ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року Справа № 910/20687/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоГубенко Н.М.
суддівБарицької Т.Л. Картере В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"
на рішення від та на постанову відГосподарського суду міста Києва 28.10.2015 Київського апеляційного господарського суду 20.01.2016
у справі Господарського суду№ 910/20687/15 міста Києва
за позовомПриватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України"
доПублічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича
провизнання права на користування кредитом
у судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача Козуб Б.Ю.; Повар О.М.;
- відповідача Христич О.В,;

ВСТАНОВИВ:

11.08.2015 Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського Валерія Івановича про визнання права на користування кредитними коштами за кредитним договором № 07/12-КLMV від 18.01.2012.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 у справі № 910/20687/15 (суддя Карабань Я.А.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 (колегія суддів у складі: Хрипун О.О. - головуючий суддя, судді Власов Ю.Л., Корсакова Г.В.), у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 у справі № 910/20687/15, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 1114 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги.

Ознайомившись з матеріалами та обставинами справи на предмет надання їм судами попередніх судових інстанцій належної юридичної оцінки та повноти встановлення обставин справи, дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається із матеріалів справи між ПАТ "Златобанк" як кредитодавцем та ПрАТ "МАУ" як позичальником укладено кредитний договір від 18.01.2012 № 07/12-KLMV, за яким в порядку та на умовах, встановлених кредитним договором та чинним законодавством України, кредитодавець надає позичальникові кредит, а позичальник зобов'язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови кредитного договору (п. 1.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2).

У п. 1.4 кредитного договору, в редакції договору про внесення змін від 02.08.2013 № 5, сторони погодили, що кінцева дата повернення кредиту: не пізніше 20 лютого 2015 року включно.

Голова Спостережної ради ПАТ "Златобанк" Якіменко Олена Анатоліївна листом від 28.01.2015 № 491 запропонувала ПрАТ "МАУ" розглянути пропозицію щодо продовження строку дії кредитного договору № 07/12-KLMV від 18.01.2012 на 14 місяців за умов: - встановлення ставки по кредитному договору на рівні 14,5% річних; - зменшення заборгованості за кредитною лінією на 1 000 000,00 доларів США у термін до 01 липня 2015 року, без зміни загального ліміту кредитування.

13.02.2015 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 30, прийнятому на підставі постанови Правління Національного банку України від 13.02.2015 № 105 "Про віднесення ПАТ "Златобанк" до категорії неплатоспроможних", запроваджено тимчасову адміністрацію в ПАТ "Златобанк".

17.02.2015 позивач листом № 01.3.1-10/23, адресованим АТ "ЗЛАТОБАНК", Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Славінському В.І., Голові спостережної ради Якіменко О.А., Голові правління Штелик В.М., надав згоду на зміну кредитного договору на умовах, передбачених офертою (пропозицією банку від 28.01.2015 № 491).

Предметом даного позову є вимога позивача про визнання права на користування кредитними коштами за кредитним договором № 07/12-КLMV від 18.01.2012 до 20.04.2016 на підставі листа Голови спостережної ради ПАТ "Златобанк" № 491 від 28.01.2015 та листа ПрАТ "МАУ" № 01.3.1-10/23 від 17.02.2015.

Обґрунтовуючи підстави позову позивач послався на те, що Приватне акціонерне товариство "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" та Публічне акціонерне товариство "Златобанк" шляхом обміну листами від 28.01.2015 № 491 та від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23 внесли зміни до кредитного договору № 07/12-КLMV від 18.01.2012 щодо строку повернення кредитних коштів.

Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В частині 1 статті 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 188 Господарського кодексу України зазначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як встановлено судами та вбачається із матеріалів справи, у п. 7.2 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2, сторони погодили, що зміни та доповнення до цього кредитного договору вважаються його невід'ємною частиною, якщо вони укладені у письмовій формі та підписані належним чином сторонами/уповноваженими представниками сторін, за виключенням випадків, передбачених у цьому кредитному договорі.

Відповідно до п. 7.6 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2, кредитний договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками і діє до поновного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За правилами частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

В силу положень статті 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно із частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Судами встановлено, що лист від 28.01.2015 № 491 підписаний Головою спостережної ради ПАТ "Златобанк" Якіменко О.А., яка не уповноважена ні установчими документами ПАТ "Златобанк", ні законом, на підписання правочинів, тобто вона не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на внесення змін до кредитного договору.

До того ж, судами попередніх інстанцій встановлено, що підписи на листах від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23 та від 28.01.2015 № 491 не скріплені печатками підписантів, як цього вимагає п. 7.6 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2.

Крім того, місцевим та апеляційним господарськими судами встановлено, що ПАТ "Златобанк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Златобанк" Славинського В.І. звернувся до позивача з листом від 09.06.2015 № 1295, яким вимагав від позивача погасити заборгованість по простроченим процентам не пізніше 12 червня 2015 року.

Аналогічна вимога відповідача до позивача викладена у листі від 10.06.2015 № 1419.

