ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р. Справа № 902/12/16

Господарський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Грабика В.В.,

при секретарі судового засідання Віннік О.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Цівінський А.В. - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю,

розглянувши в приміщенні суду справу

за позовом:Публічного акціонерного товариcтва "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до:суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3

про стягнення 31 318,60грн., -

ВСТАНОВИВ :

ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" ПАТ "Українська залізниця" 04.01.2016р. звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до СПД ОСОБА_4 про стягнення основного боргу в розмірі 15 982, 02грн., пені в сумі 1305,41грн., інфляційних втрат в сумі 12 618,78грн., 3% річних в розмірі 1412,39грн..

Позов обгрунтований наступним. 11.01.2012р. між відокремленим структурним підрозділом "Томашгородське кар'єроуправління" ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (постачальник) та СПД ОСОБА_4 (покупець) 11.01.2012р. укладено договір №3/06 щодо поставки щебеневої продукції. На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на суму 151 782,82 грн.. СПД ОСОБА_4 за отриманий товар розрахувався частково в сумі 135 800,00грн.. Таким чином сума боргу становить 15 982,02грн.. Неналежне виконання умов договору стало підставою для нарахування та стягнення з відповідача крім суми основного боргу, 3% річних в сумі 1412,39грн., інфляційних втрат в сумі 12 618,78 грн., пені в сумі 1305,41грн.. У позові,окрім іншого, зазначено, що останній платіж СПД ОСОБА_4 перераховано на користь кар"єроуправління 29.10.2013р., у відповіді від 19.12.2013р. на претензію СПД ОСОБА_4 фактично визнав заборгованість. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов"язку (ч.1 ст.264 ЦК України). Визнання пред"явленої претензії та часткова сплата боржником основного боргу належить до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов"язку. Зазначені обставини й стали підставою звернення з позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.01.2016р. порушено провадження у справі №902/12/16 та призначено до розгляду в засіданні на 02.02.2016р..

29.01.2016р. від відповідача надійшов відзив в якому зазначено про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки з моменту виникнення правовідносин пройшло майже 4 роки (а.с.63-64).

02.02.2016р. від відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності (а.с.65-67).

Ухвалою суду від 02.02.2016р. розгляд справи відкладено на 02.03.2016р..

Ухвалою суду від 02.03.2016р. продовжено строк вирішення спору на 15 днів та відкладено розгляд справи на 15.03.2016р..

03.03.2016р. від позивача надійшло клопотання про приєднання документів в якому зазначено, що позивач не направляв відповідачеві рахунків на оплату. Розрахунки між сторонами велися на підставі накладних. Факт поставки продукції та заборгованості за неї визнаний сторонами шляхом підписання актів звірки взаємних розрахунків (а.с.82).

15.03.2016р. від позивача надійшли додаткові письмові пояснення наступного змісту. До всіх заявлених по справі позивачем вимог застосовується загальний строк позовної давності - три роки. Таким чином, звернувшись 30.12.2015р. до суду з позовом про стягнення заборгованості та штрафних санкцій, позивач не пропустив строк позовної давності. ПАТ "Укрзалізниця" з 01.12.2015р. є правонаступником всіх прав та обов'язків Державного підприємства "Управління промислових підприємств державної адміністрації залізничного транспорту України"(а.с.88-90).

15.03.2016р. від відповідача надійшли додаткові письмові пояснення наступного змісту. З моменту виникнення правовідносин пройшло вже 4 роки. Зважаючи на давність господарських правовідносин, документів в обгрунтування заперечення (визнання) позову та наданих позивачем розрахунків у відповідача немає. Зважаючи на це відповідач не може обгрунтувати посилання в платіжних дорученнях на рахунки та цільового призначення цих коштів по кожній з накладних, долучених до позову. Товар відповідачем мав бути оплачений відповідно до умов договору не пізніше 03.03.2012р., а не 08.02.2013р., як вказує позивач. Отже строк позовної давності минув 04.03.2015р., а по пені - два роки тому. В поясненнях, окрім іншого, міститься клопотання про застосування строку позовної давності до вимог позивача (а.с.134-135).

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав та за обставин, вказаних в позові.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав та за обставин, вказаних поясненнях, просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача та відкликати заяву про визнання позову від 02.02.2016р., про що подала відповідну заяву (а.с.136).

При розгляді справи судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Положенням про відокремлений структурний підрозділ ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" "Томашгородське кар'єроуправління", погодженим начальником ДП "УПП УЗ" 25.01.2007р. передбачено наступне: Відокремлений структурний підрозділ "Томашгородське кар'єроуправління" (далі - кар'єроуправління ) входить до складу Державного підприємства "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (далі - підпрємство), засноване на підставі загальнодержавної власності згідно ст.. Закону України "Про підприємства в Україні", наказу Мінтрансзв'язку №1085 від 13.11.06 та наказу ДП "УПП УЗ"№4/06 під 17.01.07р. (п.1.1.); кар'єроуправління є відокремленим структурним підрозділом підприємства без права юридичної особи (п.1.2.); кар'єроуправління безпосередньо підпорядковане підприємству (п.1.3.) (а.с.95-101).

