ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 915/2212/15

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Васильєвої Л.І. при секретарі судового засідання Матвєєвій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

За позовом: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Миколаївська теплоелектроцентраль, 54002, м. Миколаїв, вул.. Каботажний узвіз, буд. 18

про: стягнення 7853022,39 грн.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 18.04. 2014 року

від відповідача: ОСОБА_2М, довіреність від 10.03.2016 року.

29.12.2015р. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль" про стягнення грошових коштів в сумі 7853022,39 грн., в тому числі 2561830,43 грн. пені , 4948451,43 грн. інфляційних та 342740,53 грн. 3% річних.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.12.2015 року було прийнято позовну заяву до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

03.12.2013р. між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1184/14-ТЕ-22, за умовами якого позивач передав у власність відповідачу протягом січня-березня, жовтня-грудня 2014р. імпортований природний газ на загальну суму 26606856,72 грн.

Позов мотивований тим, що відповідач не виконав свої зобовязання за укладеним між сторонами по справі договором щодо своєчасної та повної оплати отриманого за цим договором природного газу.

У звязку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача 2561830,43 грн. пені, 4948451,43 грн. інфляційних та 342740,53 грн. 3% річних.

Відповідач проти позову заперечує в повному обсязі, вказуючи, що уклавши договір №573/30 про організацію взаєморозрахунків, сторони змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ.

Розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку і строки, передбачені договором №575/30 про організацію взаєморозрахунків, за положеннями постанови Кабінету міністрів України від 29.01.2014 № 30 Деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

встановив:

03.12..2013 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1184/14-ТЕ-22.

Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 договору позивач зобовязався передати у власність відповідачу у 2014р. природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору. Газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Пунктом 3.4 договору визначено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п. 4.1 договору, кількість газу, яка подається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця.

П. 6.1 договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання договору позивач передав у власність відповідача протягом січня - березня, жовтня - грудня 2014 року імпортований природний газ на загальну суму 26606856,72 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої зобовязання щодо своєчасної та повної оплати отриманого за цим договором природного газу, позивач просить стягнути з відповідача 2561830,43 грн. пені, 4948451,43 грн. інфляційних та 342740,53 грн. 3% річних.

Відповідно до норм ст. ст. 525, 526, 629, ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

У звязку з наведеним позивач станом на день розгляду справи нарахував та просить стягнути з відповідача 2561830,43 грн. пені, 342740,53 грн. 3 % річних, 4948451,43 грн. інфляційних.

Позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

03.10.2014р. між сторонами у справі був укладений багатосторонній договір № 573/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України Про державний бюджет України на 2014р.), предметом якого є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п. 24 ст. 14 та п. 2 ст. 16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і Порядку та умов надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувались та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30.

Відповідно до п.п. 2.9 договору про організацію взаєморозрахунків сторони погодили погасити заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 1184/14-ТЕ-22 від 03.12.2013 у сумі 12471923,79 грн. за рахунок коштів субвенції з державного бюджету.

За змістом підпунктів 2, 3 пункту 12 договору про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні.

Згідно з пунктом 17 цього договору сторони засвідчили, що після його виконання вони не матють одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Згідно статті 20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

На виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014 № 30, якою затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Пунктом 4 вказаної постанови передбачено, що підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у постановах від 09.09.2014 № 3-105гс14, від 25.03.2015 № 3-23гс15, від 23.09.2015 № 3-501гс15, від 11.11.2015 № 3-968гс15 укладенням договору про організацію взаєморозрахунків сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу. Отже, для застосування санкцій, передбачених пунктом 7.2 договору, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків, який діяв на момент розгляду справи і відповідно до пункту 17 якого сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодних претензій стосовно предмета договору.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов договору про організацію взаєморозрахунків № 573/30, в рахунок погашення заборгованості за природний газ за 2014р., поставлений згідно договору від 28.12.2012 № 1184/14-ТЕ-22 платіжним дорученням від 27.10.2014р. № 2 на рахунок позивача було перераховано 12471923,79 грн.

З огляду на наведене розрахунок за поставлений у 2013 році природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків.

Враховуючи, що договір не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог і зважаючи на дотримання відповідачем строків виконання зобов'язань за цим договором, підстави для стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Отже, в задоволенні позову слід відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85. 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Сторони, які беруть участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково у порядку і строки встановлені ст.93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2015р.

Суддя Л.I. Васильєва