґрунтував неможливість подання суду першої інстанції додаткових доказів, доданих до додаткового пояснення, наданого суду апеляційної інстанції 04.03.2016, тому, керуючись ст.101 ГПК України, суд апеляційної інстанції не приймає зазначені додаткові докази для розгляду апеляційної скарги.

У додаткових поясненнях від 02.03.2016, наданих скаржником до суду 04.03.2016, скаржник, посилаючись на положення п.п.6.1 договору, вказує про те, що зазначені у звіті до рахунку-фактури ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 не направлялись на лікування у клініку позивача та про надання послуг, які входять у виключення згідно із п.п.1.1.3, 1.1.4, 1.1.46 додатку до договору № 1.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти доводів скаржника, посилаючись, зокрема, на ту обставину, що виникнення обов'язку у відповідача оплатити вартість наданих послуг, умови п.4.4 договору пов'язують не з фактом підписання звіту чи іншого документу, а з фактом виставлення виконавцем рахунків і отримання повного комплекту звітних документів, а зважаючи на те, що поштова кореспонденція (комплект документів), в яку входили виставлені виконавцем рахунки, звіти, акти, податкові накладні, були доведені позивачем до відома відповідача належним чином, відсутність підпису останнього під цими документами не є обставиною, яка б його звільняла від обов'язку сплатити рахунки; що позивачем надані копії медичних карток пацієнтів із зазначенням страхових полісів та назви відповідача, що виключає можливість надання послуг іншим пацієнтам; усі рекомендації (телефонні дзвінки) відповідно до п.6 договору, відповідач здійснював без оформлення у письмовій формі, оскільки умови договору не вимагають цього; головне застереження пункту 6.1 договору, відповідно, єдина підстава виконавця для відмови у наданні медичного обслуговування пацієнтам відповідача - це відсутність у пацієнта медичної страхової картки (страховий поліс), в усіх інших випадках за умовами договору виконавець не мав права відмовляти в наданні медичної допомоги застрахованим особам відповідача.

У письмовому запереченні на пояснення відповідача від 02.03.2016 позивач, зокрема, вказує на те, що із виключень, передбачених п.п.1.1.3, 1.1.4, можна дійти висновку, що відповідний стан здоров'я, передбачений цими пунктами, повинен бути діагностований до початку дії договору страхування, в свою чергу відповідач, який наполягає саме цих пунктах виключень, не надає на підтвердження цього жодного документа, у тому числі і відповідного висновку лікаря, зробленого на початку дії договору; стосовно виключення, передбаченого п.1.1.46, то це виключення застосовується чітко у випадку захворювання ока та його придаткового апарату, а у ситуації із клієнтом ОСОБА_8 йдеться про травму ока і про пов'язане з цією травмою запалення в оці (коньюктевіт), тобто наслідками потрапляння в око чужорідного тіла, а не хворобою ока, як наприклад, глаукома, катаракта тощо; умови спірного договору не передбачають конкретного номеру телефону відповідача, з якого він повинен телефонувати до позивача для направлення клієнтів, у зв'язку з цим, відповідач мав можливість направляти клієнтів за наданням медичної допомоги з будь-якого номеру телефону, будь-якого оператора мобільного зв'язку, в тому числі стаціонарного; відповідач посилається лише на п.2.1.7 спірного договору, проте, у додатку № 5 до договору також зазначені контактні телефони осіб-координаторів, відповідальних за організацію надання медичної допомоги, на номери телефонів яких були здійснені дзвінки. Також позивачем надано аудіозаписи телефонних дзвінків, які підтверджують надходження телефонних дзвінків від відповідача до позивача.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи письмові пояснення сторін, доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Позивачем подана до суду першої інстанції позовна заява про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 11 413,57 грн., що становлять заборгованість за надані послуги згідно із договором від 10.06.2010 та судового збору.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 11.11.2015 просив суд застосовувати щодо вимог позивача, обґрунтованих рахунком-фактурою № 0000092 від 30.01.2010, сплив позовної давності для стягнення.

