донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.03.2016 справа №908/1815/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю №23-12/15-3 від 23.12.2015р.
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю б/н від 05.05.2015р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк

на рішення господарського суду Запорізької області
від06.08.2015р. (повний текст рішення підписано 11.08.2015р.)
у справі№ 908/1815/15-г (суддя Зінченко Н.Г.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 ОСОБА_7, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк
простягнення 299 540,52 грн. заборгованості за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. у справі №908/1815/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 ОСОБА_7, м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк про стягнення заборгованості в розмірі 299 540,52грн. за договором фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.- задоволені у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 28.10.15р. у справі № 908/1815/15-г рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.15р. залишено без змін.

Вищий господарський суд України у постанові від 04.02.16р. у справі № 908/1815/15-г, скасовуючи постанову Донецького апеляційного господарського суду від 28.10.2015р., зазначив про порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального права з огляду на відсутність в матеріалах справи вступної та резолютивної частини постанови Донецького апеляційного господарського суду від 28.10.2015р. та дійшов висновку про направлення матеріалів справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.02.2015р. справу №908/1815/15-г щодо перегляду в апеляційному порядку рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк призначено до розгляду.

Відповідно до поданої апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк, останнє просить скасувати судове рішення у зв'язку з тим, що судом порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права. Зокрема, скаржник вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні наступних клопотань: про зупинення провадження у справі до завершення розгляду Господарським судом м. Києва позовної заяви про зміну договору фінансового лізингу №LC5432-06/11 від 05.08.2011р.; про залучення до розгляду в справі Торгово-промислової палати України в якості третьої особи; про призначення судової експертизи для визначення вірної суми заборгованості відповідача. Також, в апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що позивачем в обгрунтування позовних вимог надано суду копії документів, які завірені неналежним чином, а саме: на представлених суду першої інстанції документах, відсутня дата засвідчення копії.

Позивач проти апеляційної скарги заперечує та просить рішення суду залишити без змін, а скаргу - без задоволення, про що зазначив у відзиві на апеляційну скаргу.

Скаржник підтримав доводи апеляційної скарги, просить рішення суду скасувати, в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Одночасно, у судовому засіданні представником відповідача надані доповнення до апеляційної скарги, згідно яких останній зазначає, що внаслідок відповідних обставин, які виникли не з його вини та мають надзвичайний характер, останній не має можливості виконувати Договір на існуючих умовах.

Також, апелянт зазначає, що офіс та виробничі потужності підприємства відповідача знаходяться безпосередньо у зоні проведення АТО, відтак, з посиланням на ст.607 Господарського кодексу України, вважає, що зобовязання за спірним договором припиняються неможливістю його виконання у звязку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. До доповнень апелянтом додано копію Сертифікату Торгово-промислової палати України № 3533/05-4 від 30.12.2015р. про засвідчення форс мажорних обставин, яку останній просить залучити до матеріалів справи.

Проте, колегія суддів не приймає представлені відповідачем додаткові докази з огляду на наступне.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України»: відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Наразі, наданий суду Сертифікат датований 30.12.2015р., рішення господарського суду Запорізької області прийнято 06.08.15р., тобто, на час прийняття рішення господарським судом, вказаних доказів не існувало та суду не було і не могло бути відомо про їх наявність.

Позивач, в свою чергу, у судовому засіданні заперечив проти долучення до матеріалів справи додаткових доказів та зазначив, що наданий відповідачем сертифікат звільняє відповідача лише від сплати пені, нарахування якої при поданні позову позивачем не здійснювалось. Також зауважив, що відповідачем в порушення умов договору не повідомлялось про настання форсмажорних обставин.

Крім того, відповідачем у судовому засіданні надано клопотання про призначення судової експертизи по справі для визначення дійсного розміру заборгованості зі сплати лізингових платежів, яке судовою колегією відхилене, як безпідставне.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і переглядає законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду, переглянувши в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції, на підставі встановлених фактичних обставин справи №908/1815/15-г; розглянувши доводи апеляційної скарги; заслухавши пояснення представників сторін; перевіривши застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк та скасування рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. у справі №908/1815/15-г з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що 05.08.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 ОСОБА_7 (надалі Позивач, Лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ДПА (надалі Відповідач, Лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № LC5432-06/11 (надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору Лізингодавець на підставі договору купівлі-продажу (поставки) зобовязується придбати у власність і передати на умовах фінансового лізингу, без надання послуг з управління та технічної експлуатації, у тимчасове володіння та користування за плату майно, найменування, технічний опис, модель, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого визначена в Специфікації (Додаток №2 до Договору), а Лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього Договору.

Загальні умови фінансового лізингу сторони передбачили в Додатку № 4 до Договору від 05.08.2011р. № LC5432-06/11, пунктом 1.2 якого визначили, що приймання та передача предмета лізингу оформляється актом приймання-передачі.

За актом приймання-передачі предмета лізингу від 16.08.2011р. ТОВ "ОСОБА_6 ОСОБА_7" (Лізингодавець) передав, а ТОВ "ДПА" (Лізингоодержувач) прийняв у користування предмет лізингу згідно специфікації від 05.08.2011р. (Додаток №2 до Договору), а саме: машину для виробництва пакетів Elba, нова 2011р.в., модель SU94E, серійний номер 5339.

Згідно із п.1.6. договору строк лізингу складається з періодів лізингу у кількості 60 місяців, починаючи з першого періоду лізингу, яким за змістом п.5.4. Загальних умов фінансового лізингу є календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за актом приймання-передачі.

У пункті п.1.7. договору, на підставі ч.2 ст .524 Цивільного кодексу України, сторони дійшли згоди додатково до визначення зобов'язання у гривні, визначити зобов'язання в грошовому еквіваленті іноземній валюті - долар США. Зобов'язання за цим Договором попередньо визначаються в грошовому еквіваленті іноземної валюти та перераховуються у гривню в порядку, визначеному окремими положеннями цього Договору.

В п. 2.1 Договору зазначено вартість предмету лізингу, яка на момент підписання договору становить 2 726 135,73 грн., у т.ч. ПДВ 20 % і підлягає остаточному визначенню після передачі Предмета лізингу Лізінгоодержувачу та здійснення всіх розрахунків за договором купівлі продажу.

Пунктом 4.1 Договору сторони визначили, що Лізингоодержувач сплачує відсотки за фінансування придбання предмету лізингу та поточні лізингові платежі.

Пунктом 4.3. договору на відповідача покладено обов'язок щомісяця протягом строку лізингу сплачувати Лізингоодержувачу авансом поточні лізингові платежі, які розраховуються на перший робочий день кожного лізингового періоду за поточний місяць та складаються з суми, що ставиться в погашення вартості Предмета лізингу та комісії Лізингодавця. Одночасно, п.4.4. договору визначено, що розмір комісії для кожного періоду лізингу розраховується за ставкою, визначеною в п. 4.2 цього Договору, від заборгованості Лізингоодержувача у грошовому еквіваленті іноземної валюти для відповідного періоду лізингу згідно Графіку (Додаток 1 до Договору). Розрахована таким чином сума комісії перераховується у гривні за Курсом продажу з дотриманням умов частини другої цього пункту. Комісія Лізингодавця розрахована у гривнях, не може бути менше різниці між поточним лізинговим платежем у гривні та граничною сумою, яка ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача згідно даних колонки D Графіку (Додаток 1 до Договору). При цьому, якщо в межах певного періоду лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, в гривнях, виявиться меншою за суму, зазначену у колонці D Графіку (Додаток 1 до Договору), то при визначенні комісії у гривнях застосовується така фактично розрахована сума, а не сума зазначена в колонці D Графіку. У разі якщо в певних періодах лізингу сума, що ставиться в погашення заборгованості Лізингоодержувача, розрахована в гривнях, була меншою за суму, зазначену у колонці D Графіку (Додаток 1 до Договору), то після закінчення строку лізингу (у останній лізинговий період) Сторони здійснюють перерахунок (переоцінку) вартості Предмета лізингу в бік її зменшення про що складають та підписують Акт переоцінки вартості Предмета лізину та Розрахунок коригування вартісних та кількісних показників до податкової накладної (останній документ підписується відповідно до положень податкового законодавства, чинного на момент такої переоцінки).

