РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/29019/15

За позовом Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних справ» в інтересах:

1) Компанії BROADCAST MUSIC, INC (BMI),

2) Компанії PERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED (PRS)

до Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»)

третя особа, без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Всеукраїнська громадська організація «Скарбниця авторів музики»

про стягнення компенсації та штрафу

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Широка С.І.;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних справ» в інтересах Компанії BROADCAST MUSIC, INC (BMI) (далі-позивач-1) та Компанії PERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED (PRS) (далі-позивач-2) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») (далі-відповідач) про стягнення компенсації за порушення майнових авторських прав у розмірі 27 560, 00 грн. та штрафу у сумі 2 756, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.12.2015 за участю представників сторін, яких зобов'язано виконати вимоги суду.

07.12.2015 судове засідання не відбулося у зв'язку із проходженням суддею Бондарчук В.В. щорічної підготовки у Національній школі суддів України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 розгляд справи призначено до розгляду у судовому засіданні на 21.12.2015 за участю уповноважених представників сторін.

У судовому засіданні 21.12.2015 представник позивачів подав клопотання, у якому просив суд витребувати у Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») наступні документи:

1) Ліцензію на мовлення Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»), видану Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення;

2) Ліцензію на користування радіочастотним ресурсом України, видану Приватному підприємству «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.12.2015 витребувано у Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, будинок 54/1, ) у строк до 13.01.2016: Ліцензію на мовлення Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»), видану Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та Ліцензію на користування радіочастотним ресурсом України, видану Приватному підприємству «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»), розгляд справи відкладено та призначено судове засідання на 18.01.2016 за участю представників сторін.

22.12.2015 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що на підставі ліцензійного договору № 8 від 01.10.2012, укладеного із Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» відповідачу надано право на публічне сповіщення в ефірі музичних творів.

Також, 22.12.2015 представник відповідача подав клопотання про залучення до участі у справі третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» у зв'язку з тим, що 01.10.2015 між Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» (далі - ВГО «СаМ») та Приватним підприємством «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио» (далі - користувач) укладено ліцензійний договір № 8, умовами якого передбачено, що ВГО «СаМ» від імені авторів та їх правонаступників, включаючи зарубіжних, надає користувачеві на умовах, визначених даним договором, невиключне право на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ВГО «СаМ» та інших організацій колективного управління, які створені авторами і (або) виконавцями для захисту і управління їх майновими правами на твори та (або) їх виконання, з якими підписані договори про співпрацю на території згідно ліцензій на мовлення, виданих користувачу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення.

18.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивачів подав письмові пояснення № 1 з урахуванням відзиву відповідача, в яких зазначає, що наявність одного лише ліцензійного договору є недостатнім доказом правомірного використання спірних музичних творів відповідачем, останній повинен довести, що за даним ліцензійним договором сплачується авторська винагорода, а Всеукраїнська громадська організація «Скарбниця авторів музики» повинна надати докази розподілу авторської винагороди за спірними музичними творами.

Крім того, 18.01.2016 представник позивачів подав клопотання про залучення третьої особи, в якому просив суд:

1) залучити до участі у справі Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» третьою особою, без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача;

2) зобов'язати Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» надати інформацію щодо розподілу зібраної авторської винагороди за використання музичного твору «Relax» (автори/композитори - Eede Nicholas, Penniman Michael Holbrook), який було публічно сповіщено в ефірі належної відповідачу радіостанції «Любимое радио» 07.10.2015 з 11 год. 52 хв. до 12 год. 46 хв.;

3) зобов'язання Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио» надати документи, що підтверджують перерахування авторської винагороди за Ліцензійним договором № 8 від 01.10.2012, укладеним із Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» за весь період дії вказаного ліцензійного договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва 18.01.2016 залучено Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» третьою особою без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, зокрема, зобов'язано Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» надати письмові пояснення з приводу заявлених позовних вимог та докази на підтвердження викладених обставин, розгляд справи відкладено на 28.01.2016 за участю представників сторін.