Як вбачається із матеріалів справи, 10.06.2010 між сторонами укладено договір № 0023/01/06/10/СК-ПК/УА/КВ про медичне обслуговування застрахованих осіб, згідно із п.п.1.1 - 1.3 якого даний договір регулює відносини, що виникають між відповідачем, за договором замовником, і позивачем, за договором виконавцем, у разі настання страхової події, що обумовлена в конкретному страховому полісі, в процесі надання медичних послуг застрахованій особі; за даним договором виконавець здійснює медичне обслуговування застрахованих, а замовник проводить оплату за медичне обслуговування застрахованих, відповідно до умов цього договору; організацією надання медичних послуг застрахованим особам займається замовник.

У п.п.9.1 - 9.3 договору № 0023/01/06/10/СК-ПК/УА/КВ сторони погодили, що цей договір вступає в дію з моменту підписання та скріплення його печатками сторін; договір діє до 31.12.2010; у випадку, якщо за один календарний місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін письмово не сповістить іншу сторону про свій намір припинити дію цього договору, він вважається продовженим на той самий термін на тих же умовах.

У матеріалах справи відсутні докази припинення договору від 10.06.2010.

Також сторонами укладено наступні додатки до договору від 10.06.2010: № 1 - Перелік виключень, № 2 - Зразок медичного полісу замовника, № 3 - Прейскурант виконавця, № 4 - Форма звіту виконавця, № 5 - Список уповноважених осіб замовника, які відповідно до п.10.4 договору від 10.06.2010 є невід'ємною частиною цього договору.

21.06.2010 між сторонами укладено договір про надання агентських послуг, згідно з п.1.1 якого відповідач, за цим договором агент, в порядку та на умовах, визначених цим договором, за агентську винагороду, зобов'язується надавати посередницькі послуги позивачу, за договором замовнику, а саме, направляти пацієнтів для отримання ними послуг в закладі охорони здоров'я замовника.

В п.1.3 договору від 21.06.2010 передбачено, що порядок надання медичних послуг пацієнтам агента регулюється окремим договором, який укладається замовником безпосередньо з пацієнтом з врахуванням умов цього договору.

Статтею 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, у тому числі, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладений між сторонами договір від 10.06.2010 відноситься до договору про надання послуг.

В ч.1 ст.901 ЦК України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

В ч.1 ст.193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В п.2.1 договору від 10.06.2010 сторонами погоджено перелік зобов'язань виконавця за цим договором, у тому числі передбачено, що виконавець зобов'язаний забезпечити надання медичних послуг відповідно до умов цього договору; дотримуватись вимог і обмежень по наданню медичних послуг застрахованим, що містяться а переліку виключень замовника (додаток 1); виставляти рахунки замовнику відповідно до прейскуранта (додаток 3), який признається невід'ємною частиною цього договору.

Також в п.п.4.1, 4.3 договору від 10.06.2010 передбачено, що всі розрахунки між сторонами здійснюються за фактом надання послуг, шляхом оплати виставлених виконавцем рахунків; до рахунку повинен додаватися звіт, що містить обґрунтування для перерахування грошей (форма звіту - додаток 4); найменування замовника; П.І.Б. застрахованих осіб; номери страхових полісів; докладний перелік наданих послуг з посиланням на відповідну статтю прейскуранта.

Позивач, із супровідними листами від 13.08.2015 № 564 та від 13.08.2015 № 565 направив відповідачу рахунки № СФ-092 від 30.11.2010 на суму 11 865,00 грн., № СФ-208 від 31.03.2013 на суму 330,00 грн., № СФ-594 від 31.08.2013 на суму 5 020,00 грн., № СФ-656 від 30.09.2013 на суму 1 370,00 грн.; акти наданих послуг №№ ОУ-096 від 30.11.2010, ОУ-183 від 31.03.2013, ОУ-544 від 31.08.2013, ОУ-606 від 30.09.2013, податкові накладні №№ 37, 165, 87, 85, загальні звіти за листопад 2010р. на суму 11 865,00 грн., за березень 2013р. на суму 330,00 грн., за серпень 2013р. на суму 5 020,00 грн., за вересень 2013 на суму 1 370,00 грн.

Надсилання згаданих документів відповідачу 14.08.2015 підтверджено копіями фіскальних чеків №№ 1899, 1900, описами вкладення у цінні листи.

Однак, у зв'язку із ухиленням відповідача від одержання поштових відправлень, останні, із зазначеними документами, повернулись до позивача, у зв'язку із закінченням терміну зберігання на підприємстві зв'язку.

Перевіривши, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач належним чином виконав умови договору від 10.06.2010 щодо направлення відповідачу рахунків і звітів.

