ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/9375/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Вечірка І.О. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Науменка І.М.

секретар: Петровська А.В.

за участю:

від позивача: Слєпков М.С., представник, довіреність № 130 від 02.04.15;

від відповідача: Лазнєва Г.А., представник, довіреність № б/н від 12.01.16; Доценко С.Ю., в.о. начальника дирекції

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року

у справі № 904/9375/15

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк", м. Київ

до Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену", м. Дніпропетровськ

про стягнення 335 311,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року у справі № 904/9375/15 (суддя - Колісник І.І.) позовні вимоги Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" про стягнення 335 311,11 грн. задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" проценти за користування кредитними коштами у сумі 236 288,08 грн., пеню у сумі 11 589,63 грн., судовий збір у сумі 4 123,17 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Повернуто Публічному акціонерному товариству акціонерний банк "Укргазбанк" з Державного бюджету України судовий збір у сумі 837,69 грн., надмірно сплаченого у складі судового збору у сумі 5 867,36 грн. за платіжним дорученням № 6550-1286 від 23.10.2015 року, про що винесено ухвалу.

Не погодившись із зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року у даній справі в частині стягнення пені та прийняти нове рішення в цій частині, яким стягнути з відповідача на користь позивача пеню за кредитним договором № 6/13/к від 25.04.2013 року за період з 24.04.2014 року по 24.04.2015 року в сумі 72 023,03 грн., а також судові витрати, в іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- при винесенні рішення господарського суду в оскаржуваній частині судом було неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а суттєві обставини справи, які суд вважає встановленими є недоведеними;

- застосований Банком підхід, коли базою нарахування пені є загальна сума простроченої заборгованості на дату початку періоду нарахування, повністю відповідає умовам кредитного договору;

- місцевий господарський суд зробив невірні висновки, що сторони кредитного договору не досягли згоди щодо порядку нарахування пені, адже положення пунктів 3.8 та 5.3 кредитного договору не суперечать, а лише доповнюють одне одного;

- судом першої інстанції невірно визначено кінцеву дату періоду нарахування пені.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.01.2016 року апеляційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року в частині стягнення пені прийнято до розгляду, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 22.02.2016 року.

В судовому засіданні 22.02.2016 року оголошувалась перерва до 14.03.2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 року надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та його представники в судовому засіданні 14.03.2016 року заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили залишити рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року у даній справі без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, судова колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

26.10.2015 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк "Укргазбанк" звернулось в господарський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" про стягнення 391 157,63 грн., у тому числі процентів за користування кредитом в розмірі 285 780,02 грн., пені, нарахованої за несплату процентів у розмірі 105 377,61 грн. (а. с. 3-4).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29.10.2015 року зазначену позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 26.11.2015 року (а. с. 1).

19.11.2015 року до господарського суду Дніпропетровської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач, зокрема, зазначив про застосування наслідків спливу позовної давності відповідно до вимог статті 267 Цивільного кодексу України (а. с. 31-38).

В судовому засіданні 26.11.2015 року оголошувалась перерва до 08.12.2015 року.

08.12.2015 року в судовому засідання оголошено перерву до 16.12.2015 року.

15.12.2015 року до господарського суду Дніпропетровської області звернувся позивач із заявою про зменшення позовних вимог (а. с. 82).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2015 року продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 06.01.2016 року (а. с. 91-92).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" проценти за користування кредитними коштами у сумі 236 288,08 грн., пеню у сумі 11 589,63 грн., судовий збір у сумі 4 123,17 грн. У решті позовних вимог відмовлено. Повернуто позивачу з Державного бюджету України судовий збір у сумі 837,69 грн., надмірно сплачений у складі судового збору у сумі 5 867,36 грн. за платіжним дорученням № 6550-1286 від 23.10.2015 року, про що винесено ухвалу.

Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість прийнятого місцевим господарським судом рішення від 06.01.2016 року в частині стягнення пені, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.08.2014 року у справі № 904/4396/14 за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" до Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену", третя особа на стороні відповідача Дніпропетровська обласна державна адміністрація про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 929 794,25 грн. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" суму заборгованості з повернення кредиту в розмірі 1 588 537,35 грн., простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 164 720,43 грн., поточної заборгованості щодо сплати процентів за користування кредитом в розмірі 13 892,09 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 77 446,64 грн., пені за несплату процентів в розмірі 3 875,56 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 38 595,89 грн. (а. с. 14-16).

При цьому, господарським судом було встановлено наступне.

25.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк "Укргазбанк" (Банк) та Державним підприємством "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" (Позичальник) був укладений кредитний договір № 6/13/к (надалі Договір).

Відповідно до умов Договору Банк відкриває Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію із загальним лімітом в сумі 4 000 000,00 грн., а Позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в межах строку, встановленого підпунктом 1.3 Договору в розмірі 14,2 % річних.

Згідно з пунктом 3.7 Договору за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, передбачені Договором (прострочена заборгованість) процентна ставка встановлюється в розмірі 15,2 % річних. При цьому, нарахування процентів за користування кредитними коштами, що не повернуті в строки, здійснюється на суму фактичного щоденного залишку простроченої заборгованості за кредитом, враховуючи процентну ставку, визначену пунктом 3.7 Договору.

Цільове призначення кредиту - на поповнення обігових коштів, в тому числі оплата за виконані роботи, погашення заборгованості з виплати заробітної плати, нарахувань і утримань із заробітної плати.

