ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016р. Справа№ 914/3131/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ», м. Новий-Розділ,

про: стягнення 267 775,00 грн.

Суддя М.Синчук

при секретарі О. Гринчишин

За участю представників:

позивача: не зявився.

відповідача: ОСОБА_1 довіреність №01-02/15 від 01.02.2015 р.

Представнику відповідача розяснено права та обовязки передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. Клопотань про технічну фіксацію судового процесу не поступало.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» про стягнення 267 775,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідач у порушення умов договору №29/09-11-ТЕ купівлі-продажу природного газу від 29.09.2011 р. не здійснив оплати за поставлений природний газ своєчасно та в повному обсязі. Наведене стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою стягнути з відповідача на користь позивача збитки внаслідок інфляційних процесів 228 483,83 грн. та 3% річних в розмірі 39 291,17 грн.

Ухвалою суду від 04.09.2015 р. провадження у справі порушено, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 21.09.2015 р. Ухвалою суду від 21.09.2015р. розгляд справи відкладено на 05.10.2015р. В судовому засіданні 05.10.2015р. оголошено перерву до 19.10.2015р. Ухвалою суду від 19.10.2015р. розгляд справи відкладено на 02.11.2015р. Ухвалою суду від 02.11.2015р. розгляд справи відкладено на 09.11.2015р. Ухвалою суду від 09.11.2015р. провадження у справі № 914/3131/15 зупинено до вирішення справи № 910/27611/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про зобовязання вчинити дії.

Ухвалою суду 19.02.2016р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 29.02.2016р. Ухвалою суду від 29.02.2016р. розгляд справи відкладено на 09.03.2016 р.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник позивача не зявився, незважаючи на те, що був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи судом, про причини неявки уповноваженого представника в судове засідання не повідомив, вимог ухвали суду від 19.02.2016р. не виконав.

В судове засідання 09.03.2016 р. представник відповідача зявився, через канцелярію суду подав клопотання про відстрочку виконання рішення суду на шість місяців.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини.

Вислухавши представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне.

29 вересня 2011 року між ПАТ НАК «Нафтогаз України» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №29/09-11-ТЕ, (далі - Договір) згідного умов якого, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу у IV кварталі 2011 року та у 2012 році природній газ для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями, а відповідач зобов'язувався приймати та оплачувати газ на умовах цього договору (п.1.1 Договору). (а/с 24-26)

Згідно з п.2.1 Договору Продавець передає Покупцеві з 01 жовтня 2011 р. по 31 грудня 2012 року газ в обсязі по 96250 тис.куб.м. Пунктом 2.1.1 Договору сторони передбачили, що обсяги газу, що планується передати за цим Договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку.

Відповідно до п.3.3 Договору приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газорозподільного (газотранспортного) підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець, не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути Покупцеві та газорозподільному (газотранспортному) підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п.5.2 Договору ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 091,00 грн. з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість.

Пунктом 6.1. укладеного між сторонами Договору передбачено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 - го числа місяця наступного за місяцем поставки.

У відповідності до п.п.7.1 сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов'язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також за цим Договором.

На виконання умов Договору за період з жовтня-грудня 2011 р., січня-грудня 2012 р. позивач передав у власність відповідачу імпортований природний газ на загальну суму 90 869 157,82 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. (а/с 32-46)

Рішенням господарського суду Львівської області від 05.12.2012 р. у справі №5015/3944/12 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 51 904,45 грн. - пені, 20 654,83грн. 3% річних, 13 506,80 грн. інфляційних втрат, 9 421,08 грн. -7% штрафу за Договором №29/09-11-ТЕ від 29.09.2011 р. та 2 947,83 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. (а/с 52 -69)

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.02.2014 р. у справі №914/4668/13 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Енергія-Новий Розділ на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 2592991,51грн. боргу, 248046,41грн. пені, 294548,39 грн. штрафу, 127449,94грн. 3% річних за Договором №29/09-11-ТЕ від 29.09.2011 р. та 67443,60грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено. (а/с 60-75)

Позивачем за зобовязаннями грудня 2012 року донараховано 3% річних у розмірі 39 291,17 грн. та інфляційні втрати у розмірі 228 483,83 грн. за прострочення з оплати за газ.

Відповідач в судових засіданнях подав контррозрахунок сум, що стягується, згідно якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 39 078,05 грн. 3% річних та 226 352,56 грн. інфляційних втрат. (а/с 105)

В судовому засіданні 09.03.2016 р. представник відповідача, через канцелярію суду, подав клопотання про відстрочку виконання рішення суду на шість місяців.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору ( п. 1 ст. 193 ГК України).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом в силу приписів абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. У випадках встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або не настання певної події.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що у силу зобов'язання одна особа (боржник) зобов'язана здійснити на користь іншої особи (кредитора) певну дію, наприклад: передати майно, виконати роботи, оплатити кошти та інше або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 статті 265 ГК України передбачено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 п.1 ст.199 ГК України до відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно виконував грошові зобов'язання по оплаті за поставлений йому природній газ, у зв'язку з чим, у позивача, за прострочення платежу,виникло право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 228 483,83 грн. інфляційних нарахувань, які розраховує виключно за зобовязаннями грудня 2012р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність розрахунку інфляційних нарахувань суд зазначає, що такий проведено невірно, оскільки Позивачем не взято до уваги, що згідно п.3.3 Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань на суму інфляційних нарахувань не нараховуються проценти. Також це вказано у постанові Вищого господарського суду України від 04.02.2015 р. у справі №920/1073/14 та від 24.03.2015 р. у справі №922/4355/104 р.

Позивач нарахував індекс інфляції не лише на суму основного боргу (1 766 591,51 грн.), а й на інфляційні нарахування за попередній період (1 784 668,93 грн. = 1 766 591,51 грн. + 18 077,42 грн.)

Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення; зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання; сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція); при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу; при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця; аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (наведена позиція відображена у п.3.1 Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права та листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.). Відтак, Позивачем проведено розрахунок не за весь час прострочення, а лише за місяці, в яких існувала дефляція.

Згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відтак, прострочення строку у такому випадку починає свій обрахунок із наступного за цим робочим днем.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши правильність проведеного розрахунку інфляційних нарахувань, беручи до уваги доводи мотивувальної частини рішення щодо стягнення основного боргу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 228 483,83 грн. інфляційних нарахувань підлягають до задоволення в розмірі 226 352,56 грн., в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 2 131,27 грн. інфляційних нарахувань слід відмовити.

У позовній заяві Позивач просить стягнути з Відповідача 39 291,17 грн. 3% річних, які розраховує за період з 03.12.2013 р. по 29.07.2014 р.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність проведеного розрахунку 3% річних, суд зазначає, що такий Позивачем проведено невірно, оскільки Позивачем не враховано, що день часткової оплати боргу є днем, в якому сума боргу зменшилась на здійснену часткову оплату (аналогічна позиція відображена у п.п.1.4, 1.9 Постанови Пленуму ВГС України від 17.12.2013р. №14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»), а відтак, невірно розраховано періоди прострочення у відповідності до динаміки змін сум боргу.

При цьому суд взяв до уваги, що згідно ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Відтак, прострочення строку у такому випадку починає свій обрахунок із наступного за цим робочим днем.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши правильність проведених розрахунків, суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача 39 291,17 грн. 3% річних підлягають до задоволення в розмірі 39 078,05 грн., в частині стягнення з Відповідача на користь Позивача 213,12 грн. - 3% річних слід відмовити.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 129 Конституції України, статей 4-2, 4-3, 33 ГПК України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В судовому засіданні 09.03.2016 р. представник відповідача, через канцелярію суду, подав клопотання про відстрочку виконання рішення суду на шість місяців.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до п. 2 роз'яснення президії Вищого арбітражного суду України N 02-5/333 від 12.09.96 "Про деякі питання практики застосування статті 121 Господарського процесуального кодексу України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимгає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи. Крім того, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, на підставі ст. 121 ГПК України, господарські суди повинні встановлювати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання протягом тривалого часу рішення суду порушують матеріальні інтереси позивача та також може призвести до негативних наслідків для нього.

Враховуючи те, що основну заборгованість позивачем було погашено ще 29.07.2014 р. (що не заперечується позивачем), перед відповідачем існує значна дебіторська заборгованість, стягнення чи оплата якої надасть можливість оплатити суму позовних вимог, стягнення суми позовних вимог без відстрочки виконання судового рішення може утруднити його виконання, суд оцінюючи докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами ст. 43 ГПК України, керуючись п. 6 ст. 83 ГПК України, частково задовольняє клопотання відповідача про відстрочку виконання рішення суду та відстрочує виконання рішення суду на три місяці.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 82, 83, 84, 85, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (адреса: 81652, Львівська область, м. Новий Розділ, вул. Грушевського, б. 37; ідентифікаційний код 33525073) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б.Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 39 078,05 грн. - 3% річних, 226 352,56 грн. інфляційних втрат, 5 308,61 грн. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Заяву відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (адреса: 81652, Львівська область, м. Новий Розділ, вул. Грушевського, б. 37; ідентифікаційний код 33525073) про відстрочку виконання рішення суду задоволити частково.

5. Відстрочити виконання рішення суду зі стягнення заборгованості в сумі

265 430,61 грн. на три місяці.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія-Новий Розділ» (адреса: 81652, Львівська область, м. Новий Розділ, вул. Грушевського, б. 37; ідентифікаційний код 33525073) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (адреса: 01001, м. Київ, Шевченківський район, вул. Б.Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 5 308,61 грн. судового збору.

7. Накази видати відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст. ст. 91- 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 14.03.2016 р.

Суддя Синчук М.М.