Згідно із п.4.5. і 4.6. договору перерахунок лізингових платежів, розрахованих у грошовому еквіваленті іноземної валюти, здійснюється Лізингодавцем за Курсом продажу плюс ставка збору до Пенсійного фонду з купівлі іноземної валюти, що діє на момент виставлення рахунку (якщо сплата такого збору передбачена чинним законодавством України), та комісія АТ ОСОБА_6 ОСОБА_7 з купівлі валюти, згідно офіційного сайту Лізингодавця за адресою в мережі Інтернет:://www.rla.com.uа. Оплата всіх платежів за цим договором здійснюється Лізингоодержувачем в національній валюті України - гривнях шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця.

Відповідно до п. 5.1. Загальних умов фінансового лізингу (які є невід'ємною частиною Договору згідно із його п.9.4.) також закріплено обов'язок Лізингоодержувача сплачувати лізингові платежі та зазначено, що датою сплати лізингового платежу вважається дата зарахування такого платежу на поточний рахунок Лізингодавця.

Пунктом 5.3 Загальних умов, Лізингоодержувач сплачує поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку. У разі неотримання рахунку Лізингодавця до 5 числа поточного місяця Лізингоодержувач зобов'язаний звернутися до Лізингодавця та отримати рахунок самостійно. Пунктом 5.6. Загальних умов фінансового лізингу передбачено, якщо строк сплати поточного лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий) день, то Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше дня, який передує останньому робочому дню, за яким настає такий неробочий день.

Одночасно, відповідно до умов п.5.4. Загальних умов фінансового лізингу Додаток №4 до Договору першим періодом лізингу вважається календарний місяць, що слідує за місяцем, в якому Предмет лізингу був переданий Лізингоодержувачу за Актом приймання-передачі. Таким чином, першим періодом лізингу є вересень 2011 року.

Угодою від 21.10.2014р. про внесення змін до Договору Сторони дійшли згоди внести зміни до Додатку №1 Графік платежів до Договору.

Договір є чинним та діє до повного виконання Сторонами своїх обовязків за договором (п. 8.1.)

На виконання вищевказаних умов позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури на оплату лізингових платежів на загальну суму 299540,52грн., а саме:

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/41-048 (акт виконаних робіт) від 05.01.2015 року на суму 72154,62грн.;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/42-049 (акт виконаних робіт) від 02.02.2015 року на суму 90308,17грн.;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/43-051 (акт виконаних робіт) від 02.03.2015 року на суму 135737,35грн;

- рахунок-фактура № LC5432-06/11/ev-052 (акт виконаних робіт) від 03.03.2015 року на суму 1340,38грн. (додаткові витрати разом з ПДВ з компенсації витрат на страхування предмету лізингу за договором №2000/290/001852 від 12.08.2014р. добровільного страхування майна, що є предметом лізингу, рахунку від 20.02.2015р. та платіжного доручення №44145).

Обовязок компенсувати витрати Лізингодавця зі страхування предмету лізингу у разі нездійснення такого страхування Лізингоодержувачем встановлений для останнього п.п.7.1.-7.3. Загальних умов.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені рахунки фактури направлені на адресу відповідача електронною поштою. Факт отримання рахунків фактур відповідачем не заперечується

За твердженням позивача, відповідач свої зобовязання за Договором фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011р. належним чином не виконав, поточні лізингові платежі та додаткові витрати, не сплатив, у звязку з чим за останнім утворилася заборгованість у розмірі 299 540,52грн.

Дослідивши матеріали справи, апеляційний суд погоджується з правильністю висновків місцевого господарського суду щодо обґрунтованості позовних вимог та необхідності в їх задоволенні у повному обсязі, з огляду на наступне:

Відповідно до ст.43 ГПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Судовими доказами слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного розгляду справи.

Згідно з п.4 ст.129 Конституції України, ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону та умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Також, як зазначено у п. п. 1, 7 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Загальні правові та економічні засади фінансового лізингу регламентуються Законом України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" дає визначення поняття фінансового лізингу: - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

Частиною 2 ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг", Лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" визначено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу, б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно, в) компенсацію відсотків за кредитом, г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Як зазначено вище, п.1.1. Договору та п. 5.3 Загальних умов, передбачено обовязок Лізингоодержувача сплачувати поточні лізингові платежі щомісяця авансом до 8 числа поточного місяця з урахуванням п. 5.4. цих Загальних умов на підставі рахунку Лізингодавця, направленого на вказану в Договорі електронну адресу Лізингоодержувача або за допомогою факсимільного зв'язку.

На підставі вказаних домовленостей, позивачем на електронну пошту відповідача направлені рахунки-фактури № LC5432-06/11/41-048 (акт виконаних робіт) від 05.01.2015 року, № LC5432-06/11/42-049 (акт виконаних робіт) від 02.02.2015 року, рахунок-фактура № LC5432-06/11/43-051 (акт виконаних робіт) від 02.03.2015 року, про що зазначалось вище.

Одночасно, рахунок-фактура № LC5432-06/11/ev-052 (акт виконаних робіт) від 03.03.2015 року на суму 1340,38грн. з огляду на невизначеність в п.7.3. Загальних умов конкретного моменту здійснення компенсації витрат зі страхування мав бути оплачений в порядку ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України протягом 7 днів з моменту його надсилання.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Вимогою вих. № 314-02/2015 від 16.02.2015р. позивач звернувся до відповідача щодо сплати простроченої заборгованості з оплати лізингових платежів, докази направлення якої містяться в матеріалах справи, а саме: копія опису вкладення у цінний лист від 18.02.2015р. та копія фіскального чеку №7179 від 18.02.2015р.

Проте, доказів належного виконання відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011р. в частині повної та своєчасної сплати лізингових платежів відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції.

Крім того, позивачем в підтвердження невиконання відповідачем зобовязань за договором надано виписку з банківського рахунку щодо ненадходження на поточний рахунок позивача за період з 01.08.2011р. по 06.06.2014р. грошових коштів від відповідача на погашення заборгованості згідно рахунків-фактур за Договором фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011р.

Враховуючи підтвердження матеріалами справи того факту, що відповідач своїх зобов'язань за договором фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011р. не виконав належним чином, апеляційна інстанція визнає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості у розмірі 299 540,52грн.

При цьому, не приймаються до уваги посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо необгрунтованості розрахунку розміру позовних вимог та необхідності призначення судової експертизи у справі для визначення дійсного розміру заборгованості, оскільки зазначені вище рахунки-фактури визначають належні до сплати суми, структура яких цілком відповідає приписам ст.16 Закону України Про фінансовий лізинг, а їх розмір параметрам, визначеним у Графіку розрахунку заборгованості із урахуванням узгодженої сторонами методики розрахунку лізингових платежів та за загальнодоступними вихідними даними.

В свою чергу, представлені у справі відомості щодо всіх складових узгодженої сторонами формули коригування суми платежів, вказаних в Графіку розрахунку заборгованості є достовірними, адже відповідають загальнодоступним джерелам, визначених сторонами, а перевірка арифметичної вірності розрахунків не потребує застосування спеціальних знань і спростовує зауваження скаржника щодо значення курсів валюти, ставок Libor та правильності застосування формули.