В пункті 1.3.1 Договору зазначено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в строк до 24.06.2013 року.

Пунктом 4.2 Договору врегульовано, що Позичальник взяв на себе зобов'язання використовувати кредит за цільовим призначенням і у встановлені пунктом 1.2 Договору строки повернути отримані в межах кредитної лінії кошти. Також, Позичальник зобов'язувався своєчасно сплачувати плату за кредит на умовах і в порядку, передбаченому Договором.

У відповідності з пунктом 3.9 Договору з моменту підписання Договору Позичальник надає право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. Банк має право самостійно зараховувати кошти, які направлені Позичальником на погашення заборгованості, згідно встановленої черговості, або змінювати черговість погашення, шляхом проведення відповідних бухгалтерських проводок щодо відповідних рахунків.

Згідно меморіальних ордерів № TR.611101.2111.3180 від 26.04.2013 року (1 500 000,00 грн.) та № TR.611101.2109.3180 від 26.04.2013 року (2 500 000,00 грн.) на поточний рахунок ДП "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену", відкритий в АБ "Укргазбанк" було перераховано 4 000 000,00 грн.

25.06.2013 року АТ "Укргазбанк" в порядку договірного списання на підставі пункту 3.10 Договору з поточного рахунку ДП "Дніпропетровська дирекція будівництва метрополітену" було списано 2 504 832,52 грн., частина яких в розмірі 2 411 462,65 грн. була спрямована на погашення кредиту, а решта в розмірі 93 369,87 грн. спрямована на погашення процентів.

В подальшому, кошти на поточний рахунок, відкритий в АБ "Укргазбанк" не надходили, а сума кредиту в розмірі 1 588 537,35 грн. залишилась не сплаченою.

На підставі пунктів 3.3, 3.7 Договору позивачем заявлено до стягнення прострочену заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом в розмірі 164 720,43 грн., поточну заборгованість щодо сплати процентів за користування кредитом в розмірі 13 892,09 грн. Також, позивачем на підставі пункту 5.3 Договору було нараховано пеню за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 154 893,27 грн. та пеню за несплату процентів в розмірі 7 751,11 грн.

Відповідно до частини 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Звертаючись із позовною заявою від 23.10.2015 року позивач у даній справі посилався на вищезазначені обставини та на те, що 03.10.2014 року господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ про примусове виконання рішення суду. 28.05.2015 року в межах виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, з рахунків відповідача було списано грошові кошти відповідно до судового рішення. Отже, судове рішення про стягнення заборгованості фактично було виконано. Разом з тим, враховуючи, що кредитний договір продовжує діяти, після 21.03.2014 року проценти по кредиту, а також пеня за неналежне виконання умов кредитного договору продовжували нараховуватись до моменту фактичного виконання рішення та відповідачем не сплачувались.

У зв'язку з чим, позивачем було нараховано (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог):

- проценти за користування кредитом в розмірі 263 288,08 грн.;

- пеню за несплату процентів в розмірі 72 023,03 грн.

Розглянувши заявлені вимоги позивача, місцевий господарський суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами у сумі 236 288,08 грн., пені у сумі 11 589,63 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача 72 023,03 грн. пені, колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

В силу статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Відповідно до пункту 3.8 Договору № 6/13/к у випадку, якщо Банком застосовані до Позичальника штрафні санкції у вигляді пені, остання розраховується Банком з дати виникнення обставин, що є підставою для застосування пені по дату припинення цих обставин включно.

Також, в пункті 5.3 Договору сторони передбачили, що розрахунок пені за прострочення виконання зобов'язань в частині сплати процентів за користування кредитними коштами припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Аналізуючи зазначені пункти Договору та норми законодавства України місцевий господарський суд прийшов до висновку, що за наявності протиріч у Договорі щодо можливого періоду нарахування пені за порушення строку сплати процентів необхідно застосовувати норми частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

Так, згідно із частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України розмір нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Розглядаючи вимоги про стягнення пені в розмірі 72 023,03 грн. за період з 24.04.2014 року по 23.04.2015 року, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність їх задоволення частково у розмірі 11 589,63 грн.

При цьому, місцевий господарський суд при перевірці здійсненого позивачем розрахунку пені встановив, що нарахування здійснювалось на заборгованість із процентів, яка визначалась із застосуванням методу арифметичної прогресії. Приймаючи до уваги річний строк позовної давності, передбачений статтею 258 Цивільного кодексу України, суд першої інстанції дійшов до висновку, що нарахування пені необхідно здійснювати на суму процентів, починаючи з 26.10.2014 року (дата подачі позову - 26.10.2015 року), усі нарахування пені з процентів станом на 25.10.2014 року за спливом строку позовної давності стягненню не підлягають. Таким чином, суд в оскаржуваному рішенні дійшов до обґрунтованого висновку, що враховуючи можливість нарахування пені в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, пеня підлягає нарахуванню за період з 26.10.2014 року до 26.04.2015 року.

Проте, при проведенні розрахунку пені зазначені обставини позивач не врахував, не вірно визначивши період нарахування пені та відповідно її суму.

Викладений висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення пені в розмірі 11 589,63 грн. є правомірним і відповідає нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини та їх правові наслідки відповідають дійсності та доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на позивача.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року в частині стягнення пені необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.01.2016 року у справі № 904/9375/15 в частині стягнення пені залишити без змін.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у двадцятиденний строк до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 21.03.2016 року.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя І.М. Науменко