В п.п.4.4, 4.6 договору від 10.06.2010 встановлено, що замовник перевіряє виставлені рахунки і здійснює оплату протягом 14-ти банківських днів після отримання повного комплекту звітних документів; при виникненні спірних питань замовник переводить вказану суму протягом 2-х банківських днів після врегулювання суперечки; замовник має право не оплачувати виконавцю за надані послуги, якщо їх надання не відповідає встановленому діагнозу або вимогам цього договору.

Відповідно до наявних у справі витягів із особового рахунку відповідачем здійснено часткову оплату наданих позивачем послуг по рахунках позивача згідно із договором від 10.06.2010, а саме, 30.01.2013 сплачено 480,00 грн. згідно із рахунком № СФ-0000844 від 31.12.12; 12.06.2013 сплачено 710,00 грн. згідно із рахунком № СФ-0000314 від 30.04.13; 11.09.2013 сплачено 1 190,00 згідно із рахунком № СФ-0000506 від 31.07.2013; 21.10.2013 сплачено 460,00 грн. згідно із № СФ-0000463 від 30.06.2013 та № СФ-0000594 від 31.08.2013; 06.12.13 сплачено 220,00 грн. згідно із рахунком № СФ-594 від 31.08.13.

Також, згідно із витягом із особового рахунку позивача, відповідачем здійснювалась оплата рахунку № СФ-0000092 наступним чином: 21.12.10 сплачено 680,00 грн., 13.05.11 - 5 585,00 грн., 21.09.11 - 466,43 грн.

Отже, із наданих витягів із особового рахунку вбачається, що рахунок № СФ-000092 був частково оплачений 21.12.10, 13.05.11, 21.09.11, а рахунок № СФ-0000594 був частково оплачений 06.08.2013 та 21.10.2013.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши розміри сум, зазначених у рахунках позивача, враховуючи всі часткові оплати рахунків позивача відповідачем, погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача перед позивачем за вищезгаданими рахунками №№ СФ-0000092, СФ-0000208, СФ-0000594, СФ-0000656 за надані медичні послуги склала суму в загальному розмірі 11 193,57 грн.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п.4.4 договору від 10.06.2010 сторони погодили умови про те, що відповідач здійснює оплату протягом 14-ти банківських днів після отримання повного комплекту звітних документів, а при виникненні спірних питань відповідач переводить вказану суму протягом 2-х банківських днів після врегулювання суперечки.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач мав заперечення до сум платежів за медичне обслуговування, зазначених у рахунках №№ СФ-000092, СФ-00000208, СФ-0000594, СФ-0000656, про що були надіслані або вручені відповідні заперечення відповідача позивачу.

Відповідно до дати штампу про одержання, позов подано до суду першої інстанції 23.09.2015.

Згідно із ч.ч.4, 5 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

В ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки відповідачем частково оплачувався рахунок № СФ0000092 від 30.11.2010 згідно із витягами із особового рахунку за 21.12.2010, 13.05.2011, 21.09.2011, то, таким чином, перебіг позовної давності за позовними вимогами про стягнення основного боргу за цим рахунком переривався 21.12.2010, 13.05.2011 та 21.09.2011, тому перебіг позовної давності почався з 22.05.2011 та позовні вимоги у цій частині пред'явлені до суду після спливу загальної позовної давності, яка встановлена статтею 257 ЦК України тривалістю у три роки.

Наявності поважних причин пропущення позовної давності із матеріалів справи не вбачається. Таким чином, у позові про стягнення основного боргу в розмірі 5 155,57 грн. за рахунком-фактурою № СФ-0000092 від 30.11.2010 належить відмовити, у зв'язку із спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства та матеріалах справи, зважаючи на викладене та наступні обставини.

Нормою ч.1 ст.903 ЦК України, пунктом 1.2 договору від 10.06.2010 передбачено обов'язок відповідача здійснити оплату за надання позивачем послуг. Здійсненню оплати наданих послуг відповідно до договору від 10.06.2010 передує здійснення відповідачем перевірки виставлених позивачем рахунків, а при виникненні спірних питань - врегулювати їх (п.4.4 договору від 10.06.2010).

Однак, відповідач ухилився від виконання свого обов'язку, передбаченого пунктом 4.4 договору від 10.06.2010, шляхом ухилення від одержання рахунків-фактур із доданими документами, передбаченими договором.

