КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа№ 910/21570/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Корсакової Г.В.

Рудченка С.Г.

при секретарі

судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача Іжевський Л.В.- дов. №08/15 від 22.04.15;

відповідача Кирпичова Т.Б. - дов.№2 від 05.01.16.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ТОВ "НАТАЛЬЯ-АЛЬЯНС"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.15

№ 910/21570/15 (суддя Полякова К.В.)

за позовом ТОВ "НАТАЛЬЯ-АЛЬЯНС"

до відповідача Регіональне відділення Фонду державного майна

України в Київській області

про про зобов'язання укласти Додатковий договір

до Договору оренди №1015 від 30.04.10

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області та просив суд:

«зобов'язати Регіональне відділення Фонду державного майна України в Київській області укласти з ТОВ "Наталія-Альянс" Додатковий договір, яким продовжити строк дії Договору оренди №1015 від 30.04.2010 на строк, визначений п 10.1. даного Договору, а саме на 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців, тобто з 01.04.2013 по 29.02.2016».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 № 910/21570/15 у задоволенні позову відмовлено, як заявленого необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 № 910/21570/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2015 для розгляду даної апеляційної скарги було сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Рудченко С.Г., Яковлєв М.Л..

Ухвалою КАГС від 18.12.2015 № 910/21570/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.). та призначено судове засідання.

Відповідач у Відзиві, поданому через канцелярію КАГС 06.02.2016, просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 № 910/21570/15 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

До судового засідання від 11.02.2016, у зв'язку з перебуванням судді Рудченка С.Г. на лікарняному, який входить до постійного складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Чорногуз М.Г., Яковлєв М.Л.. Проте, суддя Чорногуз М.Г. входить до другої судової палати, що суперечить Засадам використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затвердженим Рішенням зборів суддів від 03.02.2016, тому Розпорядженням Голови КАГС від 11.02.2016 для розгляду справи № 910/21570/15 було сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Корсакова Г.В., Яковлєв М.Л..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 11.02.2016)

До судового засідання від 10.03.2016, у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у відпустці, який входить до постійного складу колегії суддів і не є суддею - доповідачем, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Корсакова Г.В., Рудченко С.Г..

Ухвалою КАГС від 10.03.2016 № 910/21570/15 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Корсакова Г.В., Рудченка С.Г..

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 10.03.2016)

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.04.2010 між ТОВ "Магнат-М", яке в подальшому перейменовано на ТОВ "Наталія-Альянс", (орендар) та Регіональним відділенням Фонду державного майна по Київській області (орендодавець) було укладено Договір № 1015 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності (далі - Договір).

За Протоколом №25 загальних зборів учасників ТОВ "Магнат-М" від 20.10.2014 та Статутом у редакції від 20.10.2014 було змінено назву ТОВ "Магнат-М" на ТОВ "Наталія-Альянс".

На підставі Договору оренди, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та ТОВ "Магнат-М", останньому було передане у строкове платне користування державне майно - будівля конюшні, загальною площею 1 243,44 кв.м., розташоване за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Чубинське, вул. Липнева, 1.

За умовами пункту 2.1. Договору, орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та Акту приймання-передавання майна.

30.04.2010 сторонами було складено Акт №1 приймання-передачі державного майна. (а/с 23 зі зворотної сторони) Названий Акт підписаний та скріплений печатками обох сторін.

Відповідно до п.10.1 Договору, договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 1 травня 2010 до 31 березня 2013 включно.

Пунктом 10.4 Договору, визначено, що у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються додатковим Договором, який є невід'ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 10.6 Договору чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено.

Судом першої інстанції звернуто увагу, що Рішенням Господарського суду міста Києва у іншій справі №910/6574/13 від 25.06.2013, яке набрало законної сили, встановлено, що строк дії Договору № 1015 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 30.04.2010 закінчився 31.03.2013 року. При цьому, судом по пов'язаній справі №910/6574/13 зазначено, що на час звернення ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" до Господарського суду міста Києва (04.04.2013) чинність Договору № 1015 оренди нерухомого майна від 30.04.2010 припинилася внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.

