РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/869/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі

Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на

ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Велес-Д"

про визнання недійсними договорів та зобов'язання вчинити дії

Суддя Головатюк Л.Д.

Представники:

Від позивача: Лизуненко А. В. (дов. № 146 від 01.03.2016)

Від відповідача: Сергєєва В.С.(дов. від 13.08.2015)

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 10.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про визнання недійсним договору факторингу № 10 від 08.12.2014 та договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2014 та зобов'язання повернути документи, які були передані за укладеним договором.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2016 порушено провадження у справі № 910/869/16 та призначено до розгляду на 09.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016 судом задоволено заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Велес-Д" відступати на користь третіх осіб права вимоги, набуті Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес-Д" на підставі Договору факторингу № 10 від 08.12.2014, укладеному 08.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Український Бізнес Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес-Д".

В судовому засіданні 09.02.2016 судом, також було відкладено розгляд справи на 25.02.2016.

В судовому засіданні 25.02.2016 судом в порядку ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 10.03.2016.

В судове засідання 10.03.2016 представники сторін з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи в яких позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив.

Свої позовні вимоги Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" обґрунтовує тим, що вартість грошової вимоги за договором факторингу № 10 від 08.12.2014 є заниженою у порівнянні з фактичною заборгованістю за кредитним договором, право вимоги на стягнення якої було передано відповідачу, крім того цей договір підписаний не уповноваженою особою, а тому він є недійсним. Одночасно позивач вказує, що кредитний договір був забезпечений іпотекою, за якою право вимоги також було передано відповідачу за договором про відступлення права вимоги від 08.12.2014, отже, останній договір також є недійсним.

Посилаючись на ст. 215 ЦК України, ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", позивач просить суд визнати договір факторингу № 10 від 08.12.2014 та договір про відступлення права вимоги від 08.12.2014, укладені між ПАТ "Український Бізнес Банк" та ТОВ "Велес-Д", недійсними.

Представник відповідача проти позову заперечив, вказав, що оспорювані договори відповідають нормам діючого законодавства та підстав для визнання їх недійсними не існує.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 ГПК України розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.12.2014 між Публічним акціонерним товариством "Український Бізнес Банк", як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю "Велес-Д", як фактором був укладений договір факторингу № 10 (далі за текстом - договір факторингу), відповідно до якого клієнт продає (переуступає) фактору право вимоги до боржника, яке включає в себе заборгованість за кредитним договором № Р7 від 18.02.2008, укладеним між банком та фізичною особою ОСОБА_5, у сумі 2 277 153, 86 грн.

Відповідно до п. 2.1 цього договору фактор надає фінансування клієнту у сумі 22 771, 54 грн. (без ПДВ), а клієнт перераховує фактору плату у розмірі 1 % від суми фінансування. Протягом 3 банківських днів з дня отримання відповідного рахунку клієнт сплачує плату фактору (п. 2.3 договору факторингу).

Згідно з п. 3.1 договору факторингу фактор має право вимагати від клієнта відступлення йому права вимоги, відповідно до п. 1.1 цього договору.

Договір факторингу вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 6.1 договору факторингу).

З метою виконання умов договору факторингу, клієнт - ПАТ "Український Бізнес Банк" передав фактору - ТОВ "Велес-Д" право вимоги (з усією документацією) за кредитним договором № Р7 від 18.02.2008, сума заборгованості позичальника по якому склала 2 277 153, 86 грн., що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги від 08.12.2014 та актом прийому-передачі документів від 08.12.2014.

Також 08.12.2014 між ПАТ "Український Бізнес Банк", як первісним іпотекодержателем та ТОВ "Велес-Д", як новим іпотекодержателем був укладений договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки (далі за текстом - договір відступлення), відповідно до якого первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель приймає право вимоги за договором іпотеки від 18.02.2008 (з урахуванням внесених до нього змін та доповнень), укладеним між ПАТ "Український Бізнес Банк" та майновим поручителем - ОСОБА_6 (п.1.1 договору про відступлення права вимоги).

Відповідно до п. 1.2 договору відступлення предметом іпотеки за договором іпотеки є нежиле приміщення, загальною площею 689, 5 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, нежиле приміщення складається з: кімнат підвалу: сходова клітина І, кімнати: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11, 1-12, 1-13, 1-14, 1-15, 1-16, 1-17, кімнат 1-го поверху: сходова клітина І, кімнати: 1-18, 1-19, 1-20, 1-21, 1-22, 1-23, 1-24, 1-25, 1-26, 1-27, 1-28, 1-29, 1-30, 1-31, 1-32, 1-33, 1-34, 1-35, 1-36, що належить ОСОБА_6

Вартість предмету іпотеки на дату укладення договору іпотеки складала 2 223 600, 00 грн. (п. 1.3 договору про відступлення права вимоги).

Згідно з п. 1.4 договору відступлення сума невиконаного боржником зобов'язання перед новим кредитором станом на час укладення цього договору за кредитним договором та відповідно за договором відступлення становить 2 277 153, 86 грн.

