ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10 березня 2016 р. Справа № 918/1423/15

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. розглянувши справу за позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_1

до відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Рівне"

про стягнення боргу в сумі 38 292,93 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник ОСОБА_4

від відповідача: Муляр Л.А.

Статті 20,22 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтею 20 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі Позивач) звернувся в господарський суд Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Рівне" (надалі Відповідач) в якому просить стягнути з останнього 38292,93 грн., з яких: 25942,20 грн. - основного боргу, 11701,14 грн. - пені, 649,79 грн. - 3% річних.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі договору купівлі-продажу товару № 001-04/15 від 01.04.2015 р. (надалі Договір) він передав у власність Відповідачу товар (щебінь для будівельних робіт), однак останній не в повній мірі оплатив його вартість.

До закінчення розгляду справи по суті представник позивача неодноразово подав суду заяви про зменшення розміру позовних вимог та уточнення розміру позовних вимог, і в останній від 28.01.2016 року просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 15833,65 грн., 3% у розмірі 840,71 грн. Крім того, надав суду копію платіжного доручення № 993 від 30.12.2015 року про сплату Відповідачем основного боргу у сумі 25942,00 грн..

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог та заяв про уточнення позовних вимог.

Відповідач надав суду пояснення, в яких проти вимог Позивача не заперечує, несвоєчасну оплату товару пояснює складним фінансовим та матеріальним становищем підприємства, наявну дебіторську заборгованість перед іншими підприємствами та бюджетом.

Крім того Відповідач подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій. Зазначене клопотанням Відповідач мотивує тим, що сума штрафних санкцій, що застосовується до ТОВ "Ліхтнер Бетон Рівне" у розмірі 16673,75 грн., є надмірно високою по відношенню до суми неналежного виконання зобов"язання зі сторони Відповідача. Крім того, основна заборгованість, станом на 31.12.2015 року, повністю погашена. При цьому Відповідач не заперечує факту прострочення виконання ним зобов"язання, яке виникло через наявну велику дебіторську заборгованість та кредиторську заборгованість, яку необхідно було погасити в першу чергу, щоб утримати об"єми виробництва.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, давши належну оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

01 квітня 2015 року між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Рівне" був укладений Договір купівлі-продажу товару № 001-04/15.

Відповідно до п.1.1 Договору Продавець зобов"язується передати у власність Покупця товар (щебінь для будівельних робіт), а Покупець зобов"язується прийняти товар та оплатити його на умовах даного Договору.

В період з 23 березня 2015 року по 29 травня 2015 року Відповідачу Позивачем було передано у власність товар щебінь для будівельних робіт фракції 5-20 мм, в кількості 725,23 тонн, на загальну суму 130600,30 грн., що підтверджується видатковими накладними, а саме: -видатковою накладною №37 від 24 березня 2015 року на загальну суму 6278, 10 грн., товарно- транспортна накладна №24/03 від 24 березня 2015 року; видатковою накладною №38 від 25 березня 2015 року на загальну суму 6859,50 грн., товарно- транспортна накладна №25/03-01 від 25 березня 2015 року, рахунок на оплату №26/03 від 26 березня 2015 року; видатковою накладною № 40 від 27 березня 2015 року на загальну суму 13202,20 грн. товарно- транспортні накладні №27/03-01 та №27/03 від 27 березня 2015 року; видатковою накладною №50 від 30 березня 2015 року на загальну суму 13474,20 грн.,товарно- транспортна накладні № 30/03-01 30/03-02 від 30 березня 2015 року, рахунок на оплату №40 від 30 березня 2015 року; видатковою накладною №52 від 01 квітня 2015 року на загальну суму 7987, 60 грн., товарно- транспортна накладна № 01/04 від 01 квітня 2015 року; видатковою накладною №51 від 02 квітня 2015 року на загальну суму 7771,00 грн., товарно- транспортна накладна № 02/04 від 02 квітня 2015 року, рахунок на оплату №50 від 03 квітня 2015 року; видатковою накладною №53 від 03 квітня 2015 року на загальну суму 7653,20 грн., товарно- транспортна накладна № 03/04 від 03 квітня 2015; видатковою накладною №54 від 06 квітня 2015 року на загальну суму 15038,50 грн., товарно-транспортні накладні № 06/04-1 та 0/04 від 06 квітня 2015 року; видатковою накладною №55 від 07 квітня 2015 року на загальну суму 7166,80 грн., товарно- транспортна накладна № 07/04 від 07 квітня 2015 року,рахунок на оплату№51 від 06 квітня 2015 року; видатковою накладною №66 від 27 квітня 2015 року на загальну суму 8312,40 грн., товарно- транспортна накладна № 27/04 від 27 квітня 2015 року, рахунок на оплату від 27 квітня 2015 року на суму 8312,40 грн.; видатковою накладною №67 від 30 квітня 2015 року на загальну суму 8280,00 грн., товарно- транспортна накладна № 29/04 від 29 квітня 2015 року. Рахунок на оплату від 29 квітня 2015 року на суму 8280,00 грн.; видатковою накладною №69 від 05 травня 2015 року на загальну суму 7300,80 грн., товарно- транспортна накладна № 05/05 від 05 травня 2015 року, рахунок на оплату №65 від 05 травня 2015 року на суму 7300,80 грн.; видатковою накладною №70 від 06 травня 2015 року на загальну суму 7261,20 грн., товарно- транспортна накладна № 06/05 від 06 травня 2015 року, рахунок на оплату №66ш. 06 травня 2015 року на суму 7261,20 грн.; видатковою накладною №83 від 18 травня 2015 року на загальну суму 6634,80 грн., товарно- транспортна накладна № 18/05 від 18 травня 2015 року, рахунок №78 від 18 травня 2015 року на суму 6634,80 грн.; видатковою накладною №84 від 26 травня 2015 року на загальну суму сім 7380,00 грн., товарно- транспортна накладна № 26/05 від 26 травня 2015 року, рахунок на оплату №79 від 26 травня 2015 року на суму 7380,00 грн.

