РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016Справа №910/10929/15
За позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлугтек»;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПГ «Схід-Захід»

про стягнення 5452199,97 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Представники сторін:

від позивача - Білоус Т.А. (представник за довіреністю);

від відповідачів: 1) не з'явилися;

2) Овдієнко В.Ю. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про солідарне стягнення заборгованості та санкцій за Кредитним договором № 13/006/2011-КЛТ від 02.09.2011 з боржника за цим договором та з поручителя за Договором поруки №13/006/П03/2012-ПО від 23.03.2012 у зв'язку з неналежним виконанням Відповідачами (боржником та поручителем) своїх зобов'язань за вказаними договорами.

Відповідач-2 проти позову заперечував у наданих суду письмових поясненнях, та зокрема посилався, що строк виконання ним зобов'язань поручителя не настав, що ним не отримувалась вимога про виконання обов'язків по договору поруки, а також що він не може перевірити розрахунок позовних вимог (заборгованість та санкції) через відсутність у нього необхідних документів. Також Відповідач-2 посилався, що невиконанню обов'язків Відповідача-1, як позичальника по кредитному договору, заважали обставини непереборної сили.

Відповідач-1 письмових заперечень проти позову не подав, у засідання представників не направив, хоча судом були вчинені всі дії щодо належного повідомлення Відповідача-1 про призначення справи до розгляду - відповідні повідомлення розміщувалися на сайті суду враховуючи, що місцезнаходження Відповідача-1 згідно реєстраційних документів є м. Луганськ.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18.

Суд приймає до уваги, що явка представників сторін у засідання обов'язковою не визнавалась. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, та перед судом не доведено обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір у даному судовому засіданні.

При цьому судом враховано, що закінчується встановлений ст. 69 ГПК України строк вирішення спору.

Отже, суд дійшов висновку про відсутність встановлених ст. 77 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до статті 75 ГПК України, здійснює розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників Позивача та Відповідача-2, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

02.09.2011 між ПАТ «Кредитпромбанк», правонаступником якого у даних правовідносинах внаслідок укладення Договору купівлі-продажу прав вимоги від 19.06.2013 є Позивач (Банк, Кредитор) та Відповідачем-1 (Позичальник) було укладено Кредитний договір № 13/006/2011-КЛТ від 02.09.2011, та в його рамках договори про внесення змін і додаткові договори (повний перелік наведено у позові, копії залучено до справи, далі разом - Кредитний договір), за умовами якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти у межах кредитного ліміту у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов'язується своєчасно повернути отримані кошти, сплатити проценти за користування кредитом, а також виконати інші зобов'язання за Кредитним договором.

Залученими до матеріалів справи виписками банку про рух коштів підтверджується виконання Банком своїх зобов'язань за Кредитним договором та надання Відповідачу обумовлених Кредитним договором коштів, та цими ж виписками підтверджується невиконання Відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та в повному обсязі, що призвело до накопичення заборгованості та порушення Відповідачем ст.ст. 525, 526, 530, 629 та 1054 ЦК України.

За умовами п. 4.3 Кредитного договору (редакція договору про внесення змін від 30.01.2014), у випадку невиконання Позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3 цього договору, протягом більше 10 (десяти) календарних днів від дня закінчення строку, встановленого для їх виконання цим Договором, на одинадцятий календарний день строк користування Кредитом вважається таким, що закінчився та, відповідно, Позичальник зобов'язаний погасити наявну заборгованість за Кредитом, сплатити нараховані проценти, комісії та штрафні санкції. Після погашення заборгованості Позичальника за цим Договором дія цього Договору припиняється. Виконання Позичальником даного обов'язку не потребує від Кредитора надіслання жодних попередніх письмових повідомлень та/або вимог до Позичальника.

Судом встановлено, що всупереч взятих на себе зобов'язань у п. 3.3 Кредитного договору з боку Позичальника мали місце прострочення у строки понад 10 днів зобов'язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним (10 днів понад встановлені Кредитним договором строки), що відображено у наданому Позивачем, перевіреному судом та визнаному обґрунтованим розрахунку позовних вимог, доданому до позову.

Отже, у Позичальника на 11й день після вказаного прострочення відповідно до п. 4.3 Кредитного договору та п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України настав строк виконання зобов'язань з повернення кредиту, та сплати нарахованих на нього відсотків, та санкцій за порушення, які мали місце, однак чого Позичальником зроблено не було.

Тому також з огляду на встановлене судом невиконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором належним чином та у повному обсязі, та виходячи з положень ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, ч. 2 ст. 193 ГК України, Позичальник є порушником грошового зобов'язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом, та зокрема у вигляді нарахування та стягнення:

- пені відповідно до статей 546, 549 ЦК України, на підставі пункту 3.4.9 Кредитного договору (п. 4.1 Кредитного договору у редакції договору про внесення змін від 30.01.2014), та з урахуванням ч. 6 ст. 232 ГК України строку.

