ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р.Справа № 916/1535/15-г

За позовом: Громадська організація „Чорноморська професійна спілка моряків

до відповідача: Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит в особі Філії „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та кредит

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення 9041663,41 грн.

Головуючий суддя: Малярчук І.А.

судді: Железна С.П.

ОСОБА_2

В судових засіданнях приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 08.04.2015 р.

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 18.12.2015 р. № и3-131100/24421

від третьої особи: не зявився

В засіданні 17.03.16 р. приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_3, довіреність від 08.04.2015 р.

від відповідача: не зявився

від третьої особи: не зявився

Суть спору: про стягнення з ПАТ „Банк „Фінанки та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит на користь Громадської організації „Чорноморська професійна спілка моряків 1327000 грн. заборгованості за договором банківського вкладу „Класичний №4 від 03.04.14 р., 185780 грн. проценти за користування кредитом, 26540 грн. три проценти річних, 549378 грн. індекс інфляції, 160000 грн. заборгованості за договором банківського вкладу „Класичний №31 від 03.04.14р., 25066,67грн. процентів за користування кредитом, 3200 грн. три проценти річних, 66240 грн. індекс інфляції, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок № 6601, відкритий у ПАТ „Платинум Банк, МФО 380388;

про стягнення з ПАТ „Банк „Фінанки та Кредит в особі філії „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит на користь Громадської організації „Чорноморська професійна спілка моряків 290000 доларів США кредиторської заборгованості, 15466,67 дол.США проценти за користування кредитом, 5800 доларів США три проценти річних, що еквівалентно відповідно курсу НБУ станом на 30.09.15 р. 6698458,74грн., шляхом перерахування грошових коштів єдиним платежем на поточний рахунок № 6601, відкритий у ПАТ „Платинум Банк, МФО 380388, банк посередник DEUTSCHE BANK TRAST COMPANY AMERIKAS New York USA, банк одержувача переказу S.W.I.F.T. EXBSUAUK, State Export-Import Bank of Ukraine, Kyiv, Ukraine, Acc. 04094227. Одержувач переказу S.W.I.F.T.: INMCUAUK, PJSC Platinum Bank Kyiv, Ukraine Acc 9623.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує, подав до суду заяву про збільшення позовних вимог від 21.10.15 р. за вх.№ 2-5770/15, де виклав позовні вимоги в остаточній редакції наведеній судом в суті спору, заперечення на відзив від 06.07.15 р. за вх.№ 16996/15, заперечення на доповнення до відзиву від 30.10.15 р. за вх.№ 27096/15, в яких відзначає, що по закінченню строків дії договорів банківського вкладу „Класичний № 4 від 03.04.14 р., №31 від 03.04.14 р., № 157 від 14.10.13 р. позивач листом від 02.03.15 р. повідомив банк про необхідність перерахування належних йому коштів на рахунок відкритий у ПАТ „Платинум Банк, але таку вимогу банк проігнорував та не виконав зобовязання, визначені договорами банківського вкладу в частині повернення вкладів. Не повернення банком вкладу профспілки є порушенням його права на користування власними грошовими коштами, які за договорами банківського вкладу були передані банку в управління, при цьому право власності на грошові кошти до банку не перейшли, а залишились за клієнтом. Отже, вимога позивача про повернення банком вкладу за своєю суттю є розпорядженням клієнтом власними грошовими коштами.

Також, з посиланням на ч.ч. 1, 5 ст.1061 ЦК України, позивач зазначає про те, що за умови не повернення депозитних коштів вкладнику банк повинен виплатити всі нараховані проценти до моменту повернення вкладу, у звязку з чим позивачем і були нараховані до стягнення з відповідача депозитні проценти за період неправомірного утримання останнім депозитних коштів.

Обґрунтовуючи правомірність нарахування до стягнення відповідачу трьох процентів річних та індексу інфляції, позивач з посиланням на положення ч.2 ст.625 ЦК України зазначає про те, що це є мірою відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання боржником, тому три проценти річних та індекс інфляції підлягають нарахуванню за весь строк прострочення.

Стосовно позиції відповідача про неможливість виконання зобовязань по поверненню депозитних вкладів з підстав запровадження в банку тимчасової адміністрації та січні 2016 р. ліквідаційної процедури позивач вказує, що відповідач повинен був повернути грошові кошти за договорами банківського вкладу ще 16.01.15 р. та 20.01.15 р., тобто значно раніше, ніж було запроваджено тимчасову адміністрацію, а тому вимоги про стягнення суми грошових вкладів підпадають під дію п.1 ч.6 ст.36 ЗУ „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та підлягають обовязковій виплаті. Разом з цим, підстави припинення зобовязань визначені главою 50 ЦК України, а ст.36 ЗУ „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб не є підставою для припинення цивільних зобовязань, а лише встановлює певні особливості виконання таких зобовязань.