28.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник третьої особи подав письмові пояснення, в яких повідомив суд, що на сьогоднішній день у Всеукраїнської громадської організації «Скарбниця авторів музики» відсутні будь-які претензії до відповідача, щодо виконання умов договору № 8 від 01.10.2012, зокрема, за попередньою домовленістю повна оплата авторської винагороди на 2015 рік по договору № 8 від 01.10.2012 зі сторони відповідача буде здійснена не пізніше 29.02.2016.

Крім того, третя особа зазначає, що правовідносини між Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» та Приватним підприємством «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») в частині оплати останнім авторської винагороди та її подальшого розподілу виходить за межі предмету спору, що розглядаються судом.

Представник відповідача у судовому засіданні 28.01.2016 надав копії ліцензії на мовлення Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»), видані Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення та ліцензії на користування радіочастотним ресурсом України.

Розгляд справи відкладався у порядку ст. 77 ГПК України до 22.02.2016.

19.02.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивачів надав клопотання, у якому просив суд залучити до участі у справі Всеукраїнську громадську організацію «Скарбниця авторів музики» у якості відповідача-2, а також відкласти розгляд даної справи.

Суд відхилив клопотання представника позивачів про залучення до участі у справі Всеукраїнської громадської організації «Скарбниця авторів музики» у якості іншого відповідача, з підстав необґрунтованості, враховуючи, що до Всеукраїнської громадської організації «Скарбниця авторів музики» позивачем не заявлено жодних вимог.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

10.03.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивачів подав письмові пояснення, в яких зазначає, що у тексті ліцензійного договору № 8 від 01.10.2015, укладеного між Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» та Приватним підприємством «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио»), відсутнє визначення об'єктів авторського права, щодо яких ліцензійний договір укладався, що є ознакою відсутності погодження сторін ліцензійного договору його предмету, а отже, згідно приписів ч. 8 ст. 181 ГК України, договір є неукладеним.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання не з'явилися, причин неявки суду не повідомили, однак про дату, час та місце розгляду справи, були повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою повноважного представника відповідача та поштовим повідомленням про вручення ухвали суду третій особі.

Приймаючи до уваги, що представники відповідача та третьої особи були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, суд вважає, що неявка у судове засідання представників відповідача та третьої особи не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є організацію колективного управління, яка діє на підставі Статуту, затвердженого наказом Державної служби інтелектуальної власності від 10.10.2014 року № 440-н і зареєстрованого державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві 14.10.2014 № 2047929, Свідоцтва Державного департаменту інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України "Про облік організацій колективного управління" № 3/2003 від 22.08.2003 року та відповідно до положень ст.ст. 47-49 Закону України "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон) управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права.

Відповідно до своїх повноважень, передбачених положеннями статей 47-49 Закону, позивач на території України управляє виключними майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання творів авторів (в тому числі шляхом публічного виконання), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, здійснює захист порушених авторських прав.

Згідно ст. 45 Закону, суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами, зокрема, через організацію колективного управління.

Частиною 1 ст. 47 Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління.

Згідно ч. 4 ст. 47 Закону, організації колективного управління можуть управляти на території України майновими правами іноземних суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями, в тому числі й про взаємне представництво інтересів. Організації колективного управління можуть доручати на основі договорів з аналогічними іноземними організаціями управляти на колективній основі за кордоном майновими правами українських суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, у тому числі й про взаємне представництво інтересів.

У відповідності з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо в організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

Так, на підтвердження повноважень Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на колективне управління виключними майновими авторськими правами Broadcast Music, Inc. (далі - ВМІ) способом публічного виконання спірних музичних творів свідчить укладений між сторонами договір про взаємне представництво інтересів від 31.12.2004 року, умовами якого передбачено, що ВМІ передає Агентству виключне право на території України видавати дозволи на будь-яке виконання - публічне виконання, публічне сповіщення (в тому числі ретрансляція) та публічний показ творів - музичні композиції з текстом або без тексту (в тому числі рингтони), але сюди не включаються драматичні права, право на виконання музично-драматичних творів, право представляти індивідуальні твори в драматичних постановках або право використовувати музику, на яку є дозвіл відповідно до даного договору, у будь-якому іншому контексті, що може являти собою використання «великих прав» за даним договором.