- 3% річних за ст. 625 ЦК України.

Доказів наявності у Позичальника претензій щодо якості та/або обсягу виконання Банком своїх зобов'язань за Кредитним договором, які могли б вплинути на зміну розмірів заборгованості по кредиту, процентам та санкціям, матеріали справи не містять.

Позивач заявляє до стягнення за Кредитним договором, згідно з доданим до позову розрахунком станом на 08.04.2015:

- 4384999,97 грн. заборгованості за кредитом;

- 1022791,14 грн. заборгованості за відсотками;

- 6904,11 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту;

- 35231,73 грн. пені за несвоєчасну сплату відсотків;

- 345,21 грн. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту;

- 1927,81 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків.

Відповідачами указаний розрахунок непогашених заборгованостей та санкцій перед судом не спростовано повністю чи в частині.

Натомість суд, перевіривши наданий Позивачем (доданий до позову) розрахунок указаних сум заборгованостей по кредиту, відсоткам за користування ним та нарахованим санкціям, дійшов висновку про його обґрунтованість, арифметичну правильність, відповідність вимогам закону та умовам Кредитного договору.

Заперечення Відповідача-2, що він не міг перевірити розрахунки судом відхиляються, оскільки всі документи, на підставі яких суд перевірив надані Позивачем розрахунки, наявні в матеріалах справи, та Відповідач-2 не був позбавлений права та можливості (у матеріалах справи відсутні докази протилежного) з ними ознайомитися.

Також судом відхиляються посилання Відповідача-2 на відсутність підстав для нарахування пені з огляду на положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки, хоча даний закон і передбачає заборону нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року, зокрема, юридичним особам, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, проте такий перелік не діяв у період нарахування Позивачем пені у зв'язку з зупиненням дії розпорядження КМУ від 30.10.2014 № 1053-р іншим розпорядженням КМУ від 05.11.2014 № 1079-р, а новий перелік населених пунктів був затверджений лише розпорядженням КМУ від 02.12.2015 N 1275-р. При цьому, хоча розпорядження КМУ від 05.11.2014 № 1079-р і було оскаржено, проте його дія зупинена не була та воно не було скасоване; у матеріалах справи відсутні докази протилежного.

Докази погашення вказаних сум заборгованостей та санкцій у матеріалах справи відсутні.

При цьому посилання Відповідача-2, що виконанню Відповідачем-1 зобов'язань по Кредитному договору заважали форс-мажорні обставини у вигляді проведення антитерористичної операції на тимчасово окупованій території, де розташований Відповідача-1 (м. Луганськ), тому є підстави для звільнення його від відповідальності, а також звільнення від відповідальності Відповідача-1, як поручителя, судом відхиляються.

Так, у Кредитному договорі (розділ 6 в редакції додаткового договору від 30.01.2014) сторони погодили, що належним доказом підтвердження форс-мажорних обставин буде надання відповідного підтвердження Торгово-промисловою палатою України, проте у матеріалах справи таке підтвердження відсутнє.

Окрім того, обов'язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов'язання є вина особи, яка його порушила (ч. 1 ст. 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України), тобто надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Так, частина 2 статті 218 ГК України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Таким чином, із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання згідно зі статтями 617 ЦК України, 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв'язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Як убачається з залучених до справи виписок банку, невиконання Відповідачем-1 обумовлених Кредитним договором грошових зобов'язань мало місце ще до початку проведення антитерористичної операції на сході України, та перед судом не доведено, які форс-мажорні обставини заважали Відповідачу-1 виконати грошове зобов'язання до проведення антитерористичної операції на сході України та після її початку, оскільки виконання такого зобов'язання полягало саме у безготівковому перерахуванні коштів з одного банківського рахунку на інший.

Відповідачем-1 не доведено вжиття ним всіх необхідних заходів щоб уникнути порушення умов Кредитного договору, зокрема, які дії були Відповідачем-1 вчинені коли терористична загроза на сході України стала явною, чи намагався Відповідач погасити борг, перенести виробництво того.

Отже, проведення антитерористичної операції на сході України та ускладнення у зв'язку з цим у здійсненні Відповідачем-1 господарської діяльності не мають ознак надзвичайності чи невідворотності для виконання обов'язку за Кредитним договором, не перебувають у причинному зв'язку із неповерненням грошей за Кредитним договором; матеріали справи не містять доказів протилежного, а також доказів вжиття Відповідачем-1 усіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов'язання та неможливості запобігти збиткам Позивача у вигляді не отримання у повному обсязі на вчасно від Відповідача-1 виконання зобов'язань за Кредитним договором.

При цьому, частина 2 статті 218 ГК України не допускає віднесення до категорії непереборної сили порушення зобов'язань контрагентами боржника, і ст. 625 ЦК України вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З огляду на все вищенаведене, підстави для звільнення Відповідача-1 від відповідальності за порушення встановлених Кредитним договором грошових зобов'язань у суду відсутні.

У забезпечення виконання зобов'язань Позичальника (Відповідача-1) по Кредитному договору, між Позивачем та Відповідачем-2 (Поручитель) було укладено Договір поруки № 13/006/П03/2012-ПО від 23.03.2012, з урахуванням Додаткового договору № 1 від 30.01.2014 (далі разом - Договір поруки), за умовами якого Поручитель зобов'язався відповідати перед Позивачем солідарно з Позичальником за всіма зобов'язаннями останнього за Кредитним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів та санкцій.

Матеріалами справи підтверджується звернення Позивача до Відповідача-2 з передбаченою умовами Договору поруки вимогою № 18.2-238 від 21.04.2015 про виконання ним обов'язків Поручителя щодо погашення заборгованості за Кредитним договором та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом та санкцій, однак Відповідачем-2 зазначена вимога, хоча і була отримана 05.05.2015, проте залишена без відповіді та задоволення. Матеріали справи не містять доказів протилежного.

При цьому, заперечення Відповідача-2, що Позивачем не надано належних доказів направлення йому указаної вимоги судом відхиляються, оскільки вимога була надіслана Відповідачу-2 рекомендованим листом, докази чого залучені до справи, а направлення повідомлення рекомендованим листом відповідно до п. 6.1 Договору поруки вважається повідомленням, зробленим належним чином.

Інших доказів наявності підстав для звільнення Відповідача-2 від відповідальності за порушення умов Договору поруки матеріали справи не містять.

Таким чином, Позивач, користуючись наданим йому за Договором поруки та ст.ст. 543, 554 ЦК України правом, звернувся до суду з вимогою про солідарне стягнення з Відповідача-1 та Відповідача-2, як з Позичальника та Поручителя, заборгованості та санкцій за Кредитним договором згідно наведеного вище та визнаного судом розрахунку.

При цьому судом враховано, що строк поруки (п. 6.2 Договору поруки у редакції Додаткового договору № 1 від 30.01.2014) не закінчився.

Також суд враховує, що Позивачем указану вимогу про виконання Відповідачем-2 обов'язків поручителя було отримано 05.05.2015, тобто після надходження позову до суду та порушення провадження у справі, проте станом на час розгляду спору та винесення рішення Відповідачем-2 обов'язки поручителя не виконано, що є порушенням прав Позивача.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, та не надано доказів виконання ними зобов'язань, які виникли з Кредитного договору, та з урахуванням положень Договору поруки.

Інші доводи Відповідача-2 судом розглянуті, проте не приймаються та відхиляються, як такі, що на результат вирішення спору (задоволення позову) впливу не мають.

Отже з огляду на все вищенаведене, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позаяк на час звернення до суду з даним позовом Позивач був звільнений від сплати судового збору, а також був звільнений від його сплати на час подання апеляційної скарги, то суми судового збору за подання позову та апеляційної скарги стягуються з Відповідача-1 до Державного бюджету України, оскільки саме Відповідач-1 є винним у виникненні даного спору.

У зв'язку з задоволенням позову у тому числі і до Відповідача-2, понесені ним витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги відносяться на його користь та не відшкодовуються.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлугтек» (м. Луганськ, вул. Градусова, 14, кв. 39; ідентифікаційний код 33846497) та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФПГ «Схід-Захід» (м. Київ, вул. Степана Руданського, 4-6, офіс 8; ідентифікаційний код 34579 (чотири мільйони триста вісімдесят чотири тисячі дев'ятсот дев'яносто дев'ять) грн. 97 коп. заборгованості за кредитом, 1022791 (один мільйон двадцять дві тисячі сімсот дев'яносто одну) грн. 14 коп. заборгованості за відсотками, 6904 (шість тисяч дев'ятсот чотири) грн. 11 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 35231 (тридцять п'ять тисяч двісті тридцять одну) грн. 73 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків, 345 (триста сорок п'ять) грн. 21 коп. 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту, 1927 (одну тисячу дев'ятсот двадцять сім) грн. 81 коп. 3% річних за несвоєчасну сплату відсотків. Видати наказ.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрлугтек» (м. Луганськ, вул. Градусова, 14, кв. 39; ідентифікаційний код 33846497) у дохід Державного бюджету України 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. судового збору за подання позову та 609 (шістсот дев'ять) грн. судового збору за подання апеляційної скарги. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.03.2016

Суддя Сташків Р.Б.