Частиною 2 статті 35 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

ТОВ "Наталія-Альянс", звертаючись із даним позовом про зобов'язання відповідача укласти додатковий договір до Договору оренди №1015 від 30.04.2010, за яким продовжити строк оренди, наголошувало на тому, що протягом 1 місяця з моменту закінчення строку дії Договору оренди відповідачем не було надано заперечення щодо пролонгації цього Договору на новий строк. Відтак, позивач, посилаючись на п. 10.4. Договору, який передбачає, що пролонгація Договору оформлюється додатковою угодою та на ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", просив задовольнити його позов та зобов'язати Фонд укласти додатковий договір до Договору оренди №1015 від 30.04.2010 на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди нерухомого майна від 30.04.2010. На думку позивача, в даному випадку, дії відповідача щодо продовження орендних правовідносин є не правом орендодавця, а є його обов'язком. Серед іншого, позивач зазначав і про те, що ТОВ "Наталія-Альянс" продовжує користуватися орендованим майном та справно здійснює оплату за користування предметом оренди, а тому у нього наявне переважне право на укладання Договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого Договору.

Позивачем до його позову було приєднано Листи від 17.09.2013 за №11-14-4914, від 30.10.2014 № 10-14-556. (а/с 27-28) та Лист-Заяву «про внесення змін до договору та про здійснення перерахунку орендної плати» від 23.04.2015. (а/с 29-31)

За змістом названих Листів вбачається, що Фонд держмайна (орендодавець) звертався до орендаря з повідомленням про припинення терміну дії Договору оренди, вимогами сплати заборгованості з орендної плати та повернення об'єкта оренди.

Надалі, 20.05.2015 відповідач Листом №10-14-1959 (а/с 32) за наслідками розгляду Листа ТОВ "Наталія-Альянс" щодо внесення змін до договору оренди повідомив позивача, про відсутність правових підстав для внесення змін до Договору оренди державного майна №1015 від 30.04.2010, який припинив чинність 31 березня 2013 року. При цьому, обґрунтовуючи підстави відмови пролонгації Договору оренди, Фонд зазначав про те, що: «з огляду на наявні факти невиконання орендарем договірних зобов'язань, що полягали у порушенні строків та неповноті здійснених орендних платежів, а також відсутності договору страхування об'єкта оренди, договір на новий строк не переукладався і втратив чинність».

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, стверджувало про те, що позивач не сплачував орендну плату належним чином, чим порушив умови Договору оренди, а тому останній втратив переважне право на укладення Договору оренди на новий термін. При цьому, відповідач посилався на ст. 17 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» за якою встановлено, що після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін.

За своїм Відзивом відповідач звертав увагу на те, що стягнення заборгованості з орендної плати за Договором №1015 оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 30.04.2010 було предметом розгляду Господарським судом Київської області справи № 23/059-12 за позовом заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області до відповідача ТОВ "Магнат - М» (ТОВ "Наталія-Альянс").

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2013, за якою Рішення Господарського суду Київської області від 04.09.2012 та Постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.11.2012 у справі №23/059-12 залишено без змін, позов задоволено повністю та стягнуто з відповідача ТОВ "Магнат - М» на користь позивача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області 82 136,37 грн. боргу з орендної плати та 7 957,54 грн. пені.

Серед іншого, Фонд зауважував і на тому, що незважаючи на його неодноразові звернення позивач майно не повернув та продовжує ним користуватись по теперішній час.

До Відзиву Фондом додано Листи від 04.03.2013 № 13-14-854 «про невиконання договірних зобов'язань договору оренди №1015 від 30.04.2010», від 31.01.2014 № 11-14-824 «щодо повернення об'єкта оренди», від 20.05.2015 №10-14-1959 (а/с 38-40).

За змістом вказаних Листів Фонд вимагав від ТОВ "Наталія-Альянс" сплатити заборгованість з орендної плати та повідомляв, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору оренди державного майна, орендар після закінчення Договору оренди втратить переважне право на укладення договору оренди нерухомого майна на новий термін в порядку визначеному ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Також за названими Листами, у зв'язку із систематичним порушенням п. 5.4, 5.10 Договору в частині своєчасності та повноти сплати орендної плати, Фонд просив про повернення об'єкта оренди.

