КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа№ 910/23555/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тищенко А.І.

Гаврилюка О.М.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 09.03.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги заступника прокурора міста Києва та приватного підприємства «Авто-Альянс» на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 (повне рішення складено 23.11.2015)

у справі №910/23555/15(суддя Карабань Я.А.)

за позовом першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі:

1) Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

2) державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант»

до приватного підприємства «Авто-Альянс»

про стягнення заборгованості в сумі 96 385,40 грн., розірвання договору оренди та повернення орендованого нежитлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 позов задоволено частково. Розірвано договір від 03.02.2003 №46 на оренду нежитлових приміщень, який укладено між ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» та ПП «Авто-Альянс». Зобов'язано ПП «Авто-Альянс» передати ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, буд. 5. Стягнуто з ПП «Авто-Альянс» у дохід Державного бюджету України заборгованість за орендною платою в сумі 87 861,71 грн., 6 032,18 грн. пені та 1 877,00 грн. судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру та 2 436,00 грн. судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду заступник прокурора міста Києва звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 скасувати в частині відмови у задоволені позову про стягнення інфляційних втрат та прийняти нове рішення суду, яким позов в цій частині задовольнити.

Ухвалою від 10.12.2015 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. прийнято до провадження зазначену вище апеляційну скаргу та призначено справу №910/23555/15 до розгляду у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

Крім того, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПП «Авто-Альянс» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 частково та прийняти нове рішення суду, яким стягнути з ПП «Авто-Альянс» заборгованість за орендною платою в сумі 87 861,71 грн., пені в сумі 6 032,18 грн., а у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору на оренди нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003 та зобов'язання повернути нежитлові приміщення ДП «НДІ «Квант» - відмовити.

17.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ПП «Авто-Альянс» надійшло уточнення до апеляційної скарги в якій скаржник просив провадження у справі щодо стягнення 87 861,71 грн. основного боргу та 6 032,18 грн. пені припинити, а у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору на оренди нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003 та зобов'язання повернути нежитлові приміщення ДП «НДІ «Квант» - відмовити.

Ухвалою від 20.01.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Лобань О.І., Федорчук Р.В. прийнято апеляційну скаргу ПП «Авто-Альянс» до провадження та спільного розгляду з апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва у справі №910/23555/15.

Відповідно до розпорядження секретаря судової палати Київського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 у зв'язку з перебуванням судді Федорчука Р.В. на лікарняному, змінено склад судової колегії на: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Лобань О.І.

Ухвалою від 25.01.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Гаврилюк О.М., Лобань О.І. прийнято до свого провадження вказані вище апеляційні скарги.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 09.03.2016 у зв'язку з перебуванням судді Лобаня О.І. на лікарняному, визначено для розгляду апеляційних скарг у справі №910/23555/15 колегію суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко А.І., Гаврилюк О.М.

Ухвалою від 09.03.2016 Київським апеляційним господарським судом у складі колегії суддів: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді Тищенко А.І., Гаврилюк О.М. прийнято апеляційні скарги заступника прокурора міста Києва та ПП «Авто-Альянс» до свого провадження.

16.02.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від державного концерну «Укроборонпром» надійшла клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів.

В обґрунтування поданого клопотання заявник зазначає, що ДК «Укроборонпром» є уповноваженим суб'єктом господарювання з управління майном переданих до його управління державних підприємств, в тому числі й державного майна ДП «НДІ «Квант», у зв'язку з цим рішення у даній справі безпосередньо вплине на права та обов'язки ДК «Укроборонпром».

Розглянувши подане клопотання, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів ухвалила відмовити ДК «Укроборонпром» у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів, оскільки заявником не наведено яким саме чином рішення у даній справі вплине на його права та обов'язки.

Прокурор, представник позивача-1 брали участь в судових засіданнях, надавали пояснення, підтримували доводи апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва, щодо апеляційної скарги ПП «Авто-Альянс» заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 скасувати в частині відмови у задоволені позову про стягнення інфляційних втрат та прийняти нове рішення суду, яким позов в цій частині задовольнити.