Відповідно до п. 10 статті ІІІ, в редакції додаткової угоди від 11.03.2013 року до договору, Агентство з метою ідентифікації музичних творів з репертуару іншої сторони даного договору може використовувати інформацію з CIS-Net (мережа баз даних (також званих вузлами) побудованих на основі Стандартів CIS, а також із WID (база даних інформації про музичні твори) та IPI (база даних, що містить інформацію про зацікавлених осіб, їх імена (включаючи сценічні), їх права).

Також, на підтвердження повноважень Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" на колективне управління виключними майновими авторськими правами Компанії Performing Right Society Limited (далі - PRS) способом публічного виконання спірних музичних творів свідчить укладений між сторонами договір про взаємне представництво інтересів, умовами якого передбачено, що згідно з даним договором PRS надає ДО УААСП невиключне право видавати на території, на якій діє остання, необхідні дозволи на всі види публічного виконання музичних творів з текстом або без тексту, що охороняються згідно з національним законодавством, двосторонніми угодами та багатосторонніми міжнародними конвенціями в галузі авторського права (копірайт, інтелектуальна власність і т.п.) як тих, що діють нині, так і таких, що будуть прийняті і наберуть чинності під час дії даного договору.

За умовами даного договору термін «публічне виконання» включає будь-які звукові супроводи та виконання, доступні для слухового сприйняття публіки в будь-якому місці на території, на якій діє кожне з договірних товариств, якими б засобами і яким би чином це не досягалось, включаючи як засоби вже відомі і такі, що використовуються, так і ті, що можуть бути винайдені і почати використовуватись в період чинності даного договору. Термін «публічне виконання» включає в себе, зокрема: живе виконання за допомогою інструментів чи голосу; виконання за допомогою інструментів чи голосу; виконання за допомогою механічних засобів, таких як фонографічні записи, магнітні стрічки, магнітні плівки та звукові доріжки (магнітні та інші); таке, що передається засобами проекції (звукові фільми), в передачах організацій мовлення (такі, як радіо і телебачення, передані напряму або ретрансльовані, та ін.), а також за допомогою засобів бездротового прийому (радіо- і телеприймачів, та телепоглинаючих засобів тощо та аналогічних засобів та обладнання і т. ін.)

Відповідно до ст. 2 договору, невиключне право видавати дозволи на виконання, як це передбачено ст. 1, уповноважує кожне товариство в обсязі його повноважень, які випливають з даного договору, а також з його власного статуту та правил, а також національного законодавства країни або країн, у яких діє товариство, зокрема:

- дозволяти або забороняти як від свого імені, так і від імені зацікавленого власника авторського права, публічні виконання творів з репертуару іншого товариства, а також надавати усі необхідні дозволи на такі виконання;

- пред'являти та підтримувати від свого імені, так і від імені зацікавленого власника авторського права будь-які судові позови проти будь-яких фізичних або юридичних осіб, органів виконавчої влади або інших органів, що несуть відповідальність за неправомірне виконання відповідних творів; вести справи, укладати мирові угоди, передавати спори на арбітражний розгляд, звертатися до суду, спеціального чи адміністративного трибуналу.

Даний договір вступає в силу з 01.06.2006 та відповідно до положень статті 14, діє до 31.12.2007, якщо тільки його не буде припинено будь-якою із сторін повідомленням рекомендованим листом до закінчення цього періоду (п.1 ст. 13 договору).

Також, до договору про взаємне представництво інтересів укладено додаток І, додаток ІІ, додаткові угоди від 30.12.2006, від 01.11.2007 та від 07.07.2010.

Зокрема, додатковою угодою від 01.11.2007, сторони внесли зміни до статті 13 договору та виклали її в наступній редакції:

За умовами дотримання положень статті 14 даний договір продовжує діяти до тих пір, поки його не буде припинено яким-небудь із товариств шляхом надсилання письмового повідомлення не менше ніж за три місяці. Будь-яке з товариств матиме можливість обмежити припинення умов правом на виконання стосовно лише однієї або кількох наступних форм використання; онлайнове та мобільне використання, супутникове сповіщення, кабельна ретрансляція програм, сповіщуваних через супутників.

Крім того, Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" є постійним і повноважним членом міжнародної неурядової організації - Міжнародна конфедерація авторських та композиторських товариств (CISAC), заснованої у 1926 році з метою забезпечення захисту творців духовних цінностей і координації технічної діяльності між товариствами авторів та композиторів. Зазначене підтверджується, зокрема, листом Міжнародна конфедерація авторських та композиторських товариств (CISAC) від 02.04.2013 року, в якому зазначено, що ДП УААСП (правонаступником якого є Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав") є визнаним членом CISAC з 15.12.2000 року та зобов'язане діяти згідно з правилами CISAC. Кожне товариство має повну детальну інформацію щодо кожного члена та кожного твору створеного його членами. Інформація про твори, надана членами кожного товариства також надається кожному товариству-партнеру. Товариства можуть отримати дані за допомогою юридично дійсних та аутентичних електронних баз даних, які складають частину мережевого проекту Загальна Інформаційна Система CISAC ("CIS-net"), наприклад: товариство до якого належить певний композитор, автор або видавець, може бути визначене, якщо звернутися до так званого каталогу Зацікавлених Сторін (більш відома як "ІРІ"). Управління ІРІ було передано швейцарському товариству SUISA. ІРІ - електронна база даних, яка вміщує інформацію про композиторів, авторів та видавців творів, які захищені авторським правом, і яка надається товариством SUISA для всіх товариств світу у електронному вигляді.

Також, між SUISA Швейцарським товариством з прав авторів на музичні твори, як власником і менеджером ІРІ Системи, та Державним підприємством "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (правонаступником якого є Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав"), як користувачем, була укладена Угода користувачів ІРІ, відповідно до якої користувачу надано доступ до системи ІРІ.

З виписки із системи ІРІ вбачається, що авторські майнові права на твір «Relax», виконавець Mika, знаходяться в управлінні іноземних організацій колективного управління - Performing Right Society Limited та BROADCAST MUSIC, INC (BMI). Відповідно до договорів про взаємне представництво інтересів укладених між вище зазначеними іноземними організаціями колективного управління та Державною організацією "Українське агентство з авторських та суміжних прав", на території України авторськими майновими правами щодо перелічених творів управляє Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав".

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що Державна організація "Українське агентство з авторських та суміжних прав" (далі - Агентство) здійснює колективне управління виключними майновими авторським правами Компаній Performing Right Society Limited та BROADCAST MUSIC, INC (BMI) на перелічені вище музичні твори.

Так, до майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Відповідно до наказу Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" № Ф/130/15 від 06.10.2015 «Про проведення фіксації» на виконання ст. 49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», з метою здійснення фіксації порушення авторських прав під час публічного сповіщення творів з репертуару Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав", направлено начальника відділу моніторингу та фіксації правопорушень авторського права управління зборів авторської винагороди Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" ОСОБА_3 07.10.2015 на фіксацію на матеріальні носії (аудіо та/або відео) факту публічного сповіщення творів радіостанцією «Любимое радио» (Приватне підприємство «Компанія «Нова хвиля»). Результати фіксації оформити у вигляді «Акту».

Як зазначає позивач, актом фіксації публічного сповіщення творів від 07.10.2015, складеним уповноваженим представником Державної організації "Українське агентство з авторських та суміжних прав" ОСОБА_3 та відеозаписом публічного сповіщення на відеокамеру було встановлено, що на радіостанції «Любимое радио», яка належить Приватному підприємству «Компанія «Нова хвиля» в період з 11 год. 52 хв. до 12 год. 46 хв. здійснено публічне сповіщення музичного твору «Relax», виконавець Mika.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. «а», статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» зазначено, що враховуючи приписи статті 33 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Як встановлено судом вище, на підтвердження факту використання відповідачем твору «Relax», виконавець Mika в радіоефірі «Любимое радио», позивачем надано відеозаписи публічного сповіщення та акт фіксації від 07.10.2015.

У процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав на публічне сповіщення, з приводу чого суд встановив наступне.

З проведених відеозаписів достовірно вбачається, що публічне сповіщення музичних творів відбувається в радіоефірі «Любимое радио» на частоті 104,0 МГц з 11 год. 52 хв. до 12 год. 46 хв. 07.10.2015 саме в місті Києві, оскільки з 48 хв. 42 сек. по 49 хв. в ефірі пролунала реклама клубу «Atlas».

З інтернет ресурсу вбачається, що клуб «Atlas» знаходиться лише у м. Києві за адресою: вул. Артема, 37-41.

Крім того, відповідно до матеріалів справи, 06.06.2008 та 25.02.2008 Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення видано Приватному підприємству «Компанія «Нова хвиля» ліцензії серії НР № 00088-м та НР № 00087-м на мовлення.

Згідно Ліцензії серії НР № 00088-м від 06.06.2008, вихідні дані (логотип, позивні, емблема) - «ЛЮБИМОЕ РАДИО».

Вид мовлення: ефірне (радіомовлення).

Територія розповсюдження програм: регіональне.

Відповідно до додатку № 3 до ліцензії мовлен7ня серія НР № 00088-м від 07.06.2015.

Для наземного ефірного та мережевого мовлення: м. Київ, вул. Дорогожицька, 10, частота - 104, 0 МГц, потужність передавача - 4, 0 кВт, територія розповсюдження програм - м. Київ та Київська область.

Таким чином, на території міста Києва відповідач здійснював публічне сповіщення музичних творів в радіоефірі «Любимое радио».

Також суд зазначає, що позивач мав право провести відеофіксацію, з огляду на положення пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. N 71 «Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань», за яким, суб'єкти комерційного використання повинні, зокрема, не перешкоджати представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

На підтвердження правомірності використання вказаного вище твору, відповідачем надано суду ліцензійний договір № 8 від 01.10.2012 укладеного між Всеукраїнською громадською організацією «Скарбниця авторів музики» (далі - ВГО «СаМ») та Приватним підприємством «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио» (далі - користувач), умовами якого передбачено, що ВГО «СаМ» від імені авторів та їх правонаступників, включаючи зарубіжних, надає користувачеві на умовах, визначених даним договором, невиключне право на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір творів з репертуару ВГО «СаМ» та інших організацій колективного управління, які створені авторами і (або) виконавцями для захисту і управління їх майновими правами на твори та (або) їх виконання, з якими підписані договори про співпрацю на території згідно ліцензій на мовлення, виданих користувачу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення.

Додатковою угодою № 2 від 31.12.2014 сторони внесли зміни до п. 2.1. ліцензійного договору № 8 від 01.10.2012 і виклали його у наступній редакції:

ВГО «СаМ» від імені авторів та їх правонаступників, включаючи зарубіжних, надає користувачу на умовах, визначених даним договором, невиключне право на публічне сповіщення шляхом передачі в ефір музичних творів на території згідно ліцензій на мовлення виданих користувачу Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, а користувач зобов'язується сплачувати ВГО «СаМ» авторську винагороду (роялті) відповідно до даного договору та закону.

Так, відповідно до ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У випадках, передбачених ліцензійним договором, може бути укладений субліцензійний договір, за яким ліцензіат надає іншій особі (субліцензіату) субліцензію на використання об'єкта права інтелектуальної власності. У цьому разі відповідальність перед ліцензіаром за дії субліцензіата несе ліцензіат, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір. Вважається, що за ліцензійним договором надається невиключна ліцензія, якщо інше не встановлено ліцензійним договором.

Предметом ліцензійного договору не можуть бути права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, які на момент укладення договору не були чинними.

Права на використання об'єкта права інтелектуальної власності та способи його використання, які не визначені у ліцензійному договорі, вважаються такими, що не надані ліцензіату.

У разі відсутності в ліцензійному договорі умови про територію, на яку поширюються надані права на використання об'єкта права інтелектуальної власності, дія ліцензії поширюється на територію України.