Таким чином, непідписання відповідачем актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), наявних у звітах актів здавання-приймання робіт, які були направлені відповідачу, мало місце саме з вини останнього, яким ці документи не одержані. Отже, оскільки позивачем були вжиті усі залежні від нього заходи по виконанню умов договору від 10.06.2010 щодо надання відповідачу документів для оплати наданих послуг, а підписання згаданих документів відповідачем залежить від волевиявлення останнього, відсутні підстави через невиконання відповідачем покладених на нього договором обов'язку (п.4.4 договору) звільняти від виконання останнім обов'язку щодо оплати наданих послуг.

Відповідачем наведені підстави несплати наданих позивачем послуг.

Однак, слід зазначити про наступне.

Пунктом 6 договору від 10.06.2010 встановлено, що виконавець приймає клієнтів тільки на основі рекомендацій (телефонного дзвінка) уповноважених осіб замовника (список уповноважених осіб - додаток № 5); у клієнтів - застрахованих осіб обов'язкова наявність медичної страхової картки (договору); клієнти в обов'язковому порядку також зобов'язані надати документ, що засвідчує їх особу; даним документом може бути паспорт або посвідчення водія; в екстренній ситуації виконавець приймає клієнтів (не застрахованих осіб) на основі телефонного дзвінка уповноважених осіб замовника; виконавець має право відмовити клієнту в первинному прийомі і огляді тільки в тих випадках, коли необхідна послуга явно не відповідає профілю медичної установи виконавця або коли у клієнта немає медичного поліса та/або документа, що посвідчує особу.

У додатку № 5 до договору від 10.06.2010 сторони погодили список осіб - координаторів, відповідальних за організацію надання медичної допомоги.

Разом із тим, сторонами не передбачено у договорі від 10.06.2010 умови про оформлення телефонних дзвінків у паперових носіях або у іншій формі, отже, позивач мав право приймати клієнтів на основі рекомендацій уповноважених осіб відповідача, здійсненої шляхом телефонного дзвінка. Так само згаданим пунктом договору передбачено приймання позивачем не застрахованих осіб в екстренній ситуації на основі телефонного дзвінка, тобто усно, без оформлення документально.

Отже, твердження відповідача щодо надання доказу направлення відповідачем клієнтів, не ґрунтується на умовах укладеного сторонами договору.

Щодо надання послуг по лікуванню вказаним скаржником громадянам, з посиланням на те, що клініка надавала послуги по лікуванню захворювання, що входить в список виключень згідно із п.1.1.3, п.1.1.4, п.1.1.46 додатку № 1 до договору № 000/31/03/10/ЛЗ-АС/УА/КВ від 01.04.2010, то слід вказати на таке.

В п.2.1.2 договору від 10.06.2010 сторони погодили, що позивач зобов'язаний дотримуватись вимог і обмежень по наданню медичних послуг застрахованим, що міститься в переліку виключень замовника (додаток 1).

Згідно із п.1.1.3, 1.1.4, 1.1.46, додатку № 1, як зазначеному у цьому додатку, до договору № 000/31/03/10/ЛЗ-АС/УА/КВ від 01.04.2010, "Перелік виключень", до цього переліку включено: хронічне захворювання будь-якого типу у фазі ремісії, що було діагностовано до моменту укладення договору страхування, якщо інше не передбачено договором страхування; гостре захворювання та/або загострення хронічного захворювання, що виникли до початку дії договору страхування, якщо інше не передбачено договором страхування; хворобами ока та його придаткового апарату, крім станів, що потребують невідкладної медичної допомоги (МКХ-10 клас УП коди діагнозів НОО-Н59), якщо інше не передбачено договором страхування.

У матеріалах справи відсутні докази, надані відповідачем, про те, що зазначеним відповідачем громадянам надавались послуги з лікування вказаних хронічних захворювань та дати їх діагностування.

Отже, посилання відповідача на зазначені підстави неоплати наданих позивачем послуг не ґрунтується на умовах укладеного між сторонами договору від 10.06.2010.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами чинного законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.11.2015 у справі № 910/25314/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс" залишити без задоволення.

2. Справу № 910/25314/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено 14.03.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді В.І. Рябуха

Н.Ф. Калатай