11.01.2012р. між відокремленим підрозділом "Томашгородське кар'єроуправління" ДП Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України (постачальник) та ПП ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір поставки №3/06. Договором передбачено наступне: постачальник зобов'язується передати (поставити) у встановлені договором строки (строк) покупцеві у власність щебеневу продукцію, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і оплатити його (п.1.1.); найменування товару (зазначення фракції щебеневої продукції), кількість та ціни на товар вказуються в специфікації (Додаток №1 до даного договору), яка є невід'ємною частиною даного договору (далі по тексту даного договору - специфікація до даного договору) (п.1.2.); поставка товару здійснюється залізничним транспортом за рахунок покупця на умовах FCA - станція Томашгород Львівської залізниці, відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2000 року або автотранспортом покупця (п.3.1.); датою поставки вважається дата передачі товару в розпорядження перевізника (вказується на штемпелі залізничної накладної) (п.3.3.); поставка товару згідно даного договору здійснюється окремими партіями. Постачальник здійснює відвантаження товару згідно погодженої сторонами письмової заявки. Заявка надсилається покупцем на кожен місяць не пізніше 10-числа місяця, що передує місяцю у якому має бути відвантаження товару. Заявка є невід'ємною частиною даного договору (п.3.4.); постачальник зобов'язаний передати товар у відповідності до п.3.1. даного договору, а покупець отримати товар від перевізника в погодженому місці призначення (п.3.7.); передача товару оформлюється відповідними товарно-транспортними, товарно-супровідними, податковими документами (п.3.8.); перехід права власності та ризиків на товар відбувається в момент фактичного відвантаження товару покупцю (передачі товару перевізнику) та оформлення відповідних документів (п.3.9.); сума вартості товару по даному договору становить 175 212 грн. 00 коп. (сто сімдесят п'ять тисяч двісті двадцять грн. 00 коп.), включаючи ПДВ 20% - 29202грн. (двадцять дев'ять тисяч двісті дві грн. 00 коп.). Сума договору може змінюватися після підписання сторонами додаткових угод до даного договору (п.4.); покупець розраховується за товар шляхом попереднього перерахування 100% вартості товару на поточний рахунок постачальника згідно виставленого останнім рахунку (п.5.1); за письмовим погодженням сторін можливі інші способи розрахунків,які не суперечать законодавству України (п.5.2.); сплата штрафу та/або пені, які винна сторона зобов'язана сплатити на протязі 10-ти банківських днів з моменту отримання відповідної вимоги, не звільняє винну сторону від виконання зобов'язань за даним договором (п.8.3.); у випадках, що не передбачені даним договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України (п.8.4.); даний договір набирає чинності з 11 січня 2012 року і діє до 31.12.2012 року включно, а в частині здійснення розрахунків та стягнення штрафних санкцій за порушення зобов'язань по даному договору зміни та (або) доповнення , що було вчинено в період дії даного договору - до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань та вирішення спірних питань (п.101.); зміни та (або) доповнення до даного договору вносяться шляхом укладення між сторонами відповідних додаткових угод (договорів, змін та доповнень). Додаткові угоди до даного договору у випадку їх викладення у письмовій формі, підписання сторонами та засвідчення відтисками їх основних печаток, є невід'ємною частиною даного договору (п.11.3.) (а.с.10-11).

Специфікацією (додаток №1 до договору) сторони визначили найменування товару - щебінь гранітний фр. 25х60, щебінь гранітний фр. 10х25, загальну суму товару - 175 212,00грн. з ПДВ (а.с.12).

На виконання умов договору постачальник відвантажив покупцю товар на загальну суму 151 782,82 грн., що стверджується накладними: №24/06 від 02.03.2012р. на суму 39 509,09грн. та залізничною накладною від 02.03.2012р.; №25/06 від 02.03.2012р. на суму 32 612,83 грн. та залізничною накладною від 02.03.2012р.; №27/06 від 03.03.2012р. на суму 39 509,09грн. та залізничною накладною від 03.03.2012р.; №28/06 від 03.03.2012р. на суму 40 151,81грн. та залізничною накладною від 03.03.2012р. (а.с.13-20) .

СПД ОСОБА_4 за отриманий товар розрахувався частково в сумі 135 800,00грн., що стверджується платіжними дорученнями: №2083 від 31.01.2012р. на суму 34 800,00 грн., №2099 від 12.03.2012р. на суму 9 000,00грн., №2101 від 16.03.2012р. на суму 23 000,00грн., №2108 від 26.03.2012р. на суму 31 000,00грн., №2112 від 29.03.2012р. на суму 17 000,00грн., №2113 від 30.03.2012р. на суму 10 000,00грн., №2159 від 03.07.2012р. на суму 5 000,00грн., №2205 від 26.09.2012р. на суму 4 000,00грн., №2338 від 26.06.2013р. на суму 1 000,00грн., №2361 від 29.10.2013р. на суму 1 000,00грн (а.с.21-30).

Згідно акту звірки взаємних розрахунків, обопільно підписаного представниками сторін, станом на 01.07.2013р. борг СПД ОСОБА_4 перед ДП УПП УЗ "Томашгородське кар'єроуправління" становить 16 982,02грн. (а.с.32).

З метою досудового врегулювання спору постачальник рекомендованим листом направив покупцю претензію №68 від 31.01.2013р. з проханням терміново перерахувати суму заборгованості в розмірі 17 982,02грн. на розрахунковий рахунок Томашгородського кар'єроуправління. ПП ОСОБА_4 отримав дану претензію 08.02.2013р., що стверджується відміткою в повідомленні про вручення поштового відправлення та відміткою в журналі обліку претензій, пред'явлених підприємством (а.с.33-34, 92-94).

У відповіді на претензію №06/02.14-1ис від 19.12.2013р. СПД ОСОБА_4 зазначив, що претензія щодо сплати заборгованості в сумі 15 982,02грн. розглянута. Однак, у зв'язку з тяжким фінансовим станом задовольнити її в найближчий час не має можливості. Для погашення заборгованості пропонує певний перелік обладнання, яке реалізує (а.с.35).

Статутом ПАТ "Українська залізниця", затвердженого постановою КМУ від 02.09.2015р. №735, передбачено наступне: Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" (далі - товариство) є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" (далі - Закон), постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014р. №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (п.1.); товариство утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014р. №200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - підприємства залізничного транспорту). Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту" (п.2.)(а.с.103-131).

Положенням про філію "Центр управління промисловістю ПАТ "Українська залізниця", затвердженого наказом ПАТ "Укрзалізниця" від 18.11.2015р. №015, передбачено наступне: філія є відокремленим підрозділом товариства , який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені товариства та в його інтересах, здійснює делеговані товариством функції відповідно до мети, завдань та предмету діяльності товариства (п.2.1.); філія має право від імені товариства, відповідно до наданих повноважень та довіреності: 1) вчиняти правочини, укладати цивільні та господарські договори (угоди, контракти), вести претензійну роботу, набувати майнових та немайнових прав, виступати позивачем, в тому числі цивільним, та відповідачем у судах всіх інстанцій, з усіма правами, наданими законом позивачу, цивільному позивачу, відповідачу і третій особі (без виключень), з правом підпису усіх процесуальних документів в межах своїх повноважень, передбачених внутрішніми документами філії, а також вчиняти інші дії, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності філії з урахуванням процедури, передбаченої пунктом 5.7. цього положення; представляти його інтереси в будь-яких органах державної влади та місцевого самоврядування, відносинах з державними і приватними нотаріусами, підприємствами, установами, організаціями будь-якого типу та організаційно-правової форми, фізичними особами, а також у судах в межах своїх повноважень, передбачених статусом товариства та цим положенням (п.2.8.) (а.с.36-46).

Згідно письмового розрахунку позивача, зробленого в позовній заяві, з відповідача належить стягнути борг в сумі 15 982,02грн., 3% річних в сумі 1 412,39грн. за період з 08.02.2013р. по 24.12.2015р., інфляційні втрати в сумі 12 618,78грн. за період з 08.02.2013р. по 24.12.2015р., пеню в сумі 1305,41грн. за період з 08.02.2013р. по 09.08.2013р. (а.с.4).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, які випливають з договору поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України одна сторона - продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до переконання в тому, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

11.01.2012р. між відокремленим структурним підрозділом "Томашгородське кар'єроуправління" ДП "Управління промислових підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту України" (постачальник) , правонаступником яких є ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" ПАТ "Українська залізниця" та СПД ОСОБА_4 (покупець) було укладено договір поставки №3/06. На виконання умов договору постачальник поставив покупцю товар на суму 151 782,82грн.. Відповідно до умов договору покупець набув права власності на товар в момент фактичного відвантаження товару покупцю (передачі товару перевізнику) та оформлення залізничних накладних 02.02.2012р. та 03.03.2012р. .Факт отримання товару покупцем не заперечується .

СПД ОСОБА_4 за отриманий товар розрахувався частково в сумі 135 800,00грн.. Таким чином, сума боргу становить 15 982,02грн.. Заборгованість у вказаному розмірі визнана відповідачем 19.12.2013р. у відповіді на претензію (а.с.35).

З урахуванням наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 15 982,02грн. основного боргу підлягають задоволенню. Обґрунтованість та правомірність заявлених позивачем вимог підтверджуються наданими ним та дослідженими судом письмовими доказами, а саме договором поставки, специфікацією, накладними, залізничними накладними, платіжними дорученнями, актом звірки, претензією, відповіддю на претензію, іншими наявними в справі документами.

Оскільки відповідач не провів розрахунок за отриманий товар в строк, передбачений договором, то він відповідно з вимогами ст. 612 ЦК України є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому наявні підстави для задоволення на підставі ст.625 ч.2 ЦК України вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 12 618,78грн. за період з 08.02.2013р. по 24.12.2015р., 3% річних.

Разом з тим, позовні вимоги в частині 3% річних в сумі 1412,39грн. за період з 08.02.2013р. підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно проведеного судом підрахунку, розмір 3% річних за період з 08.02.2013р. по 24.12.2015р. становить 1412,30грн..

Правильність розрахунку позивача перевірена судом з використанням калькулятора штрафів системи "Ліга Закон".

З урахуванням наведеного, в задоволенні позову в частині стягнення 3% річних в сумі 0,09грн. (1412,39-1412,30=0,09) слід відмовити.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, то воно не підлягає задоволенню в частині стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257ч.1 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 264 ч.1,3 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Роз'яснюючи деякі питання практики застосування практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. акцентував увагу на тому, що до вимог про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції застосовується загальна позовна давність (стаття 257 ЦК України) (п.3.4.); до вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу) (п.4.3.).

Роз"яснюючи питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів Вищий господарський суд України у постанові пленуму №10 від 29.05.2013р. звернув увагу судів на наступне: у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, окрім іншого, визнання пред'явленої претензії; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір. Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами (п.4.4.1.); зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу) (п.5.3.).

Оскільки відповідач визнав борг, що стверджується актом звірки взаємних розрахунків від 01.07.2013р. (а.с.32), та відповіддю на претензію №06/02.14-1ис від 19.12.2013р., то і заново почався відлік трирічного строку позовної давності за основним боргом, 3% річних та інфляційними нарахуваннями, які є складовою загальної суми боргу, який станом на 30.12.2015. (дата звернення з позовом до суду) позивачем не пропущений.

Що стосується вимоги про стягнення пені в сумі 1305,41грн. за період з 08.02.2013р. по 09.08.2013р., то в її задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

З огляду на те, що відповідач не провів розрахунок за отриманий товар в строк, передбачений договором, то він відповідно з вимогами ст. 612 ЦК України є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому у кредитора виникли правові підстави (за договором та законом) для пред»явлення вимоги про стягнення пені.

Разом з тим, відповідно до ст. 258 ч.1ч.2п.1 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Приймаючи до уваги те, що прострочення боржника з урахуванням положень договору про 100% передплату почалося з 02.03.12р. та 03.03.12р. по відповідним поставкам, то періоди нарахування пені відповідно до ст.232ч.6 ГК мали б становити з 02.03.12р. по 02.09.12р. та з 03.03.12р. по 03.09.12р., а не з 08.02.2013р. по 09.08.2013р., як вказує позивач, всупереч вимогам ГК.

З огляду на те, що сторони в договорі не встановили інший строк позовної давності , то в даному випадку до вимог про стягнення пені застосовується спеціальний строк позовної давності - 1 рік, який закінчився 04.09.2013р..

При цьому суд зазначає про те, що з урахуванням правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної у п.4.4.1. постанови пленуму №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визнання боржником суми основного боргу в акті взаємозвірки та у відповіді на претензію не є доказом визнання додаткової вимоги кредитора про стягнення пені і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеною вимогою .

На дату звернення позивача з позовом до суду 30.12.2015р. (згідно відтиску штемпеля органу зв"язку, що міститься на поштовому конверті) строк позовної давності для стягнення з відповідача пені сплинув, що з урахуванням положень ст. 267 ЦК, є підставою для відмови в задоволенні вимоги про стягнення пені в сумі 1305,41грн. .

Згідно з положеннями ст. 49ч.2 ГПК України та з урахуванням правової позиції, висловленої Вищим господарським судом України в п.4.7 постанови пленуму від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 4-2 - 4-5, 33-34, 43, 49, 69, 82-85, 115 ГПК України,-

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з суб"єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, 21032, ідент. код. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариcтва "Українська залізниця" в особі філії "Центр управління промисловістю" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (вул. Федорова, 32, м. Київ, 03038, код ЄДРЮОФОП 40081389) (борг в сумі 15 982,82грн., 3% річних в сумі 1412,30грн., інфляційні втрати в сумі 12 618,78грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00грн..

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 1305,41грн. та 3% річних в сумі 0,09грн..

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 18 березня 2016 р.

Суддя Грабик В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи.