Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

" 15" березня 2016 року Справа № 927/142/16

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Цимбал-Нарожної М.П., розглянувши матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та

газифікації "Чернігівгаз"

14021, вул. Любецька, 68, м. Чернігів;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

АДРЕСА_1;;

про стягнення 17768,46грн.;

за участю представників сторін:

від позивача: Кузнецова В.О. довіреність № 173 від 22.12.2015 - начальник відділу;

від відповідача:ОСОБА_3, довіреність №069813 від 29.02.2016-представник;

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" звернулось до господарського суду Чернігівської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 10917,89 грн. боргу, 6244,94 грн. втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, 605,63 грн. 3% річних відповідно до Договору купівлі-продажу від 30.08.2012 року № 18/300.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобов'язань за договором №18/300 від 30.08.2012, а саме несплатою за отриманий газ по видаткових накладних №000004894 від 28.02.2013 на суму 9186,80грн. та №000010480 від 31.03.2013на суму 8504,57грн..

Ухвалою господарського суду Чернігівської області від 19.02.2016 порушено провадження у справі та розгляд справи призначено на 01.03.2016, після чого розгляд справи відкладався до 15.03.2016.

Суд перейшов до розгляду спору по суті в судовому засіданні 15.03.2016.

01.03.2016 в судовому засіданні від позивача надійшло клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 10917,89грн. у зв'язку зі сплатою відповідачем заборгованості відповідно до банківської виписки від 19.02.2016.

У судовому засіданні 15.03.2016 відповідач надав суду письмові пояснення, в яких проти позову заперечує та зазначає:

- відповідно до п.3.1. Договору купівлі-продажу оплата за газ здійснюється покупцем на розрахунковий рахунок Продавця шляхом 100% попередньої оплати вартості газу згідно отриманого рахунку;

- відповідач виконав свої зобов'язання перед позивачем за поставлений газ в об'ємі 11900,88літрів на суму 71677,89грн., а отримав проплат в сумі 60760,00грн., а відтак різницю в сумі 10917,89грн. відповідач вважає сумою простроченої заборгованості, яка повинна бути сплачена з нарахуванням втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в сумі 6244,94грн. та 3% річних в сумі 605,63грн.

- відповідач вважає, що строк виникнення зобов'язання визначений моментом направлення на його адресу відповідача вимоги від 27.02.2014 за №18/103, яка на його адресу не направлялась;

- на думку відповідача, заявляючи про направлення вимоги на адресу відповідача вимоги від 27.02.2014 позивач не надає до позову такого документу як вимога. До позову долучено копію претензії від 27.02.2014 , але відсутні докази направлення та вручення такого документу як претензія або вимога на адресу відповідача;

- на думку відповідача, позивач не надає доказів на підтвердження виникнення зобов'язання зі сплати 10917,89грн. станом на 01.04.2014 та правильності проведеного ним розрахунку 3%річних та інфляційних;

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважних представників сторін, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

30.08.2012 між ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернігівгаз" та ФОП ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу №18/300 (далі -Договір).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту 1.1. Договору, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця скраплений газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити його.

За юридичною природою вказаний договір є договором купівлі-продажу, а тому до нього застосовуються норми глави 54 ЦК України.

На виконання умов Договору, позивачем передано відповідачу скраплений газ, що підтверджується видатковими накладними: №РНгаз-1501 від 30.09.2012 на суму 10496,46грн., № РНгаз-1703 від 31.10.2012 на суму 12358,66грн., №РНгаз -1956 від 30.11.2012 на суму 10236,18грн., №РНгаз-2103 від 31.12.2012 на суму 12874,86грн., № 000000095 від 31.01.2013 на суму 8020,36грн., №000004894 від 28.02.2013 на суму 9186,80грн., №000010480 від 31.03.2013 на суму 8504,57грн., а всього на суму 71677,89грн.

Факт передачі товару належним чином доведений, документально підтверджений та не заперечується відповідачем.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідні положення також визначаються у ч.1 статті 193 ГК України.

Згідно зі статтею 525 ЦК України та ч.7 статті 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, крім випадку коли право такої відмови встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 Договору, ціна одного літра скрапленого газу для заправки автотранспорту складає 5,95грн., в тому числі ПДВ -0,99грн. Ціна даного договору складає загальну вартість газу, яка визнана в накладних Продавця до даного договору. Ціна на газ є динамічною і може бути змінена за розцінками затвердженими ПАТ «Чернігівгаз».

Відповідно до п.3 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем на розрахунковий рахунок Продавця шляхом 100% попередньої оплати вартості газу згідно отриманого рахунку. Датою оплати є дата календарного штемпеля банку на платіжному документі Покупця.

Проте, позивач поставив відповідачу скраплений газ, а останній прийняв зазначений товар без будь-яких заперечень та передоплати, що підтверджується видатковими накладними, підписаними повноважними представниками та скріпленими печатками сторін.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що таким діями сторони змінили умови договору щодо оплати товару.

Згідно ч.1 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 2 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Враховуючи вище наведене, суд не приймає заперечення відповідача щодо ненастання у нього строку оплати товару за Договором, та зазначає, що відповідно до умов ст. 692 ЦК України, відповідач повинен оплатити товар після його прийняття.

Разом з тим, позивачем було направлено відповідачу претензію №18/103 від 27.02.2014 на суму 12917,89грн., відповідно до ст. 530 ЦК України.

На підтвердження направлення претензії відповідачу позивач надав суду копію поштової квитанції №8113 від 27.02.2014.

Відповідач не виконав повністю своїх зобов'язань за Договором перед позивачем щодо оплати поставленого газу.

Позивачем надано суду банківські виписки про часткову оплату відповідачем поставленого газу за договором, а саме: від 19.09.2012 на суму 2360,00грн., від 04.10.2012 на суму 3900,00грн., від 09.10.2012 на суму 5000,00грн., від 15.10.2012 на суму 10000,00грн., від 07.12.2012 на суму 4000,00грн, від 04.01.2013 на суму 4000,00грн., від 09.01.2013 на суму 4000,00грн., від 16.01.2013 на суму 4000,00грн., від 23.01.2013 на суму 3000,00грн., від 29.01.2013 на суму 4000,00грн., від 04.03.2013 на суму 4000,00грн., від 07.03.2013 на суму 4000,00грн. на суму 5000,00грн., всього на суму 60760,00грн.

Станом на час подання позовної заяви заборгованість відповідача за поставлений газ становила 10917,89грн.

Обов'язок щодо оплати отриманого товару відповідачем повністю не виконаний і як після отримання товару (враховуючи положення ст.692 ЦК України), так і після направлення претензії відповідачу, відповідно до ст. 530 ЦК України, що є порушенням ст. ст. 525, 692 ЦК України і ст.193 ГК України.

01.03.2015 позивачем подано клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 10917,89грн. основного боргу.

Відповідно до наданих позивачем банківських виписок, судом встановлено, що відповідачем повністю сплачено суму основного боргу, а саме: 19.02.2016 на суму 10917,89грн..

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі за відсутності предмету спору.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку про припинення провадження у справі в частині стягнення 10917,89грн. основного боргу.

Статтею 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частина 2 статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних за період з 02.04.2014 по 05.02.2016 в сумі 605,63грн. та інфляційних за період з 01.04.2014 по 31.12.2015 в сумі 6244,94грн., нарахування яких відповідає вимогам норм матеріального права та умовам Договору, а тому такі вимоги підлягають задоволенню та стягненню на користь позивача.

Інші доводи відповідача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи господарським судом, відповідач не подав жодних належних доказів на підтвердження заперечень, які могли б бути прийняті та дослідженні судом в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України.

Частиною 6 ст. 84 ГПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення вказується про розподіл господарських витрат між сторонами, про повернення судового збору з бюджету.

Згідно статті 49 ГПК України та Закону України „Про судовий збір" від 08.07.2011 року № 3674-VI та враховуючи, що станом на момент звернення позивача з позовною заявою до суду (19.02.2016) у відповідача вже тривалий час існувала заборгованість перед позивачем, тому господарський суд вважає за необхідне покласти судові витати на відповідача та стягнути з нього на користь позивача 1378,00грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, ст.82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Провадження у справі в частині стягнення 10917,89грн. основного боргу припинити.

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (14021, вул. Любецька, 68, м.Чернігів, ) 605,63грн. 3%річних, 6244,94 грн. інфляційних, а також 1378,00грн. судового збору.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна

Повний текст рішення підписано 21 березня 2016 року.

Суддя М.П. Цимбал-Нарожна