Якщо в ліцензійному договорі про видання або інше відтворення твору винагорода визначається у вигляді фіксованої грошової суми, то в договорі має бути встановлений максимальний тираж твору. Умови ліцензійного договору, які суперечать положенням цього Кодексу, є нікчемними.

Частиною другою статті 33 Закону України "Про авторське право і суміжні права" визначено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов. Умову договору щодо зобов'язання фактично використовувати твір може бути включено до договору в разі, якщо сторони визнають її істотною, і тільки у цьому випадку колишній правовласник може вимагати від користувача фактичного використання твору.

Відсутність у договорі вказівки на конкретний твір, право на який передається за цим договором, означає, що сторонами в такому разі не визначено предмет договору і, отже, він є неукладеним. Такі ж наслідки тягне за собою й відсутність у відповідному договорі хоча б однієї з умов, визначених згаданою нормою як істотна (п. 30.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності»).

Отже, проаналізувавши зміст ліцензійного договору № 8 від 01.10.2012, суд відзначає, що останній не містить вказівки на конкретний твір, право на який передається за цим договором, що означає, що сторонами в такому разі не визначено предмет договору, відповідно він є неукладеним.

Тож, враховуючи зазначене вище, судом не приймається до уваги твердження відповідача про наявність в останнього необхідного обсягу прав на використання музичного твору.

Таким чином, судом встановлено, що виключні майнові авторські права на музичний твір «Relax», виконавець Mika належать позивачам.

Статтею 445 ЦК України передбачено право автора на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.

Згідно статті 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. «г» ч. 1 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого

порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у

встановлених пунктом «г» ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України «Про авторське право і суміжні права» зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. «г» п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України «Про авторське право і суміжні права», об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до вимог ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд оцінює докази на своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 27 560, 00 грн. компенсації (по 20 мінімальних заробітних плат на користь кожного автора та видавця).

Відповідно до п. 51.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності», у визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

Так, у відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року встановлено розмір мінімальної заробітної плати 1 378, 00 грн. на місяць.

Однак, суд вважає визначений позивачем розмір компенсації необґрунтованим з огляду на наступне.

Позивач належними засобами доказування довів факт порушення відповідачем майнових прав суб'єкта авторського права шляхом вчинення дій, які визнаються порушенням авторського права, але належним чином не обґрунтував співвідношення розміру визначеної ним компенсації за порушення авторського права з розміром завданої неправомірним використанням об'єктів авторського права шкоди, що може бути визначена з урахуванням розміру збитків потерпілої особи, розміру доходу, отриманого відповідачем внаслідок правопорушення, тощо.

За таких обставин, вимоги позивача про зобов'язання відповідача сплатити компенсацію за порушення майнових прав суб'єктів авторського права підлягають задоволенню частково у розмірі 13 780, 00 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 756, 00 грн. штрафу за порушення майнових авторських прав, суд відзначає таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача. Сума штрафів передається у встановленому порядку до Державного бюджету України.

За таких обставин, враховуючи зазначені вище норми закону, суд приходить до висновку, що вимога в цій частині підлягає також частковому задоволенню, у розмірі 1 378, 00 грн. - 10 % від суми присудженої судом на користь позивачів.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних справ» в інтересах 1) Компанії BROADCAST MUSIC, INC (BMI) та 2) Компанії PERFORMING RIGHT SOCIETY LIMITED (PRS) задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 54/1, ідентифікаційний код - 23364928) на користь Державної організації «Українське агентство з авторських та суміжних справ» (01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 41-А, офісне приміщення, 1-3, ідентифікаційний код - 31025266) в інтересах Компанії BROADCAST MUSIC, INC (BMI) (320, West 57th Street, New York, 10019-3790, U.S.A.) та Компанії Performing Right Society Limited (29/33, Berners Street. London W1T 3 AB) 13 780 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп. - компенсації за порушення майнових авторських прав та 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Компанія «Нова хвиля» (радіостанція «Любимое радио») (01032, м. Київ, бульвар Т. Шевченка, буд. 54/1, ідентифікаційний код - 23364928) до Державного бюджету України 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - штрафу.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 15.03.2016.

Суддя Бондарчук В.В.