Відповідач заявлений позивачем позов не визнає з підстав викладених у відзиві від 24.06.15 р. за вх.№ 16130/15, доповненні до відзиву на позов від 21.10.15 р. за вх.№ 26189/15, в яких вказує, що з введенням у банку тимчасової адміністрації а потів і ліквідаційної процедури, з дня призначення уповноваженої особи ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та настають наслідки, встановлені ст.46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа ОСОБА_1 затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст.52 вказаного Закону.

Згідно положень ЦК України, Законів України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, „Про банки і банківську діяльність, з врахуванням постанови ВСУ від 20.05.15 р., яким вирішено спір в аналогічних правовідносинах та на підставі договору банківського рахунка, відповідач вважає, що між сторонами склалися зобовязальні правовідносини, які носять майново-грошовий характер, а відтак, у даному випадку позивач виступає кредитором за майновою вимогою з розпорядження належними йому коштами на якого поширюється обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст.36 ЗУ „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, стягнення з банку належних позивачу грошових коштів за договорами банківського вкладу порушують порядок задоволення вимог кредиторів, передбачений п.7 ч.1 ст.52 ЗУ про СГВФО, у звязку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судом не задоволено клопотання відповідача від 22.07.15 р. за вх.№ 18874/15 щодо передачі справи за підсудністю до Господарського суду м. Києва, оскільки із поданих відповідачем до матеріалів справи Положення про Філію „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, а саме його п.4.1.7. вбачається, що філія від імені банку, в межах повноважень, визначених довіреністю керуючого Філії, може бути позивачем та відповідачем в судах. Повноваження керуючого Філією „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит ОСОБА_5 визначені довіреністю від 18.09.14 р., якою останнього уповноважено представляти інтереси Банку в питаннях та справах, що виникли у звязку з діяльністю Банку та її відділень, а саме: 1) заявляти та розглядати від імені Банку претензії, підписувати та подавати позовні заяви, представляти інтереси Банку у всіх судових органах України, у тому числі у всіх загальних та спеціалізованих судах, третейських судах, у питаннях та справах, що виникли у звязку з діяльністю Філії та її відділень, з усіма правами, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі, іншому учаснику провадження, у тому числі з правом передачі справи в третейський суд, правом повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового визнання позову, зміни предмету та підстав позову, укладення мирової угоди, одержання рішення, ухвали, постанови суду, виконавчого листа, наказу суду іншого виконавчого документа, предявлення виконавчого листа, наказу суду або іншого виконавчого документа до виконання, з правом одержання майна, оскарження рішень, ухвал, постанов суду, подання та підписання заяв, апеляційних та касаційних скарг.

З огляду на зазначене, Філія Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит наділена ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит повноваженнями представлення інтересів юридичної особи, зокрема в судах та участі в судових процесах як сторони у справі, в тому числі відповідачем, у звязку з чим згідно ч.4 ст.15 ГПК України, якою передбачено, що якщо юридичну особу представляє уповноважений нею відособлений підрозділ, територіальна підсудність спору визначається з урахуванням ч.ч.1-3 цієї статі залежно від місцезнаходження відособленого підрозділу, тому суд не вбачає підстав для надіслання даної справи за територіальною підсудністю до господарського суду м. Києва.

Клопотання позивача від 03.11.15 р. за вх.№ 2-6056/15, 2-6032/15 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб судом задоволено ухвалою від 03.11.15 р.

Третя особа, заявлений позивачем позов вважає безпідставним, про що зазначила у відзиві від 08.02.16 р. за вх.№ 2903/16, в якому вказує, що особливості процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, що встановлюються Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, мають пріоритет перед звичайним порядком правовідносин, які виникають у сфері здійснення банківських операцій, а також цивільно-правових та господарсько-правових відносин, встановлених ЦК України, або іншими нормативно-правовими актами.

Частина 3 ст.46 Закону України про СГВФО встановлює, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів)), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобовязаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст.52 цього Закону.

З викладеного, третя особа зазначає, що процедура, порядок формування ліквідаційної маси банку, що ліквідується та черговість задоволення вимог кредиторів встановлюється спеціальним Законом про СГВФО, а тому позивач не може вимагати виконання будь-яких зобовязань щодо банку, який ліквідується поза цією процедурою.