Суд першої інстанції, оцінюючи подані сторонами докази, дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, при цьому зазначив про таке.

Відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно ст. 764 ЦК України у разі, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 Господарського кодексу України орендар має переважне право перед іншими суб'єктами господарювання на продовження строку дії договору оренди.

Пунктом 4.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду №12 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" регламентовано, що зі змісту статей 759, 763 і 764 Цивільного кодексу України, частини другої статті 291 Господарського кодексу України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Судом першої інстанції зазначено, що матеріали справи містять заяву позивача про внесення змін до Договору оренди, однак підписаного додаткового договору про продовження дії договору оренди, як то передбачено п. 10.4. Договору, позивачем до суду не надано, як і не надано доказів скерування такого проекту додаткового договору на адресу відповідача.

Поряд з цим, місцевим господарським судом зауважено, що, виходячи з обумовлених законом прав та охоронюваних інтересів сторін договору, зокрема свободи укладення договору, відповідно, підписання будь-якого цивільно-правового договору, зокрема, додаткового договору - є саме правом, а не обов'язком сторони.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ТОВ "Наталія-Альянс" про зобов'язання укласти додатковий договір, яким продовжити строк дії Договору оренди №1015 від 30.04.2010 відсутні, а тому у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач у доводах апеляційного оскарження, посилаючись на ст. 764 ЦК України, ч. 2 ст. 17 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна", наголошує на відсутності після закінчення строку дії Договору оренди нерухомого майна від 30.04.2010 № 1015 заяви Фонду державного майна про припинення орендних правовідносин. Відтак, на думку позивача, укладення додаткового договору про продовження дії Договору є обов'язком відповідача. Серед іншого, позивач стверджує про належне виконання ним своїх зобов'язань за спірним Договором оренди в частині сплати орендної плати, а також наявності у нього переважного права на укладання Договору оренди на новий строк, якому відповідає обов'язок орендодавця щодо укладення такого Договору.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, не приймає до уваги наведені доводи апеляційного оскарження, при цьому вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч.1 ст.763 ЦК України ). Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ст.764 ЦК України).

Наведена норма передбачає можливість автоматичної пролонгації договору найму в разі відсутності заперечень як зі сторони наймодавця, так і зі сторони наймача. Бажання наймача продовжувати відносини найму висловлюється конклюдентними діями - шляхом продовження користування майном після закінчення строку договору найму. Що стосується наймодавця, то підставою для продовження відносин найму є його мовчазна згода, яка виражається у відсутності заперечень та вимог до наймача повернути орендоване майно протягом одного місяця після закінчення строку договору найму. Якщо протягом цього строку наймодавець заявить про своє бажання припинити відносини найму, наймач зобовязаний буде повернути йому майно у строки та в порядку, передбаченому договором.

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Наведена норма також передбачає можливість автоматичної пролонгації договору оренди в разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення умов договору.

Ані ст.764 ЦК України, ані ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" не пов'язують право сторін спору заявити про своє бажання припинити договірні відносини оренди з певним колом причин, а унормовують лише процедуру автоматичного продовження дії договору оренди по факту мовчазної згоди сторін на таке продовження на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Слід зазначити, що за своїми листами, зокрема за Листом від 04.03.2013 № 13-14-854 «про невиконання договірних зобов'язань договору оренди №1015 від 30.04.2010» (а/с 38) відповідач вимагав ТОВо "Наталія-Альянс" сплатити заборгованість з орендної плати та попереджував, що у зв'язку з неналежним виконанням умов Договору оренди державного майна, орендар після закінчення Договору оренди втратить переважне право на укладення Договору оренди нерухомого майна на новий термін в порядку визначеному ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідач пояснює відсутність бажання у пролонгації Договору оренди нерухомого майна тим, що позивачем порушено істотні умови цього Договору, а саме п. 5.4, п. 5.10 в частині своєчасної та повної сплати орендної плати, а тому Фонд держмайна не бажає продовжувати орендні відносити з позивачем.