Також, відповідач звернувся до позивача із листом-вимогою від 19.06.2015 № 1512, у якому вимагав від останнього погашення заборгованості за простроченими процентами, що нараховані за користування кредитними коштами, протягом 5-ти календарних днів з моменту відправлення цього листа-вимоги.

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, зокрема, із позовної заяви Публічного акціонерного товариства "Златобанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 1 а. с. 173-178) та ухвали від 29.06.2015 про порушення провадження у справі № 910/16365/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" про стягнення заборгованості (т. 1 а. с. 179-180) банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та звернувся до суду із вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 07/12-КLMV від 18.01.2012.

Враховуючи наведене, колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій керуючись приписами, зокрема, ст. ст. 639, 654, 1050 ЦК України, встановивши, що лист від 28.01.2015 № 491 підписаний Головою спостережної ради ПАТ "Златобанк" Якіменко О.А., яка не уповноважена ні установчими документами ПАТ "Златобанк", ні законом, на підписання правочинів; підписи на листах від 17.02.2015 № 01.3.1-10/23 та від 28.01.2015 № 491 не скріплені печатками підписантів, як цього вимагає п. 7.6 кредитного договору, в редакції додаткової угоди від 10.09.2012 № 2; беручи до уваги те, що банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та звернувся до суду із вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 07/12-КLMV від 18.01.2012; дійшли обґрунтованого висновку про відсутність у позивача права користуватись кредитними коштами за кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 до 20.04.2016 на підставі листа Голови спостережної ради ПАТ "Златобанк" № 491 від 28.01.2015 та листа ПрАТ "МАУ" № 01.3.1-10/23 від 17.02.2015.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не досліджували повноваження Голови спостережної ради банку не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки як вбачається із оскаржуваних судових рішень, судами надано оцінку статуту ПАТ "Златобанк", та встановлено, що ним не наділено повноваженнями Голову спостережної ради ПАТ "Златобанк" на підписання правочинів, та встановлено, що пунктом 8.20 статуту ПАТ "Златобанк" підписання договорів, встановлення порядку їх підписання, будь-яких документів від імені банку, віднесене до компетенції Голови правління; касаційна ж інстанція відповідно до ч. 2 ст. 1117 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Не приймаються також до уваги посилання скаржника на те, що Якіменко О.А. представляла інтереси банку при погодженні та зміні умов кредитного договору № 07/12-KLMV від 18.01.2012 з моменту його укладення, оскільки позивачем, в порушення вимог ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України, не надано доказів на підтвердження викладеного, в той час як із наявних в матеріалах справи кредитного договору та додаткових угод до кредитного договору, дані правочини Якіменко О.А. не підписувалися.

Доводи позивача про те, що банк своїми подальшими діями схвалив зміни до кредитного договору щодо строку повернення кредитних коштів обґрунтовано відхилені судами попередніх інстанцій, оскільки як правомірно зазначено судами надання позивачеві розрахунків процентів за фактичний строк користування кредитом та реструктуризація заборгованості за кредитним договором до 12 травня 2015 року не свідчать про схвалення банком спірного договору про продовження строку повернення кредитних коштів до 20.04.2016, а свідчать про те, що у зв'язку із рішенням кредитного комітету банку змінено графік погашення заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном саме до 12 травня 2015 року.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 27 ГПК України не залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору майнового поручителя за кредитним договором № 07/12-KLMV від 18.01.2012 не приймаються до уваги колегією суддів суду касаційної інстанції, оскільки у п. 1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що ГПК України передбачає можливість участі в судовому процесі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, на предмет спору, якщо рішення господарського суду зі спору може вплинути на права та обов'язки цієї особи щодо однієї із сторін (стаття 27 ГПК України); як встановлено судом апеляційної інстанції оскаржуване рішення місцевого господарського суду не містить висновків суду про права та обов'язки осіб, які залучені до участі у справі; до того ж, з урахуванням припису частини другої статті 104 ГПК України не підлягає скасуванню рішення суду першої інстанції в разі незалучення ним до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, якщо це не призвело до прийняття неправильного рішення (п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду У країни № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України").

Не приймаються також до уваги посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не погодившись із деякими висновками суду першої інстанції в порушення вимог ст. 104 ГПК України не змінив резолютивну частину зазначеного рішення, оскільки у п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" роз'яснено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення; водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Всі інші доводи скаржника, викладені в касаційній скарзі, не спростовують зроблених судом апеляційної інстанції висновків. При цьому в частині встановлення фактичних обставин справи та переоцінки наявних доказів касаційна скарга не відповідає вимогам статті 1117 ГПК України стосовно меж перегляду справи в касаційній інстанції.

Отже, рішення місцевого господарського суду та постанова апеляційного господарського суду у справі відповідають встановленим ними фактичним обставинам, прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права та передбачені законом підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні авіалінії України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.01.2016 у справі № 910/20687/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Н.М. ГУБЕНКО

Судді Т.Л. БАРИЦЬКА

В.І. КАРТЕРЕ