Клопотання позивача та відповідача про залучення документів до матеріалів справи були задоволені судом.

Ухвалою від 24.06.15 р. судом було призначено розгляд справи в колегії судів, остаточний склад якої у вигляді головуючого судді Малярчук І.А., суддів Железна С.П., Зайцев Ю.О. було визначено шляхом автоматичного розподілу справ відповідно до розпорядження керівника апарату суду ОСОБА_6 від 08.02.16 р. № 149. Колегія суддів у зазначеному складі ухвалою від 08.02.16 р. прийняла дану справу до свого розгляду та призначила судове засідання.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши пояснення представників сторін та наявні в матеріалах справи документи, суд встановив наступне:

Між ПАТ „Банк „Фінанси та кредит в особі Філії „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та кредит та Громадською організацією „Чорноморська професійна спілка моряків були укладені договори банківського вкладу „Класичний № 157 від 14.10.13р., № 31 від 03.04.14 р., № 4 від 16.01.14 р., п.1.1., 1.2., 2.1., 3.1., 4.2., 6.2., які є ідентичними за своїм змістом та передбачать наступні умови.

Клієнт надає Банку суму грошових коштів, надалі „Вклад, у тимчасове користування на умовах терміновості, платності та зворотності, а Банк виплачує Клієнту таку суму та проценти, нараховані на неї (п.1.1. договорів). Вклад складається з вкладних траншів, що розміщені Клієнтом згідно з умовами цього договору. Вкладний транш є сумою грошових коштів, що переказана Клієнтом на вкладний рахунок в порядку та на умовах, передбачених цим договором та додатками, укладеними в рамках цього договору і які є його невідємною частиною, надалі „Додатки (п.1.2. договорів). На суму вкладу в розрізі вкладних траншів банк нараховує проценти, розмір яких обумовлюється сторонами в додатку, що є невідємною частиною цього договору (п.2.1. договору). При закінчені строку розміщення вкладного траншу повернення вкладного траншу здійснюється банком шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок клієнта, що вказаний в розділі 7 цього договору. Повернення вкладного траншу може бути здійснено також на інший поточний рахунок клієнта, що вказаний в листі клієнта про повернення коштів (п.3.1. договору). Після закінчення строків надання вкладних траншів, що обумовлюються сторонами в додатках та є невідємною частиною цього договору, банк зобовязаний повернути суму вкладних траншів на умовах, зазначених у цьому договорі та у додатках до цього договору (п.4.2. договору). Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань (п.6.2. договору).

До договору № 157 від 14.10.13 р. сторонами були укладені додатки № 157-1 від 14.10.13 р., № 157-2 від 20.01.14 р., № 157-1/4 від 21.07.14 р., № 157-2/2 від 21.07.14 р., додаткова угода № 2 від 21.07.14 р., якими визначено проценту ставку по депозиту, строк його дії до 21.01.2015 р., та суму вкладу, яка загалом складає 290 000 доларів США.

Платіжними дорученнями в іноземній валюті № 5 від 15.10.13 р., № 2 від 20.01.14 р. позивачем було перераховано банку 140 000 доларів США та 150 000 доларів США.

Так, до договору № 31 від 03.04.14 р. сторонами були укладені додатки № 31/1 від 02.12.14 р., № 31-2 від 03.06.14 р., № 31-2/3 від 02.12.14 р., що встановлюють строк договору до 16.01.15 р., процентну ставку депозитного вкладу, розмір вкладу 160 000 грн., які були перераховані позивачем за платіжним дорученням № 72 від 04.06.14 р.

По договору № 4 від 16.01.14 р. сторони уклали додатки № 4-1/1 від 16.04.14 р., № 4-2 від 16.07.14 р., додаткову угоду № 2 від 16.07.14 р., якими передбачили строк дії договору до 16.01.15 р., процентну ставку депозиту та розмір вкладу в сумі 1 327 000 грн., перераховані платіжним дорученням № 97 від 16.07.14 р.

За закінченням строків дії договорів позивач направив банку листи від 20.01.15 р. №02, від 02.03.15 р. № 09, отримані останнім, про що свідчать наявні на даних листах штампи вхідної кореспонденції із вхідними номерами та датами, в яких виклав вимогу щодо повернення вкладів. Однак, відповіді на дані листи від відповідача на адресу громадської організації не надходили.

Наразі, 17.09.15 р. на підставі постанови Правління НБУ від 17.09.15 р. № 612 „Про віднесення ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит до категорії неплатоспроможних Виконавча дирекція ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 171 „Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ „Банк „Фінанси та Кредит та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку відповідно до якого було розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на три місяці з 18.09.15 р. по 17.12.15 р.