Новий іпотекодержатель не здійснює на користь первісного іпотекодержателя будь-яких додаткових виплат за відступлення прав за договором іпотеки, крім ціни, зазначеної у п. 2.1 договору факторингу.

Судом встановлено, що умови договору факторингу сторонами були виконані, право вимоги було оплачене, при цьому позивачем передано, а відповідачем прийнято документи, які стосуються кредитного договору та договору іпотеки, що є предметом договорів факторингу та договору відступлення. Отже, внаслідок укладення цих договорів відбулась заміна сторони у зобов'язанні, тобто новим кредитором став відповідач - ТОВ "Велес-Д".

Постановою правління Національного банку України № 844 від 25.12.2014 Публічне акціонерне товариство "Український Бізнес Банк" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 164 від 25.12.2014 з 26.12.2014 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Постановою правління Національного банку України № 265 від 23.04.2015 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ "Український Бізнес Банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 87 від 24.04.2015 з 24.04.2015 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк".

Згідно звіту про незалежну оцінку прав вимоги за кредитними договорами ПАТ "Український Бізнес Банк" (дата завершення складання звіту 12.08.2015) складеного Товариством з обмеженою відповідальністю "Ако Експерт" ринкова вартість права вимоги за кредитним договором № Р7 від 18.02.2008 складала на 08.12.2014 2 260 480, 08 грн.

09.06.2015 за фактом підробки документів службовими особами ПАТ "Укрбізнесбанк", що спричинило тяжкі наслідки за заявою уповноваженої особи ФГВФО до єдиного реєстру досудового розслідування внесено за номером 0001167 від 09.06.2015 та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні.

Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 22.10.2015 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001167 від 09.06.2015 закрито у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб ПАТ "Укрбізнесбанк" складу кримінального правопорушення. У вказані постанові зазначено, що в результаті досудового розслідування не підтвердився факт внесення неправдивих даних в офіційний документ.

Рішенням № 5 про визнання правочинів нікчемними від 30.11.2015 Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" І. В. Білої визнано нікчемним договір факторингу від 08.12.2014 № 10, з моменту його укладення та визнано нікчемним договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2014, з моменту його укладення. Відповідне рішення Уповноваженою особою ФГВФО прийнято керуючись ч. 2 ст. 37, п. 4, 8 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. 236 ЦК України, приймаючи до уваги висновки та рекомендації робочої комісії ПАТ "УкрБізнесБанк" з перевірки договорів, укладених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів, що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 ст. 38 закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", викладені в акті від 30.11.2015 № 5 про встановлення факту нікчемності договору факторингу.

Предметом спору є правові вимоги позивача про визнання недійсним договору факторингу № 10 від 08.12.2014, про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 08.12.2014 та про зобов'язання відповідача повернути позивачу документи, перелік яких наведений в позовній заяві.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Пунктом 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до п. 6 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними зокрема з таких підстав:

- банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

- банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору.

Позивач зазначає, що укладення договору факторингу відбулось на підставі підробленого протоколу спільного засідання комітету управління активами і пасивами та тарифного комітету ПАТ "Укрбізнесбанк" від 07.11.2014.

Так, позивач зазначає, що 15.05.2015 до органів МВС України було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України - складання, видача службовою особою завідома неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. Відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001167 від 09.06.2015.

Однак, як вбачається з постанови слідчого Селидівського МВ ГУ МВС України в Донецькій області від 22.10.2015 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001167 від 09.06.2015, закрито у зв'язку з встановленою відсутністю в діях посадових осіб ПАТ "Укрбізнесбанк" складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

При цьому, з постанови слідчого вбачається, що в результаті досудового розслідування не підтвердився факт внесення неправдивих відомостей до протоколу спільного засідання комітету управління активами і пасивами та тарифного комітету ПАТ "Укрбізнесбанк" від 07.11.2014.

Матеріали справи свідчать, що заборгованість фізичної особи ОСОБА_5 на момент укладення договору факторингу списана як безнадійна.

Постановою Правління Національного банку України № 172 від 01.06.2011 затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву (далі - Порядок), згідно п. 2 якого банк визначає заборгованість за активними банківськими операціями як безнадійну (далі - безнадійна заборгованість) відповідно до методики, установленої Положенням про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженим постановою Правління Національного банку України № 23 від 25.01.2012.

Згідно п. 3 Порядку банк має право відшкодувати (списати) за рахунок резерву безнадійну заборгованість, яка включає суму основної заборгованості перед банком та/або нараховані доходи (борг боржника), за якою є прострочення погашення боргу або його частини понад 180 днів.

Відповідно до даних, наведених у поданому позивачем звіті ТОВ "Ако-Експерт" кількість днів прострочення заборгованості боржника за Кредитним договором (ОСОБА_5) склала - 1 434 дні.