За прохальною частиною позову вбачається, що ТОВ "Наталія-Альянс" просив суд першої інстанції: «зобов'язати Регіональне відділення Фонду державного майна України в Київській області укласти з ТОВ "Наталія-Альянс" Додатковий договір, яким продовжити строк дії Договору оренди №1015 від 30.04.2010 на строк, визначений п 10.1. даного Договору, а саме на 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців, тобто з 01.04.2013 по 29.02.2016». При цьому, за змістом позовної заяви він посилається на ст.ст. 525, 526, 627 ЦК України, 179, 187 ГК України, ст. 17, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Наведене обґрунтування позову та доводи апеляційного оскарження свідчать передусім про помилкове ототожнення товариством правового інституту пролонгації договору оренди (продовження договору на той же строк (в даному випадку на 2 (два) роки і 11 (одинадцять) місяців) та на тих самих умовах), закріпленого ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та переважного права добросовісного орендаря, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий строк, що, як правило, здійснюється шляхом переукладення договору оренди. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 20.10.2009 №11/261).

Тобто, з огляду на норми чинного законодавства слід розрізняти поняття та визначений порядок «пролонгації договору» та «переважного права добросовісного орендаря на продовження договору оренди на новий строк, що, здійснюється шляхом переукладення договору оренди».

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції чинній на момент пред'явлення позову) після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки, має переважне право, за інших рівних умов, на продовження договору оренди на новий термін. Умови договору оренди на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо умов договору переважне право орендаря на укладення договору припиняється.

Відносно посилань скаржника щодо наявності у нього переважного права на продовження строку дії Договору оренди нерухомого майна від 30.04.2010, колегія суддів зазначає, що виходячи із положень ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ч. 1 ст. 777 ЦК України, ч. 1 ст. 285 ГК України орендар може реалізувати надане йому переважне (гарантоване) право на продовження оренди тільки в тому разі, коли після закінчення договору оренди орендодавець має намір передати об'єкт оренди іншій особі і коли орендар належним чином виконував свої обов'язки за договором оренди.

Поряд з цим слід зазначити, зазначені норми встановлюють можливість для добросовісного орендаря реалізації переважного права на продовження договору оренди перед іншими претендентами на оренду цього ж майна і за інших рівних з ними умов, а не автоматичного продовження договору оренди, як вважає скаржник.

Втім, як зазначають сторони, конкурс на оренду спірного приміщення не проводився, отже, можливість реалізації такого переважного права ще не настала, відтак, це право не є порушеним і не потребує судового захисту у обраний позивачем спосіб. В разі виникнення наведених вище обставин, з якими закон пов'язує набуття переважного права на укладення договору оренди на новий термін (рівність умов, запропонованих претендентами; укладення договору оренди з іншою особою, відсутність у власника наміру використовувати майно для своїх потреб), відповідач не буде позбавлений можливості звернутися за судовим захистом свого переважного права.

Тобто, слід зазначити, що переважне право, на яке посилається позивач, стосується саме укладення договору на новий термін, а не права продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах. Відтак, обраний позивачем спосіб захисту щодо зобов'язання укласти додатковий договір, за яким продовжити строк дії Договору оренди не відповідає порушеному переважному праву, на захист якого подано позов.

Аналогічна правова позиція, щодо укладення договору на новий термін, а не права продовження договору на той самий строк і на тих самих умовах, викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2009 № 3/66, від 05.07.2010 № 29/57.

Щодо посилань позивача на сплату останнім (по теперішній час) орендних платежів, колегія суддів звертає увагу, що умовами договору визначено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди, Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. (п. 3.11 Договору).

За матеріалами справи відсутній акт прийому-передачі орендованого приміщення, яким підтверджується факт повернення орендарем приміщення орендодавцеві, що не заперечувалось сторонами, а тому з відповідача не знято обов'язку сплачувати орендні платежі в тому числі і після закінчення строку дії договору. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду україни від 14.01.2015 № 908/1896/14).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ТОВ "НАТАЛІЯ-АЛЬЯНС" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015 № 910/21570/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 № 910/21570/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 10.03.2016 № 910/21570/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/21570/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді Г.В. Корсакова

С.Г. Рудченко