Подалі 17.12.15 р. Правлінням НБУ було прийнято постанову № 898 „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит, яка розпочата ОСОБА_1 гарантування вкладів фізичних осіб з 18.12.15 р. по 17.12.17 р. включно за рішенням „Про початок процедури ліквідації АТ „Банк „Фінанси та Кредит та делегування повноважень ліквідатора банку від 18.12.15 р. № 230.

Отже, не виконання банком зобовязань щодо повернення грошових коштів, що є депозитним вкладом позивача, за позицією останнього є порушенням його прав та охоронюваних законом інтересів за захистом яких ГО „Чорноморська професійна спілка моряків і звернулась до суду з даним позовом.

В свою чергу, відповідач, за умови введення НБУ у відношенні банку 17.09.15 р. тимчасової адміністрації, а подалі 17.12.15 р. і ліквідаційної процедури, не вбачає правомірним здійснення стягнення на користь позивача вкладів, процентів по їх користуванні, три проценти річних, індекс інфляції, у звязку з чим просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, подані сторонами докази та викладені ними правові позиції, суд вважає, заявлені Громадською організацією „Чорноморська професійна спілка моряків позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 9 041 663,41 грн. заборгованості за договорами банківського вкладу, процентів, три проценти річних, індексу інфляції такими, що не підлягають судом задоволенню з врахуванням наступних положень законодавства.

За положеннями ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Стаття 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність №2121-III від 07.12.2000р. визначає, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку; кредитор банку - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань; ліквідація банку - процедура припинення функціонування банку як юридичної особи відповідно до положень цього Закону та Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Згідно ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Приписи ч.2 ст.625 ЦК України визначають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно до п.п.6), 16) ст.2 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства; тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ОСОБА_1 стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Частина 5 ст.36 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб передбачає, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України „Про виконавче провадження №606-XIV від 21.04.1999р. виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі запровадження тимчасової адміністрації банку-боржника.

Приписи п.2 ч.2 ст.46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб №4452-VI від 23.02.2012р. визначають, що з дня початку процедури ліквідації банку банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Згідно ч.3 ст.46 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобовязань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обовязкових платежів), крім витрат, безпосередньо повязаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобовязаннями банку із сплати податків і зборів (обовязкових платежів), що виникли під час проведення ліквідації, можуть предявлятися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Положення ч.2 ст.50 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб визначають, що до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, повязаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси. За наявності у складі майна банку майна, виключеного з обороту, ОСОБА_1 зобовязаний передати його відповідним особам в установленому порядку. ОСОБА_1, виявивши частку, яка належить банку в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки. Майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору.

Частина 8 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб передбачає, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, так як у спорах, повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах, то запровадження 17.09.15 р. у відношенні ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит тимчасової адміністрації та подальше введення 17.12.15 р. у банку процедури ліквідації, стягнення коштів з відповідача, в тому числі і грошових коштів по закінченим вкладним рахункам, нарахованим по ним процентам, є неможливим у будь-який спосіб, аніж це передбачено Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за договорами банківського вкладу, процентів по ним згідно приписів ЦК України, суд не вбачає. Отже, задоволення вимог позивача можливе в порядку, визначеному ст.ст.50,52 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Таких висновків суд дійшов ще й з врахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20.01.2016р. по справі №6-2001цс15.

Як наслідок відмови судом в задоволені заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості по договорам банківського вкладу „Класичний № 4 від 16.01.14 р., № 31 від 03.04.14 р., № 157 від 14.10.13 р., суд, відмовляє в задоволені заявлених позовних вимог щодо стягнення з ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит трьох процентів річних, індексу інфляції, нарахованих на основний борг.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

З огляду на вищезазначені матеріали справи та проаналізовані положення чинного законодавства, суд, не вбачає підстав для задоволення заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення з Публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та кредит в особі Філії „Одеське регіональне управління ПАТ „Банк „Фінанси та кредит 9041663,41грн. заборгованості за договорами банківського вкладу, процентів, трьох процентів річних, індексу інфляції, у звязку з чим відмовляє в їх задоволенні в повній мірі.

Згідно ст.49 ГПК України, за умови відмови судом в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, судові витрати, а саме 73080 грн. судового збору відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 49, 82- 85 ГПК України суд, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити позивачу в задоволені позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили згідно зі ст. 85 ГПК України, після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття.

Повний текст рішення складено 21 березня 2016 р.

Головуючий суддя І.А. Малярчук

Суддя С.П.Железна

Суддя Ю.О. Зайцев