Крім того, згідно викладеного в звіті категорія ризику приймалася V, з огляду на прострочку за основним боргом понад 180 днів, при цьому аналіз фінансового стану позичальника експерт не проводив. У звіті вказано, що якщо прострочка за кредитом становить більше 180 діб, то ризик такого кредиту приймається 100 % (V категорія якості), і є реалізованим ризиком, таким що настав. При цьому, як зазначено в звіті, кредитна справа та сам об'єкт забезпечення кредиту знаходиться на не підконтрольній території - зона АТО.

З огляду на вказане, суд критично відноситься до наданого звіту про незалежну оцінку, згідно якого вартість права вимоги складає на 08.12.2014 2 260 480, 08 грн., та не приймає його у якості належного доказу.

Згідно з п. 5 Порядку рішення про відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості приймається виконавчим органом банку (правлінням або радою директорів банку).

Отже, на підставі викладеного та детального дослідження звіту про оцінку права вимоги суд дійшов висновку, що не відповідають дійсності твердження позивача, що договір факторингу укладено за заниженою вартістю.

Крім того, суд зазначає наступне. Пунктом 1.19 Положення про виведення неплатоспроспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 16.04.2015 року № 75 (далі - Положення), визначено порядок проведення аналізу договорів на предмет їх нікчемності. Так, уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право запланувати у кошторисі витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації, витрати на залучення аудитора(ів) для проведення спільної перевірки правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення таких, що є нікчемними, та інвентаризації банківських активів.

У разі необхідності залучення аудитора(ів) для неплатоспроможного банку та оплати їх послуг уповноважена особа Фонду після затвердження виконавчою дирекцією Фонду кошторису витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації, вносить на розгляд виконавчої дирекції Фонду відповідно до цього Положення зміни до такого кошторису разом з кандидатурами аудитора(ів).

Уповноважена особа Фонду на тимчасову адміністрацію має право залучати аудитора(ів), які визначені Фондом, у межах кошторису витрат, пов'язаних зі здійсненням тимчасової адміністрації.

За умови недостатності коштів у банку для оплати витрат, пов'язаних із залученням до роботи аудитора(ів), виконавча дирекція Фонду може прийняти рішення про надання цільової позики на оплату таких витрат банку за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, зазначеним Положенням чітко зазначено, що для проведення перевірки правочинів на предмет виявлення таких, що є нікчемними залучається аудитор, який у своїй діяльності керується Законом України "Про аудиторську діяльність".

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про аудиторську діяльність" аудит - це перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів.

Разом з тим, уповноважена особа Фонду не провела аудиторський аналіз договорів факторингу, у тому числі, спірного договору, як це передбачено п. 1.19 Положення, а замість цього звернулась до суб'єкта оціночної діяльності ТОВ "Ако Експерт", який у своїй діяльності керується Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в України", відповідно до якого оцінка майна, майнових прав - це визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб'єкта оціночної діяльності.

Окрім усього, позивач не довів суду того факту, що розмір відступленого права вимоги становить саме 2 277 153, 86 грн., зокрема, банк не надав первинних документів за кредитним договором, що свідчать про стан виконання цього договору, доказів звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого могла бути погашена кредитна заборгованість, або відомості про те, що звернення стягнення не відбулось (станом на час укладення спірних правочинів - 08.12.2014).

Стосовно посилань позивача на укладення договору з перевищенням повноважень слід зазначити наступне

Відповідно до п. 9.9. статуту ПАТ "Укрбізнесбанк" голова правління має право самостійно (без попереднього або додаткового погодження з органами управління банку) приймати рішення про укладення (в тому числі, укладати або делегувати іншим особам право укладати) будь-яких угод/договорів, крім випадків, коли прийняття рішення про укладення певних угод/договорів віднесено цим статутом до виключної компетенції спостережної ради або загальних зборів акціонерів.

Згідно з пп. 17) п. 8.2.1. статуту ПАТ "Укрбізнесбанк" до виключної компетенції Спостережної ради ПАТ "Укрбізнесбанк" належить зокрема прийняття рішення про вчинення значних правочинів у випадках, передбачених чинним законодавством.

Пункт 12.1. статуту ПАТ "Укрбізнесбанк" визначає, що значний правочин це правочин, учинений банком, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10-ть (десять) і більше відсотків вартості активів банка, за даними останньої річної фінансової звітності.

Договір факторингу не є значним правочином в розумінні п. 12.1. статуту, оскільки сума, що є його предметом складає менше ніж 10 (десять) відсотків вартості активів банку, які у 2013 році становлять 577 096 161,28 грн.

Крім цього, договір факторингу не є безоплатним, оскільки передача права вимоги до боржника передана в обмін на фінансування позивача в сумі 22 771, 54 грн.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Заявляючи позов про визнання недійсними договорів позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочину недійсним і настанням відповідних наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Так, частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що договір суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Згідно з п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання недійсними договору факторингу № 10 від 08.12.2014 та договору про відступлення права вимоги від 08.12.2014, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1880 відсутні.

З огляду на те, що вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу документи є похідною від вимоги про визнання договору факторингу недійсним, в позові в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст. 49, ст.ст. 82-85 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Український Бізнес Банк" Білої Ірини Володимирівни відмовити повністю.

2. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк