ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 917/2495/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Камишева Л.М.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача не зявився;

відповідача - не зявився;

3-ї особи - не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. № 579П/1-28) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року у справі № 917/2495/15

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Благовість", с. Дейкалівка Зінківського району Полтавської області,

до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_1 державна нотаріальна контора, м. Зіньків Полтавської області,

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року СТОВ "Благовість" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, в якому, посилаючись на приписи статтей 1223, 1225, 1296 Цивільного кодексу України, просить визнати за СТОВ "Благовість" право приватної власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку, розташовану на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, загальною площею 3,08 га, яка належала на праві приватної власності померлій 07.03.2005 р. ОСОБА_2 на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 16.03.2001 р.

В процесі розгляду справи Господарським судом Полтавської області ухвалою від 03.12.2015 р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено ОСОБА_1 державну нотаріальну контору.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі № 917/2495/15 (суддя Погрібна С.В.) провадження у справі припинено в порядку п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, з посиланням на те, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Позивач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. у справі № 917/2495/15 апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.03.2016 р.

Представник позивача в судове засідання 15.03.2016 р. не зявився, через канцелярію суду за вх. № 2865 від 15.03.2016 р. надав заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу та просив розглянути апеляційну скаргу без участі представника СТОВ "Благовість".

Відповідач та третя особа відзиви на апеляційну скаргу позивача не надали, своїх представників в судове засідання 15.03.2016 р. не направили, про причину відсутності представників в судовому засіданні не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями № 370 та № 389.

Враховуючи, що позивач, відповідач та третя особа були повідомлені про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що згідно до ч. 2 ст. 102 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються протягом пятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, та враховуючи, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про розгляд справи за відсутності представників позивача, відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2005 р. ОСОБА_2 складено заповіт, який був засвідчений Дейкалівською сільською радою Зіньківського району Полтавської області та зареєстрований у реєстрі за № 52 (а.с. 8).

Зазначеним заповітом ОСОБА_2 заповіла СТОВ "Благовість" (позивачу у справі) належний їй житловий будинок з допоміжними господарськими будівлями та земельну ділянку (пай), площею 3,08 га, яка належала ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 15.06.2001 р. Серія РІ № 533534 (а.с. 9).

Заповіт ОСОБА_2 змінено або скасовано не було.

В подальшому, після смерті ОСОБА_2 07.03.2005 р. (свідоцтво про смерть від 07.03.20105 р. Серія 1-КЕ № 005945 - а.с.7) позивач, у встановлений законом шестимісячний строк, у відповідності до приписів ст. 1268, 1269 Цивільного кодексу України, звернувся до ОСОБА_1 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса ОСОБА_1 державної нотаріальної контори від 07.02.2014 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з посиланням на відсутність правових підстав для замовлення та виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку (а.с. 12). Зазначена дія державного нотаріуса грунтується на вимогах Закону України "Про Державний земельний кадастр".

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовними вимогами про визнання права приватної власності за заповітом ОСОБА_2 на земельну ділянку, що належала їй на праві приватної власності на підставі рішення 18 сесії 23 скликання Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області від 16.03.2001 р.

Припиняючи провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах, оскільки спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно в порядку цивільного судочинства.

З матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду у даній справі є визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Земельні спори - це вид правовідносин, повязаних із розвязанням розбіжностей, які випливають з порушення права власності та права користування земельною ділянкою, а також відводом або вилученням землі, що ви никають між власниками землі та землекористувачами, іншими особами, органами місцевого самоврядування та державними органами, що здійснюють управління земельними ресурсами.

Стаття 158 Земельного кодексу України визначає органи, які вирішують земельні спори.

За нормами цієї статті, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Земельні спори розглядаються судами в порядку цивільного та господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, в порядку цивільного судочинства розглядаються справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Процесуальний порядок вирішення спорів в порядку цивільного судочинства визначається Цивільним процесуальним кодексом.

Підвідомчість справ господарським судам встановлюється ст. 12 Господарсько-процесуального кодексу України. Норми зазначеної статті базуються на положеннях ст. 124 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про господарські суди, за якими до ведення господарських судів відноситься розгляд всіх господарських спорів, що виникають між юридичними особами, державними та іншими органами.

Так, господарським судам підвідомчі спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконання господарських договорів та з інших підстав (ст. 12 Господарсько-процесуального кодексу України). Це, зокрема, спори, повязані з укладенням, виконанням та припиненням договорів оренди земельних ділянок, спори щодо встановлення земельних сервітутів, спори про захист права власності та користування земельними ділянками тощо.

Спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, мають вирішуватись органами місцевого самоврядування.

Підвідомчість розгляду земельних спорів залежить від способу захисту земельних прав, визначених позивачем в позовній заяві.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності.

За приписами ст. 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст. 1 цього кодексу (підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, у тому числі іноземні, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, а також державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, у передбачених законодавчими актами України випадках), а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер .

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України, згідно якої, господарською є діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, господарський спір є підвідомчим господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що СТОВ Благовість є спадкоємцем земельної ділянки за заповітом ОСОБА_2, у звязку із чим у встановлений строк, відповідно до приписів статтей 1268, 1269 Цивільного кодексу України, звернулось до ОСОБА_1 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правові підстави замовити та виготовити технічну документацію.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про захист його порушених прав з посиланням на приписи статтей 1223, 1225, 1296 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що норми права, на які посилається позивач, містяться в главах 84 та 89 Цивільного кодексу України, в яких визначено загальні положення про спадкування та яким регулюються питання щодо оформлення права на спадщину.

З огляду на те, що правовідносини сторін у даній справі виникли у звязку із смертю фізичної особи ОСОБА_2 та повязані із переходом прав і обовязків спадкодавця до його спадкоємця, СТОВ Благовість, у порядку спадкування, колегія суддів приходить до висновку про їх спадковий характер.

Спадкові відносини в Україні регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України "Про нотаріат", Законом України "Про міжнародне приватне право", та іншими законами та підзаконними нормативними актами.

Господарський процесуальний кодекс України не містить норм, які б прямо передбачали вирішення спору щодо спадкових відносин господарським судом.

За таких обставин, враховуючи, що у даній справі наявний спір про право на спадкування (цивільне право), правовідносини сторін у даній справі не мають господарського характеру, не повязані з організацією та здійсненням господарської діяльності, не входять до предмету регулювання Господарського кодексу України, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний спір не підвідомчий господарському суду і його розгляд повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", судам потрібно брати до уваги, що спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі в порядку п. 1 ч. 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України або закриття провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не відповідають зазначеним вимогам процесуального законодавства.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Тобто, провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, оскільки даний спір не підвідомчий господарському суду та не може бути розглянутий за правилами господарського судочинства.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції, у звязку з чим апеляційна скарга СТОВ "Благовість" задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що ухвала Господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі № 917/2495/15 прийнята при повному зясуванні обставин, які мають значення для вирішення справи, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, у звязку з чим підстави для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги позивача відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст.ст. 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року у справі № 917/2495/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складено та підписано 21.03.2016 р.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.