Представник позивача-2 брав участь у судовому засіданні 17.02.2016, надавав пояснення та просив у задоволенні позову щодо розірвання договору оренди нежитлових приміщень відмовити.

Представник відповідача брав участь у судових засіданнях 17.02.2016 та 09.03.2016, надавав пояснення, підтримував доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 скасувати, провадження щодо стягнення грошових коштів припинити та відмовити у задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору оренди нежитлових приміщень та повернення їх ДП «НДІ «Квант» відмовити. Крім того, представник просив у задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора міста Києва відмовити.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.02.2003 між НДІ «Квант» (орендодавець) та ПП «Авто-Альянс» (орендар) укладено договір на оренду нежитлових приміщень №46, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, що знаходиться на балансі ДП «НДІ «Квант». Вартість приміщення визначена згідно із звітом про оцінку майна і становить зо незалежною оцінкою станом на 01.11.2002 - 415 651,20 грн. Приміщення розташовані за адресою: 03150, м. Київ, вул. Димитрова, 5 (об'єкт оренди). Приміщення передаються в оренду для розміщення автосалону.

Пунктом 2.2. договору власником приміщення залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Відповідно до п. 3.1. договору орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з п. п. 3.2., 3.3. орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Орендна плата, перераховується до 12 числа кожного місяця наступного за звітним таким чином: 70% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок ДП «НДІ «Квант», а 30% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету. Копії платіжних доручень до бюджету (2 прим.) орендар повинен надавати орендодавцю в 3-денний термін після оплати. Один примірник платіжного доручення орендодавець повинен надавати до РВ Фонду держмайна України не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним.

Строк дії договору 10 років - з 16.07.2003 по 16.07.1013 включно (п. 10.1. договору).

17.02.2004 ДП «НДІ «Квант» передано, а ПП «Авто-Альянс» отримано об'єкт оренди, про що підтверджується актом приймання-передачі, який підписано сторонами договору та скріплено відбитками їх печаток. Копія вказаного акту міститься в матеріалах справи (а. с. 15).

17.07.2013 між сторонами укладено до додаткову угоду до договору, якою продовжено строк дії договору до 16.06.2016 включно.

Пунктами 2-4 додаткової угоди визначено, що на підставі Закону України від 21.04.2011 №3269 сторони зобов'язуються до кінця 2013 року з дня підписання додаткової угоди здійснити заходи щодо проведення нової оцінки об'єкта оренди. Якщо нова ціна орендованого майна буде відрізнятись від ціни, яка зазначена в договорі сторони зобов'язуються протягом місяця після надання нової оцінки об'єкта оренди внести зміни та доповнення до договору щодо розміру орендної плати. Орендар зобов'язується сплатити різницю в орендній платі з 16.07.2013, якщо така виникне внаслідок переоцінки об'єкта оренди.

Відповідно до п. 5 додаткової угоди у разі невиконання орендарем п. п. 2-4 додаткової угоди сторони погоджуються, що договір буде достроково розірвано.

У вересні 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву та ДП «НДІ «Квант» звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до ПП «Авто-Альянс» про: стягнення 87 861,71 грн. основної заборгованості, 2 491,51 грн. інфляційних збитків та 6 032,18 грн. пені; розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003; зобов'язання ПП «Авто-Альянс» повернути ДП «НДІ «Квант» за актом приймання-передавання нерухоме майно, а саме - нежилі приміщення загальною площею 192 кв. м, у корпусі 21, вул. Димитрова 5, м. Київ (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог).

В обґрунтування позовних вимог заступник прокурора зазначає, що відповідач не виконав обов'язку щодо внесення орендної плати в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість перед державним бюджетом.

При прийнятті оскаржуваного рішення місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення грошових коштів підлягають задоволенню частково, в частині стягнення основної заборгованості та пені, оскільки позивачем не надано суду розрахунку інфляційних втрат. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги щодо розірвання договору оренди та зобов'язання повернути орендовано майно підлягають задоволенню, оскільки відповідач впродовж більше трьох місяців порушував істотну умову договору оренди - не сплачував 30 % орендної плати, чим завдав збитків державному бюджету. Тому дана обставина надає всі законні підстави для застосування до спірного договору правил, встановлених 782 ЦК України, тобто розірвання договору на оренду нежитлових приміщень і як наслідок повернення нежитлових приміщень.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції заступник прокурора міста Києва зазначає, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, оскільки в матеріалах справи міститься детальний розрахунок інфляційних втрат.

Приватне підприємство «Авто-Альянс» в апеляційній скарзі вказує на те, що в суді першої інстанції від позивача-2 надійшла відмова від позову, проте місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні вказаної заяви та взяв до уваги заперечення прокурора і позивача-1, які не є сторонами договірних відносин у даній справі. Крім того, підстави для задоволення позову щодо розірвання договору оренди та повернення орендованого майна відсутні. Також відповідач зазначає, що судом першої інстанції невірно стягнуто суму судового збору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва підлягає задоволенню та апеляційна скарга ПП «Авто-Альянс» підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Пункт 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтями 525-526 ЦК України визначено, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання і одностороння зміна умов договору не допускаються, за винятком випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

У відповідності до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Так, судом першої інстанції встановлено, що станом на 24.09.2015 у відповідача існує заборгованість перед Державним бюджетом України з орендної плати у розмірі 87 861,71 грн.

Пунктом 3.3. договору передбачено, що орендар повинен здійснювати орендні платежі до 12 числа кожного місяця наступного за звітним таким чином: 70% орендної плати перераховуються орендарем на розрахунковий рахунок ДП «НДІ «Квант», а 30% орендної плати перераховується орендарем до державного бюджету.

Однак, на час розгляду справи в суді першої інстанції ПП «Авто-Альянс» не надано суду доказів належного виконання умов договору щодо сплати орендної плати, зокрема до Державного бюджету України.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає стягненню 87 861,71 грн. заборгованості з орендної плати за період з березня 2015 року по серпень 2015 року.

Згідно з ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягненню до бюджету та орендодавцю у визначеному п. 3.3 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Оскільки відповідач у встановлений договором строк свого обов'язку зі сплати орендної плати не виконав, прострочивши виконання грошового зобов'язання, позивач здійснив розрахунок пені у розмірі 6 032,18 грн. за період з 13.04.2015 по 24.09.2015.

Київський апеляційний господарський суд здійснивши перерахунок пені, який здійснено позивачем та перевірено господарським судом міста Києва, дійшов висновку, що він є арифметично вірним.

Отже, з ПП «Авто-Альянс» підлягає стягненню до Державного бюджету України 6 032,18 грн. пені за період з 13.04.2015 по 24.09.2015.

Також у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язку щодо здійснення орендної плати, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з березня 2015 року по серпень 2015 року у розмірі 2 491,51 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову в цій частині вказав на те, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунок інфляційних втрат. Проте, судова колегія вважає, що господарський суд міста Києва дійшов помилкового висновку, оскільки в матеріалах справи міститься розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2015 року по серпень 2015 року, який зроблено позивачем-1 (а. с. 154, т. 1).

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» №14 від 17.12.2013 з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з'ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов'язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов'язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Київський апеляційний господарський суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, який зроблено позивачем-1, дійшов висновку, що він є арифметично вірним, а тому з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню 2 491,51 грн. інфляційних втрат за період з березня 2015 року по серпень 2015 року.

Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про розірвання договору оренди нежитлових приміщень та зобов'язання ПП «Альянс-Авто» повернути орендовано майно підлягають задоволенню і є підстави для застосування ст. 782 ЦК України з огляду на наступне.

Згідно з п. 10.5 договору оренди за ініціативою однієї зі сторін договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством України.

Відповідно до ч. 4 ст. 188 ГК України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Частиною 3 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Так, з матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем-2 надано, а в суді апеляційної інстанції підтримано, клопотання про відмову у позові щодо розірвання договору оренди нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003 у зв'язку з тим, що розірвання даного договору призведе до погіршення скрутного фінансового становища ДП «НДІ «Квант».

Статтею 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендодавцями є підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна.

За умовами договору оренди та за приписами вказаної вище статті орендодавцем нежитлового приміщення площею 192 кв. м є саме ДП «НДІ «Квант».

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що заборгованість відповідача перед ДП «НДІ «Квант» (позивач-2), який є орендодавцем вказаного приміщення, була погашена під час розгляду справи в суді першої інстанції і останній, скориставшись своїм правом передбаченим ст. 22 ГПК України, відмовився від вимог в частині розірвання договору оренди та зобов'язання повернути орендоване приміщення.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам» від 23.03.2012 №7 визначено, що відмова прокурора від поданого ним позову не є обов'язковою для позивача, і так само відмова позивача від позову не є обов'язковою для прокурора, оскільки така відмова не означає вибуття позивача з процесу чи зміни його процесуального статусу. У відповідних випадках спір підлягає вирішенню по суті.

Враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції не була прийнята відмова позивача-2 від позову і суд продовжив розгляд справи по суті та прийняв рішення.

Однак, задовольняючи позовні вимоги прокурора щодо розірвання договору оренди нежитлового приміщення та зобов'язання орендаря повернути орендоване майно, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, діяв не в інтересах орендодавця - ДП «НДІ «Квант», про що також було зазначено позивачем-2.

Так, на думку колегії суддів, розірвання договору і повернення орендованого майна погіршить скрутне матеріальне становище, в якому перебуває ДП «НДІ «Квант».

Судова колегія звертає увагу на те, що пред'являючи позов в інтересах позивача-1 та позивача-2, першим заступником прокурора Шевченківського району м. Києва обґрунтовано позовні вимоги щодо стягнення бюджетних коштів на користь РВ Фонду державного майна України по м. Києву та зобов'язання вчинити дії саме на користь останнього, посилаючись на те, що відповідно до ст. 5 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» та ст. 287 ЦК України, позивач-1 є органом уповноваженим здійснювати контроль за виконанням зобов'язань та є орендодавцем в даних правовідносинах.

Проте, як вбачається з умов договору, орендодавцем нежитлового приміщення є ДП «НДІ «Квант», але прокурором не наведено жодного обґрунтування своїх вимог щодо порушення прав та інтересів саме позивача-2. Так, зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позов пред'явлено саме в інтересах РВ Фонду державного майна України по м. Києву, а не в інтересах ДП «НДІ «Квант», однак, суд першої інстанції не звернув уваги на дану обставину та не надав належну їй оцінку, що призвело до прийняття помилкового рішення.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також те, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву не є стороною договору оренди №46, тому у позивача-1 і прокурора були відсутні будь-які підстави пред'являти вимоги щодо розірвання вказаного договору та повернення орендованого приміщення, виходячи з вимог ст. 5 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», ст. ст. 782, 785 ЦК України.

Отже, з огляду на вищевикладене, позовні вимоги про розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003 та зобов'язання ПП «Авто-Альянс» повернути ДП «НДІ «Квант» за актом приймання-передавання нерухоме майно, а саме - нежилі приміщення загальною площею 192 кв. м, у корпусі 21, вул. Димитрова 5, м. Київ задоволенню не підлягають.

Стосовно посилань ПП «Авто-Альянс», що останній не погоджується з сумою судового збору, яка підлягала сплаті за подання даної апеляційної скарги, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015, який набрав чинності з 01.09.2015, встановлено розмір ставок судового збору, які підлягають сплаті при зверненні до господарського суду. Зокрема, ставка судового збору за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Пунктом 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Закону України «Про судовий збір» №01-06-2093/15 від 12.11.2015 визначено, що Законом передбачено сплату судового збору з апеляційної та касаційної скарг на рішення суду, виходячи з розміру ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви незалежно від того, чи оскаржується все рішення (постанова) суду в цілому чи його частина.

З матеріалів справи вбачається, що перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва звернувся до господарського суду з позовом 31.08.2015, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на конверті.

На час звернення першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва до суду з позовом за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставок судового збору становив 2 відсотки ціни позову, але не менше 1,5 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 60 розмірів мінімальних заробітних плат та за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Тобто, сума судового збору за подання позовної заяви становила - 1 927,71 грн. судового збору за вимоги майнового характеру (2% від 96 385,40 грн.) та по 1 218,00 грн. за вимоги немайнового характеру, разом - 4 363,71 грн., а відтак за подання апеляційної скарги - 4 800,08 грн. (110% ставки, яка підлягала при поданні позовної заяви).

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з нормами ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 прийнято з порушенням норм матеріального права.

Таким чином, апеляційна скарга заступника прокурора міста Києва підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ПП «Авто-Альянс» підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду міста Києва 16.11.2015 у справі №910/23555/15 слід скасувати частково про: задоволення позову про розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003, який укладено між ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» та ПП «Авто-Альянс»; зобов'язання ПП «Авто-Альянс» передати державному підприємству «Науково-дослідний інститут «Квант» за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5; відмову у задоволенні позову щодо стягнення 2 491,51 грн. інфляційних втрат. В цій частині прийняти нове рішення суду, яким стягнути з приватного підприємства «Авто-Альянс» в дохід Державного бюджету України 2 491,51 грн. інфляційних втрат. У позові щодо розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003, який укладено між ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» та ПП «Авто-Альянс» та зобов'язання ПП «Авто Альянс» передати ДП «Науково-дослідний інститут «Квант» за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5 відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва 16.11.2015 у справі №910/23555/15 слід залишити без змін.

Апеляційна скарга ПП «Авто-Альняс» щодо припинення провадження у справі в частині стягнення 87 861,71 грн. основного боргу та 6 032,18 грн. пені задоволенню не підлягає, оскільки вказані кошти були сплачені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 задовольнити.

2. Апеляційну скаргу приватного підприємства «Авто Альянс» на рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 задовольнити частково.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 16.11.2015 у справі №910/23555/15 скасувати частково про:

- задоволення позову про розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003, який укладено між державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» та приватним підприємством «Авто-Альянс»;

- зобов'язання приватного підприємства «Авто-Альянс» передати державному підприємству «Науково-дослідний інститут «Квант» за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5;

- відмову у задоволенні позову щодо стягнення 2 491,51 грн. інфляційних втрат.

В цій частині прийняти нове рішення суду, яким стягнути з приватного підприємства «Авто-Альянс» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 63-А, код 30928262) в дохід Державного бюджету України 2 491,51 грн. інфляційних втрат.

У позові щодо розірвання договору на оренду нежитлових приміщень №46 від 03.02.2003, який укладено між державним підприємством «Науково-дослідний інститут «Квант» та приватним підприємством «Авто-Альянс» та зобов'язання приватного підприємства «Авто-Альянс» передати державному підприємству «Науково-дослідний інститут «Квант» за актом приймання-передачі нежитлові приміщення загальною площею 192 кв. м у корпусі 21, розташовані за адресою: м. Київ, вул. Димитрова, 5 відмовити.

В іншій частині рішення господарського суду міста Києва 16.11.2015 у справі №910/23555/15 залишити без змін.

4. Стягнути з приватного підприємства «Авто-Альянс» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 63-А, код 30928262) до спеціального фонду Державного бюджету України 1 927,71 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

5. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (01032, м. Київ, бульв. Тараса Шевченка, 50-Г, код 19030825) та з державного підприємства «Науково-дослідний інститут «Квант» (03150, м. Київ, вул. Димитрова, 6, код 14308138) на користь приватного підприємства «Авто-Альянс» (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 63-А, код 30928262) по 1 339,80 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу відповідних наказів доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи №910/23555/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді А.І. Тищенко

О.М. Гаврилюк