ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.03.16р. Справа № 904/491/16

За позовом Державне підприємство "КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ", 50014, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1

до Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул.Олейникова, 12-16

про стягнення заборгованості 16012,08 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача ОСОБА_2 - представник за довіреністю № 31/01 від 04.01.2016 року

від відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Криворізька Теплоцентраль" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 8265,51 грн. - основного боргу, 3% річних - 254,92 грн., пені - 3983,66 грн., індекс інфляції - 2952,16 грн. та штрафу - 555,83 грн., а всього - 16012,08 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії від 03.03.2014 року за № 105.

Відповідач мотивований відзив на позовну заяву не надав, в судові засідання 18.02.2016 року та 09.03.2016 року не з'явився.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 18.02.2016 року юридичне місцезнаходження відповідача: 50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Олейникова, 12-16 куди судом і надсилались ухвали суду.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2 постанови).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Справа згідно зі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України розглядається за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

03.03.2014 року між Державним підприємством "Криворізька теплоцентраль" (теплопостачальна організація, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач, відповідач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №105, відповідно до умов якого теплопостачальна організація-продавець бере на себе зобов'язання постачати споживачеві-покупцю теплову енергію в потрібних йому обсягах, а споживач-покупець зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (а.с. 17-19).

Цей договір набуває чинності з моменту фактичного надання послуг з теплопостачання та діє до 31.12.2014 року, з урахуванням частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України. Договір припиняє свою дію у випадках: закінчення строку, на який він був укладений, взаємної згоди сторін про його припинення; прийняття відповідного рішення господарським судом, ліквідації однієї із сторін (п. 10.1 Договору).

Припинення дії договору не звільняє споживача-покупця від обов'язку повної сплати за спожиту теплову енергію. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про припинення дії договору не буде письмово заявлено однією із сторін (п.п. 10.2, 10.3. договору).

Згідно з п. 2.1 Договору теплова енергія постачається споживачу-покупцю в обсягах, визначених додатком 1 до цього договору, що є його невід'ємною частиною, на такі потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального періоду; гаряче водопостачання - протягом року (за наявності виділеного об'єму природного газу).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що облік обсягу споживання споживачем-покупцем теплової енергії проводиться за приладами комерційного обліку, у разі їх відсутності розрахунковим способом.

Облік обсягу споживання теплової енергії і параметрів теплоносія проводиться за комерційними приладами обліку на межі балансової належності теплових мереж теплопостачальної організації та споживача-покупця або за домовленістю сторін в іншому місці (п.5.2 договору).

Межа балансової належності (експлуатаційної відповідальності) оформлюється у вигляді акта зі схемами теплових мереж, підписаного сторонами у двосторонньому порядку, який є невід'ємною частиною договору та не може бути змінено в односторонньому порядку (п.5.3 Договору).

Згідно Дислокації обєктів споживача постачальник проводить відпуск теплової енергії для потреб опалення по об'єкту споживача, який розташований за адресою: вул. Бикова, 7/23 (магазин). Дане приміщення знаходиться у власності відповідача на підставі договору купівлі продажу ВСЕ №297839 від 07.10.2005 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №8682765 від 19.10.2005 року (а.с. 22).

Відповідно до п. 6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем-покупцем, проводяться в грошовій формі відповідно тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України.

Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.2 договору).

Оплата за теплову енергію здійснюється споживачем-покупцем виключно грошовими коштами, відповідно до тарифів, встановлених згідно чинного законодавства України, шляхом 30 відсоткової попередньої оплати вартості планових обсягів споживання теплової енергії за 5 днів до початку здійснення споживання. Решта 70 відсотків вартості планових обсягів споживання теплової енергії сплачується споживачем-покупцем протягом місяця споживання теплової енергії. Кошти, які надійшли при цьому від споживача-покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості споживача-покупця за цим договором. Остаточний розрахунок за фактично спожиту споживачем-покупцем теплову енергію здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місцем споживання теплової енергії (п. 6.3 договору).

