РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа № 910/917/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Нова інжинірингова компанія"
простягнення 16 678 грн 34 коп.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_1
від відповідача: Мартинюк А.І. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.01.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова інжинірингова компанія" про стягнення 16 678 грн 34 коп. заборгованості за договором комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13 від 22.10.2013, в тому числі: 12 480 грн 67 коп. основного боргу, 228 грн 38 коп. 3 % річних та 3 975 грн 29 коп. пені.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного сторонами договору комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13 від 22.10.2013 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим в останнього виникла заборгованість з оплати орендних платежів з травня по липень 2015 року у розмірі 12 480 грн 67 коп., крім того, у зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором позивачем нараховано 228 грн 38 коп. 3 % річних та 3 975 грн 29 коп. пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 порушено провадження у справі № 910/917/16, розгляд справи призначений на 15.02.2016.

11.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

15.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 15.02.2016 оголошено перерву до 10.03.2016.

04.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення на відзив.

10.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

У судове засідання 10.03.2016 з'явились представники сторін на надали пояснення по суті спору. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача надав пояснення, відповідно до який частково визнає заявлені вимоги.

У судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

22.10.2013 між Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова інжинірингова компанія" (орендар за договором) укладено договір комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду дишлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для проживання свого співробітника ОСОБА_3.

Згідно з пунктом 1.3 договору термін комерційного найму (оренди) "квартири" встановлюється з 01.11.2013 по 31.10.2014. Дія цього договору підлягає пролонгації після закінчення зазначеного терміну оренди - за обопільною згодою сторін у формі письмового додатки, позначеного сторонами у вигляді додаткової угоди до цього договору.

У відповідності до пункту 4.1 договору за спільною згодою сторін щомісячна плата за наймання (оренду) квартири становить 5 300 грн 00 коп.

Плата за наймання (оренду) квартири проводиться щомісяця, в проміжку з 01 числа попереднього по 15 число поточного місяця за один місяць вперед (пункт 4.3. договору ).

Пунктом 4.5 договору сторонами погоджено, що орендар перераховує орендодавцеві у вигляді передоплати, в розмірі 5 300 грн 00 коп. протягом 10 днів з моменту підписання цього договору. Зазначена сума є страховим депозитом за можливе останній платіж в останній місяць проживання і підлягає обліку з індексацією на день дійсної оплати останнього платежу.

Відповідно до пункту 5.1. договору зміна умов цього договору або його дострокове розірвання може мати місце за спільною згодою сторін, при наявності обов'язкового письмового повідомлення.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором оренди.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк

Згідно з нормами частин 1, 3, 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Як встановлено судом, на виконання умов укладеного договору комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13 від 22.10.2013 орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду житлове приміщення - однокімнатну квартиру № 37 за адресою: вул. Уманська, 23/9 в м. Києві, загальною площею 32,4 квадратних метрів на 4 поверсі 5-ти поверхового будинку, що підтверджується підписаним між сторонами передавальним актом від 01.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами відповідач користувався майном в період з 01.10.2013 по 11.07.2015.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів, у зв'язку з чим в останнього за червень та липень 2015 року виникла заборгованість у розмір 7 180 грн 67 коп., що також не було спростовано відповідачем, зокрема відповідачем не надано суду доказів оплати орендних платежів за червень та липень 2015 року на суму 7 180 грн 67 коп.

Суд не приймає до уваги твердження позивача щодо нездійснення відповідачем оплати за лютий 2015 року, оскільки відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку НОМЕР_2 з 18.10.2013 по 03.03.2015 вбачається що відповідачем 26.02.2015 року проведено оплату за лютий 2015 року згідно договору № 22/10/13 від 22.10.2013 на рахунок зазначений у реквізитах укладеного між сторонами договору комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13 від 22.10.2013. Крім того, позивачем не надано суду доказів внесення змін до реквізитів договору за спільною згодою сторін, а також не надано суду доказів закриття рахунку НОМЕР_2 у ПАТ "Дельта Банк" станом на дату проведення оплати.

Також суд звертає увагу позивача, що у відповідності до норм чинного законодавства України підприємницька діяльність здійснюється на власний ризик та відносини позивача з ПАТ "Дельта Банк" не можуть впливати на предмет доказування у даній справі.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів за червень та липень 2015 року за договором комерційного найму (оренди) житлового приміщення № 22/10/13 від 22.10.2013 на загальну суму 7 180 грн 67 коп. вимоги позивача визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню у розмірі 7 180 грн 67 коп.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 228 грн 38 коп. 3 % річних та 3 975 грн 29 коп. пені, нарахованих за період з 01.05.2015 по 31.12.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 5.5 договору у випадку прострочення по сплаті платежу за цим договором орендар виплачує орендодавцеві неустойку за кожну прострочену добу в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості на день оплати.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 5.5. договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Суд наводить власний розрахунок пені та 3 % річних з урахування задоволеної суми основного боргу та в межах визначеного позивачем періоду нарахування:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
530016.05.2015 - 16.06.20153230.0000 %0.164 %*278.79
530016.06.2015 - 27.08.20157330.0000 %0.164 %*636.00
530028.08.2015 - 24.09.20152827.0000 %0.148 %*219.55
530025.09.2015 - 29.10.20153522.0000 %0.121 %*223.62
530030.10.2015 - 16.12.20154822.0000 %0.121 %*306.67
Всього:1664,63

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
530016.05.2015 - 16.06.2015323 %13.94
530016.06.2015 - 31.12.20151993 %86.69
Всього:100,63
З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання відповідачем обов'язку з оплати орендних платежів, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені та 3 % річних підлягають частковому задоволенню за розрахунком суду, а саме: пені у розмірі 1664 грн 63 коп. та 3 % річних у розмірі 100 грн 63 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова інжинірингова компанія" (03067, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд. 50-І, ідентифікаційний код 38747205) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 7 180 (сім тисяч сто вісімдесят) грн 67 коп. заборгованості, 100 (сто) грн 63 коп. 3 % річних, 1 664 (одна тисяча шістсот шістдесят чотири) грн 63 коп. пені та 738 (сімсот тридцять вісім) грн 87 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 14.03.2016

Суддя Н.Б. Плотницька