Таким чином, оскільки відсутня необхідність застосування спеціальних знань, що передбачає ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів відхиляє клопотання відповідача, заявлене на стадії апеляційного провадження, як безпідставне та вважає правомірним його відхилення судом першої інстанції.

Крім того, відповідачем не надано ані суду першої, ані суду апеляційної інстанцій контррозрахунку суми заборгованості, який би спростовував наведені розрахунки позивача.

Стосовно інших доводів апеляційної скарги, повязаних із відхиленням місцевим судом клопотань Відповідача, колегія суддів зазначає наступне:

Щодо клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до завершення розгляду в Господарському суді м. Києва і набрання законної сили відповідним рішенням у справі про внесення змін до договору фінансового лізингу колегія суддів зазначає наступне.

Приписами статті 79 ГПК України встановлено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з'ясовує як пов'язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що повязаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення і унеможливлюють розгляд спору до вирішення справи іншим судом через те, що не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Наразі, відповідачем не надано доказів, що справа №908/1815/15-г пов'язана із встановленням фактів у справі № 910/11801/15 про внесення змін до договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 р. Також, встановлення фактів у справі про внесення змін в договір фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 р. не вплине на подання і оцінку доказів у даній справі та не матиме преюдиціального значення для розгляду по суті справи №908/1815/15-г. В свою чергу, розгляд в іншому господарському суді спору про внесення змін до договору фінансового лізингу № LC5432-06/11 від 05.08.2011 р. за будь-яких обставин не впливає на можливість оцінки законності оскаржуваного рішення в контексті поточної і чинної редакції такого договору. Одночасно, відповідач не позбавлений можливості за наявності відповідних підстав ініціювати перегляд судового рішення в межах цієї справи за нововиявленими обставинами.

Крім того, у судовому засіданні позивач зазначив про те, що у задоволенні позовних вимог за даним позовом рішенням Господарського суду міста Києва від 27.08.15р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.10.15р. відмовлено. Постановою Вищого Господарського суду України від 23.12.2015р. зазначені судові акти залишено без змін.

Виходячи з вищевикладеного, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Щодо клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Торгово-промислової палати України, м.Київ, то останнє також відхилено цілком обґрунтовано, адже обставини звернення до цієї особи з метою отримання сертифікату не є належною підставою для набуття нею процесуального статусу в цій справі за змістом ст.27 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявником не доведено, що рішення у цій справі про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, стороною або іншою зацікавленою особою відносно якого Торгово-промислова палата України не є, може вплинути на її права чи обовязки. В свою чергу, форс-мажорні обставини за змістом ст.ст.617, 625 Цивільного кодексу України - не впливають на необхідність виконання грошових зобовязань.

У звязку із зазначеним, колегія суддів вважає, що і подане відповідачем при первинному апеляційному розгляді справи аналогічне клопотання не підлягає задоволеню.

Крім того, посилання апелянта на те, що на представлених суду першої інстанції документах відстуня дата засвідчення копії не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки господарським судом не встановлено, а відповідачем не надано доказів щодо недійсності або невідповідності копій документів, які наявні в матерілах справи, оригіналам, як і не наведено обставин та підстав для наявності сумнівів у їх справжності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі щодо невірно застосованих норм діючого законодавства судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, тому колегія суддів дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області з урахуванням мотивів, зазначених апеляційним судом, відповідає фактичним обставинам справи, чинному законодавству.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та спростовані вищевикладеними висновками судової колегії.

Враховуючи наведене, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015р. у справі №908/1815/15-г ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, що відповідає приписам ст.43 Господарського процесуального кодексу України, тому залишає зазначене рішення без змін, а апеляційну скаргу за наведеними в ній мотивами - без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору по апеляційній скарзі покладаються на заявника скарги по справі.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, м. Донецьк - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 06.08.2015 р. у справі №908/1815/15-г залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий Марченко О.А.

Судді: Зубченко І.В.

ОСОБА_3