На виконання умов договору Державне підприємство "Криворізька теплоцентраль" поставило фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 теплову енергію в період з травня 2014 року по листопад 2015 року на загальну суму 8265,51 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття (надання послуг) №5127 від 31.05.2014 року на суму 2856,56 грн., № 7183 від 30.11.2014 року на суму 665,47 грн., №8245 від 31.12.2014 року на суму 1025,09 грн., №741 від 31.01.2015 року на суму 1010,84 грн., № 2003 від 28.02.2015 року на суму 882,71 грн., №3201 від 31.03.2015 року на суму 1000,07 грн., №4431 від 30.04.2015 року на суму 281,64 грн., №5531 від 31.10.2015 року на суму 218,77 грн., №6395 від 30.11.2015 року на суму 324,36 грн. (а.с. 9-16).

Зазначені акти підписані позивачем та відповідачем без заперечень та скріплені печаткою позивача.

Одночасно згідно пояснень позивача від 09.03.2016 року та п. 4.2.5. договору з врученням відповідачу актів здачі-прийняття (надання послуг), позивачем було виставлено рахунки на оплату № 5327 від 31.05.2014 року, №7519 від 30.11.2014 року, №8627 від 31.12.2014 року, № 836 від 31.01.2015 року, №2049 від 28.02.2015 року, № 3166 від 31.03.2015 року, №4260 від 30.04.2015 року, №5429 від 31.10.2015 року, №6279 від 30.11.2015 року, копії яких містяться в матеріалах справи.

Проте, в порушення своїх зобов'язань за договором (п. 6.1 договору), відповідач поставлену теплову енергію в період з травня 2014 року по листопад 2015 року на загальну суму 8265,51 грн., не оплатив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 8 265,51 грн., яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до стягнення.

Відповідно до ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює вимогу щодо виконання зобов'язань належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 3983,66 грн. за загальний період з 21.06.2014 року по 01.01.2016 року та штрафу в розмірі 555,83 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст.ст. 216-217, 230-231 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 611 ЦК України одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст.548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу, розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно до положень ч. 2 ст.551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (надалі-Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 квітня 2012 р. у справі N 3-24гс12 та від 9 квітня 2012 року у справі №3-88гс11 Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК можливе одночасне стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань. В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою ст. 627 Цивільного кодексу України.

Згідно п. 7.3 договору за порушення строків сплати споживачем-покупцем за отриману теплову енергію, у нього стягується пеня у розмірі не більше подвійної облікової ставки НБУ, за які допущено прострочення за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної суми. Період за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки. Строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у три роки.

За несвоєчасну оплату поставленої теплової енергії позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у сумі 3983,66 грн. за загальний період з 21.06.2014 року по 01.01.2016 року та штраф у розмірі 555,83 грн.

При перевірці правильності нарахування пені та штрафу судом встановлено, що зазначений розрахунок проведено вірно, а тому вимога про стягнення пені в розмірі 3983,66 грн. та штрафу в розмірі 555,83 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача 3% за період з 21.06.2014 року по 01.01.2016 року у розмірі 254,92 грн. та інфляційні втрати за період з липня 2014 року по грудень 2015 року у розмірі 2952,16 грн.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобовязань на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тому підставою відповідальності за грошовим зобов'язанням є сам факт порушення зобов'язання, який полягає в неповерненні відповідних грошових коштів у строк, і цей факт є вирішальним для застосування такої відповідальності.

За своїми ознаками три відсотки річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійним способом захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Відповідно до п. 3.2. Постанови Пленуму ВГСУ Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань №14 від 17.12.2013 року, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, у відповідності до вимог чинного законодавства, у звязку з чим позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 2952,16 грн. та 3% річних у розмірі 254,92 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже факт неналежного виконання відповідачем зобовязань, щодо своєчасної оплати за спожиту теплову енергію встановлено судом та доведено матеріалами справи.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 1, 2, 49, 64, 82, 84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Олейникова, 12-16, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Державного підприємства "Криворізька теплоцентраль" (50014, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрична, 1, ідентифікаційний код 00130850) заборгованість у розмірі 8265 (вісім тисяч двісті шістдесят п'ять) грн. 51 коп., 3% річних у розмірі 254 (двісті п'ятдесят чотири) грн. 92 коп., пеню у розмірі 3983 (три тисячі дев'ятсот вісімдесят три) грн. 66 коп., індекс інфляції у розмірі 2952 (дві тисячі дев'ятсот п'ятдесят дві) грн. 16 коп., штраф у розмірі 555 (п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.., про що видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено15.03.2015

Суддя ОСОБА_3