Зі сторони Відповідача товар отримано уповноваженою особою, що підтверджується підписом, скріпленим печаткою., на вищезначених документах.

Відповідач вартість товарів оплатив частково, на суму 104658,10 гривень.

Таким чином, у Відповідача станом на 15.12.2015 року утворилась заборгованість перед Позивачем у сумі 25942,20 грн.

Після порушення провадження у справі Відповідач сплатив Позивачу 25942,20 грн., що підтверджується платіжним дорученням №993 від 30.12.2015 року. Крім того, факт оплати Відповідачем основного боргу підтверджено представником Позивача у заяві від 10.01.2016, б/н.

Таким чином, провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з Відповідача основного боргу у розмірі 25942,20 грн. підлягає припиненню в зв"язку з відсутністю предмету спору.

Що стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача пені у розмірі 15833,65 грн. та три відсотки річних у розмірі 840,71 грн., то суд зазначає наступне.

Статтею 193 цього ж Кодексу передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а відповідно до статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Пунктом 7.2. Договору передбачено, що Покупець за несвоєчасну оплату товару, сплачує Продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення за весь період прострочення такої оплати.

В зв'язку з простроченням Відповідача Позивачем нарахована пеня у розмірі 15833,65 грн. за період з 31.03. 2015р. по 28.11.2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання (частина 1 статті 550 ЦК України).

Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі.

Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Суб'єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності.

Згідно статей 1, 3 цього Закону платники грошових коштів за прострочення платежу сплачують на користь одержувачів цих коштів пеню в розмірі, що встановлюється за погодженням сторін. Зазначений розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені наданий позивачем (а.с.107-112) та здійснивши її перерахунок відповідно до п.7.2 Договору суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 15397,58 грн. за період з 02 квітня 2015 року по 28 листопада 2015 року. Договір між сторонами укладено 01.04. 2015 року, поставка товару за даним Договором здійснювалась з 01.04. 2015 року. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача пені підлягає частковому задоволенню у розмірі 15397,58, а в стягненні 436,07 грн. пені ( нарахована за накладними № 50 від 30.03.2015р.) слід відмовити, як надмірно нарахованої.

Однак господарський суд зазначає, що нараховані Позивачем штрафні санкції (пеня) надмірно великі в порівнянні із збитками Позивача, а відтак останні підлягають зменшенню. Зменшуючи розмір пені, що підлягає до стягнення суд керувався наступним.

Статтею 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

На сьогоднішній день Відповідач не має можливості вчасно виконувати взяті на себе договірні зобов'язання у зв'язку із наявною великою дебіторською та кредиторською заборгованістю та невисокими прибутками. Як вбачається із фінансового звіту станом на 31.12.2015 року різниця між дебіторською та кредиторською заборгованістю складає мінус 2694,5 тис. грн. Сума збитку за 2015 рік становить 545,4 тис. гривень. Крім того, Позивач погасив наявну заборгованість та має намір продовжувати плідну співпрацю з Позивачем.

Тому, на підставі наведеного та п.3 ч.І ст. 83 ГПК України, ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України та п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суд України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» суд зменшує позовні вимоги в частині нарахованої пені на 50 %.

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищенаведеної норми закону Позивач нарахував Відповідачу 3% річних в сумі 840,71 коп. за період прострочки в оплаті з 31.03.2015р. по 28.11.2015 року. Перевіривши розрахунок 3% річних, наданий позивачем (а.с.113-116) та здійснивши їх перерахунок, суд дійшов висновку про те, що стягненню з відповідача підлягає: 3 % річних у сумі 818,91 грн., за період з 02.04.2015 року по 28.11.2015 року. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача 3% річних підлягає частковому задоволенню у сумі 818,91 грн., а в стягненні 3% річних у сумі 21,80 грн.( нарахованих за накладними № 50 від 30.03.2015р.), слід відмовити, як надмірно нарахованих.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст.34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України на Відповідача покладаються судові витрати, так як спір виник внаслідок його неправильних дій, які полягають у несвоєчасному виконанні взятого на себе договірного зобов"язання в частині оплати вартості отриманого від Позивача товару, в зв"язку з чим останній був змушений звернутися до господарського суду за захистом своїх прав та інтересів.

Керуючись статями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліхтнер Бетон Рівне" (35360, Рівненська область, Рівненський район, с. Велика Омеляна, вул. Присадибна, 9 Б, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (34540, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 818,91 грн.( вісімсот вісімнадцять) грн. 91 коп., 3% річних, 7698,79 грн.(сім тисяч шістьсот дев"яносто вісім) грн. 79 коп. пені, 1827 грн. судового збору.

3.Припинити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 25942,20 грн.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення пені у сумі 8134,86 гривень, 3 % річних у сумі 21,80 грн..

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення підписано 15 березня 2016 року.

Суддя Марач В.В.