КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/23967/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Ковбаса В.М.

від відповідача - Фомін М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України на рішення Господарського суду м. Києва від 14.12.2015 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України

до Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК"

про визнання акту таким, що не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м. Києва від 14.12.2015 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого Господарського суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду м. Києва від 14.12.2015 та прийняти нове рішення, яким визнати відсутнім у ТОВ „БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" права на вимогу від Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України стягнення суми в розмірі 122 245,93 грн., за договором про надання правової допомоги № 6/1 від 01.10.2013.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судових справ, апеляційну скаргу для розгляду було передано колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., судді: Андрієнко В.В., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 року апеляційну скаргу Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2016.

Ухвалою суду від 09.02.2016 розгляд скарги був відкладений на підставі ст. 77 ГПК України до 15.03.2016.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення щодо поданої апеляційної скарги, в яких зазначено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Представник позивача та відповідача в судове засідання 15.03.2016 з`явилися та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

01.10.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" та Підрозділом "Алкон-Сервіс" Науково-технічного алмазного концерну "Алкон" НАН України був укладений договір про надання юридичних послуг № 6/1.

Умовами договору передбачено, що замовник в порядку й на умовах, визначених цим договором, доручає, а виконавець зобов'язується надавати юридичні послуги замовнику в обсязі й на умовах, визначених цим договором.

За умовами п. 2.1. вказаного договору виконавець з урахуванням п. 1.1. цього договору зобов'язується надавати замовнику такі юридичні послуги в порядку й на умовах, визначених цим договором:

-здійснювати повне комплексне юридичне супроводження господарської діяльності замовника, а саме: надавати усні та письмові юридичні консультації з питань діяльності замовника;

-здійснювати юридичну експертизу проектів та укладених договорів замовника, аналіз та розробку внутрішніх документів замовника;

-розробляти проекти юридичних документів (договорів, звернень, запитів, претензій, клопотань, заяв, тощо) з питань діяльності замовника;

-представляти інтереси замовника в судових інстанціях України, Державній виконавчій службі України, Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів, Пенсійному фонді та інших контролюючих органах;

-представляти та захищати інтереси замовника перед фізичними та юридичними особами; надавати інші послуги у сфері права.

В свою чергу, замовник зобов'язався, серед іншого, оплачувати послуги виконавця в порядку й на умовах, визначених цим договором (п. 3.2. договору).

Пунктом 5.1. договору сторони погодили, що вартість послуг за цим договором визначається на підставі виставлених рахунків-фактур, а сплата послуг виконавця в порядку, в обсязі й на умовах, визначених договором, зазначається в рахунках на оплату та актах надання послуг.

Відповідно до п. 5.2. договору, замовник здійснює оплату послуг виконавця протягом 3-х банківських днів з дня виставлення виконавцем рахунка на оплату, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов даного договору, між сторонами підписаний та скріплений печатками підприємств акт надання послуг № 13 від 31.12.2013, на загальну суму 69800 грн.

Позивач, звертаючись із даним позовом до суду, мотивує свої вимоги тим, що у відповідача відсутнє право вимоги про стягнення грошових коштів у сумі 122245, 93 грн. (з урахуванням штрафних санкцій) за договором про надання юридичних послуг № 6/1 від 01.10.2013, оскільки фактично відповідачем вказані послуги не надавались, а акт надання послуг № 13 від 31.12.2013, яким відповідач обґрунтовує надані послуги, не відповідає вимогам первинного документу у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зазначає, що позивачем не вірно обраний спосіб захисту, а тому вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір № 6/1 від 01.10.2013 є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачу послуги, обумовлені договором про надання юридичних послуг №6/1 від 01.10.2013 на загальну суму 69800 грн. які були прийняті позивачем, що підтверджується актом надання послуг № 13 від 31.12.2013.

Вказаний акт підписано та скріплено печатками обох сторін без зауважень чи заперечень та зазначено наступний перелік юридичних послуг, що надаються замовнику, а саме:

-комплексне юридичне супроводження господарської діяльності замовника: усні та письмові юридичні консультації з питань діяльності замовника;

-юридична експертиза проектів та укладених договорів замовника, аналіз та розробку внутрішніх документів замовника; розробка проектів юридичних документів (договорів, звернень, запитів, претензій, клопотань, заяв, тощо) з питань діяльності замовника;

-представлення інтересів замовника в судових інстанціях України, Державній виконавчій службі України, Державній податковій інспекції ГУ Міндоходів, Пенсійному фонді та інших контролюючих органах;

-представлення та захист інтересів замовника перед фізичними та юридичними особами; інші послуги у сфері права.

Твердження відповідача про те, що позивачем не підтверджено первинними документами факт надання вказаних у акті послуг, спростовується наступним.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1994 визначено, що господарські операції господарюючих суб'єктів фіксуються та підтверджуються первинними документами, складеними та оформленими відповідно до вимог зазначеного Положення; первинні документи для надання їм юридичної сили та доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, від імені якого складено документ, назва документа, дата та місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному та вартісному виразі), посади, підписи та прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та складання первинного документу; первинні документи підлягають обов'язковій перевірці працівниками, які ведуть бухгалтерський облік.

Проаналізувавши акт № 13 від 31.12.2013, наданий позивачем до матеріалів справи, як доказ надання послуг відповідачу за спірним договором, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що акт, яким оформлювався факт отримання послуг від виконавця, містить всі обов'язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів, що передбачені Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні": назву послуг, їх вартісне вираження, одиницю виміру, місце та дату складання, посади та підписи уповноважених осіб.

Тому доводи позивача, викладені в позові та продубльовані в апеляційній скарзі, щодо ненадання відповідачем послуг за договором про надання правової допомоги №6/1 від 01.10.2013, а також, що спірний акт не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг та не відповідає вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", спростовуються обставинами, наведеними вище.

Наявність відкритого кримінального провадження за заявами позивача (зареєстровані в ЄРДР за № 00000327 та за № 0001665) не спростовують встановлених судом обставин щодо надання відповідачем послуг за договором про надання правової допомоги №6/1 від 01.10.2013 згідно із актом надання послуг №13 від 31.12.2013.

Крім того, дії ОСОБА_4 - особи, яка уклала договір та підписала спірний акт надання послуг, у визначеному чинним законодавством порядку (вирок суду у кримінальній справі) протиправними не визнавались, а відсутність податкової накладної не вказує однозначно на ненадання послуг виконавцем замовнику, зазначених в акті № 13.

Питання щодо подання своєчасно відповідачем відомостей до податкових органів щодо надання відповідних послуг за винагороду не є та не може бути предметом розгляду в рамках даного провадження, а тому не є і належним доказом для вирішення даного конкретного спору.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Господарського суду міста Києва від 20.07.2015 у справі № 910/9196/15, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.20166 та, відповідно, набрало законної сили, задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" до позивача про стягнення основної суми боргу, 3% річних та інфляційних втрат за договором № 6/1 про надання юридичних послуг.

Зокрема, при постановці вказаного рішення судами обох інстанцій був досліджений акт про надання послуг № 13 від 31.12.2013, встановлений факт надання товариством послуг позивачеві за спірним договором, в тому числі за спірним актом, а з урахуванням положень ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Все вище зазначене також спростовує доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

Щодо безпосередньо заявлених позовних вимог позивача про визнання акту таким, що не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а стаття 16 встановлює способи захисту цивільних прав та інтересів. Ними можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

В свою чергу, статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемляють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Водночас, акт надання послуг є первинним документом, який підтверджує наявність чи відсутність фактів здійснення господарської операції, передачі однією стороною та прийняття іншою стороною послуг/робіт.

Передбачені умовами договору про надання правової допомоги № 6/1 від 01.10.2013 акти надання послуг є доказом на підтвердження певних обставин, в даному випадку, надання послуг за договором та прийняття їх позивачем.

Водночас, предметом позову не можуть бути докази, які свідчать про фактичні обставини у іншій справі, зокрема, факти, викладені в актах про надання послуг. При цьому необхідно зазначити, що такі акти підтверджують наявність або відсутність будь-яких фактів, з якими пов'язується обґрунтування позову чи заперечення проти висунутих вимог.

Захист майнового або немайнового права чи законного інтересу відбувається шляхом прийняття судом рішення про примусове виконання відповідачем певних дій або зобов'язання утриматись від їх вчинення.

Отже, чинне законодавство не передбачає такого способу захисту порушеного права як визнання акту таким, що не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг, а може бути лише елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

У світлі наведених положень суд вважає, що обраний позивачем спосіб судового захисту за своєю сутністю може опосередковувати лише встановлення відповідного юридичного факту як елемент складової частини предмету доказування при висуванні інших вимог, пов'язаних із договором (спонукання до приписного виконання спірного зобов'язання тощо) -який (елемент) може відображатися лише у мотивувальній частині рішення при розгляді належних позовних вимог.

Неналежність обраного способу судового захисту з огляду на правову позицію Верховного Суду України, згаданій в п.3 Інформаційного листа №01-8/482 від 13.08.2008 Вищого господарського суду України "Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року", зумовлює відмову у задоволені означених позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку щодо того, що заявлена позивачем вимога не призводить до поновлення його порушеного права та, у разі її задоволення, не може бути виконана у примусовому порядку, оскільки відсутній механізм виконання такого рішення.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на те, що відповідачем не надано суду обґрунтованих та допустимих доказів на підтвердження законності своїх дій та вмотивованого невиконання умов договору, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, необхідно зазначити, що під способами захисту права слід розуміти заходи, прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, а у разі встановлення, що заявлені вимоги за своїм змістом не відповідають матеріально-правовим способам захисту права, суд приймає рішення про відмову у позові.

Відповідно до пункту 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", господарський суд, дійшовши висновку про те, що предмет позову не відповідає встановленим законом або договором способам захисту прав, повинен відмовити в позові, а не припиняти провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене вище, господарський суд дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що позовні вимоги Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України до Товариства з обмеженою відповідальністю „БЕСТ-СЕРВІС ТРЕК" про визнання акту таким, що не підтверджує відображені в ньому факти надання послуг є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно відмовлено в задоволені позовних вимог Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України, а тому апеляційна скарга Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України в особі відокремленого підрозділу "Алкон-Сервіс" Науково-технологічного алмазного концерну „Алкон" НАН України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 у справі № 910/23967/15- без змін.

Матеріали справи № 910/23967/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко