РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/1965/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА

Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія

"Альфа-Гарант"

про стягнення 49 490,00 грн.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Представники:

Від позивача: не з'явились

Від відповідача: Ліповуз Д.І. по довіреності № 01/340-49 від 01.01.2016р.

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» у розмірі 49 490,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем згідно договору добровільного страхування наземного транспорту внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля, а тому позивачем відповідно законодавства України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, враховуючи те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.02.2016р. порушено провадження у справі № 910/1965/16, розгляд якої призначено у судовому засіданні на 22.02.2016 р. за участю представників сторін.

22.02.2016р. від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" просить стягнути з відповідача залишок суми матеріального збитку в розмірі 31 928,63 грн., у зв'язку з частковою оплатою ( 17 561,37 грн.) останнім суми збитку.

Відповідно до п. 3 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

З огляду на вищевикладене, суд розцінює подану заяву представника позивача, як заяву про зменшення розміру позовних вимог.

22.02.2016р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов письмовий відзив на позов відповідно до якого, Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант" повністю заперечує проти позову мотивуючи свою позицію наступним.

14.08.2015 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Сітроєн С4 д.р.н. НОМЕР_3, та ВАЗ д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2.

Згідно постанови Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2015 року судом встановлено, що вказано дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку з порушенням ОСОБА_2 правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 бала застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № АІ/4510262.

19.08.2015р. уповноваженим представником ТДВ СК «Альфа-Гарант» було проведено огляд пошкодженого транспортного засобу Сітроєн С4 д.р.н. НОМЕР_3 та складено протокол огляду на підставі якого був складений Звіт № 14003 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу.

Саме звіт 14003 від 24.09.2015р. виконаний ТОВ «Експертум Аве» є належною підставою для виплати страхового відшкодування за полісом АІ/4510262, оскільки він виконаний відповідно до вимог ст. 22 та 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

20.10.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано заяву про страхове відшкодування від власника пошкодженого автомобіля Сітроєн С4 д.р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_3, в якій він просив ТДВ СК «Альфа-Гарант» відшкодувати франшизу за договором Каско у сумі 5 681 грн. 83 коп. - для ТДВ СК «Альфа-Гарант» ця сума являється розмір збитків, який не може бути покритий страховиком за договором КАСКО, тому ТДВ СК «Альфа-Гарант» немало жодних правових підстав для відмови ОСОБА_3 у виплаті зазначеної суми.

Страхове відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 5 681 грн. 83 коп. було сплачено на картковий рахунок ОСОБА_3 згідно платіжного доручення № 17778 від 24.12.2015 року.

21.12.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було отримано Претензію № ЛВ0019325 від ПрАТ «СК «АХА Страхування».

ТДВ СК «Альфа-Гарант» для розрахунку страхового відшкодування було прийнято Звіт № 14003 від 24.09.2015р. виконаний ТОВ «Експертум Аве», за яким вартість відновлювального ремонту склала 39517,95 грн. (без ПДВ), з якої сума необхідних до заміни запчастин складає 26074,85 грн. (без ПДВ).

Згідно статті 29. Закону страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу. Згідно Звіту № 14003 від 24.09.2015р. виконаний ТОВ «Експертум Аве» коефіцієнт фізичного зносу визначений на підставі п. 7.38 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів становить 42,60%. Отже, сума зносу деталей становить 26074,85 грн. * 42,60% = 11107,88 грн., а вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу становить 28410,06 грн. (без ПДВ).

Згідно протоколу огляду від 19.08.2015р. пошкодженого транспортного засобу Сіїгоеп С4 д.р.н. НОМЕР_3, наступні елементи, а саме: двері задка, бампер задній, крило заднє ліве мали пошкодження до ДТП від 14.08.2015р., тобто частково або повністю мали втрату первісних, технічних та технологічних якостей зумовлених впливом навколишнього середовища або умовами експлуатації. Вартість щодо відновлення вищевказаних складових частин згідно Звіту № 14965 від 20.10.2015р. ТОВ «Експертум-АВЕ» складає - 5166,86 грн. (без ПДВ).

Таким чином, розрахунок проводився за вирахуванням вартості ремонту елементів автомобіля які були пошкоджені до ДТП, та буде наступним: 28410,06 грн. - 5166,86 грн. = 23243,20 грн. (без ПДВ).

Також з урахуванням того, що 24.12.2015 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено 5681 грн. 83 коп. страхового відшкодування ОСОБА_3, розмір страхового відшкодування, який було сплачено на рахунок ПрАТ «СК «АХА Страхування», становить: 23243,20 грн. - 5681,83 грн. = 17561,37 грн. (без ПДВ). Вказана сума була перерахована на рахунок ПрАТ «СК «АХА Страхування» 29 січня 2016 року.

В судовому засіданні 22.02.2016р., відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 14.03.2016р.

02.03.2016р., через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли письмові заперечення на відзив, відповідно до яких зазначає, що Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на який опирається відповідач у своєму відзиві не регулює правовідносини, що виникають між страховою компанією за договором КАСКО та Страхувальником за договором КАСКО та не зобов'язують за договором КАСКО здійснювати виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу. Порядок відшкодування шкоди за договором КАСКО регулюється виключно згідно договору та Цивільного кодексу України, крім того, не передбачає обов'язок відшкодовувати шкоду з урахуванням зносу відповідно до звіту про оцінку, а лише надає право потерпілій особі за договором ОСЦПВ об'єктивно встановити розмір шкоди виходячи або з відновленням транспортного засобу на СТО (згідно фактичним витратам) або згідно звіту про оцінку в залежності від отриманих пошкоджень виходячи з бажання потерпілої особи.

В дане судове засідання представник позивача не з'явився. Заяв та клопотань на адресу суду від представника позивача не надходило.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав викладених у відзиві.

У судовому засіданні 14.03.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу пункту 6 частини 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

22.10.2014р. між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "АХА Страхування " (надалі - Страховик) з однієї сторони та фізичною особою ОСОБА_4 (надалі - Страхувальник) з другої сторони - був укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту № 20374а4вса, об'єктом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Citroen C4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, червоного кольору, 2011 року випуску.

Договором передбачено строк дії договору - з 27.10.2014р. і діє по 26.10.2015р.

14.08.2015 року по автодорозі Західний обхід м. Львова, сталася дорожньо - транспортна пригода, в якій мало місце зіткнення автомобілів марки «Citroen C4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля марки «ВАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Відповідно до Постанови Франківського районного суду м. Львова від 14.09.2015р. встановлено вину ОСОБА_6 у скоєнні вищевказаного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення передбаченого ст. ст. 122-4, 124, ч.1 ст. 130 КУпАП України.

З матеріалів справи вбачається, що цивільна-правова відповідальність ОСОБА_6, водія транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2, застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № АІ/4510262 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У відповідності до рахунку № 127 від 27.08.2015р., складеного Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 вартість відновлювального ремонту завданого власнику автомобіля «Citroen C4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в результаті ДТП, становить 57 549,75 грн.

Позивачем складено страховий акт № 1/003/15/11873/VESKO19337 від 10.09.2015р., відповідно до якого сума страхового відшкодування становить 51 867,92 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем сума страхового відшкодування в розмірі 51 867,92 грн., була перерахована на розрахунковий рахунок авторемонтного підприємства, що підтверджується платіжним дорученням № 195 284 від 11.09.2015р.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що виплативши страхове відшкодування за договором майнового страхування в розмірі 51867,92 грн., до нього перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, враховуючи те, що цивільна відповідальність власника транспортного засобу, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП була застрахована відповідачем.

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 49 490,00 грн.

Договором (полісом) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/4510262 встановлено ліміт відповідальності Відповідача за шкоду, завдану майну третіх осіб застрахованою особою у сумі 50 000,00 грн., франшиза - 510 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги не позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст. ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування».

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес має місце після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Крім того, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Обґрунтування Позивача щодо обов'язку Відповідача здійснити виплату без урахування коефіцієнту зносу деталей Застрахованого автомобіля судом до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 985 ЦК України страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Пунктом 2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується із частиною 2 статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відтак, у спорах пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) норми Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, покладений Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на страховика (винної особи), у межах встановлених даним Законом та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, також встановлений і статтею 1194 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, враховуючи положення Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статті 1194 ЦК України, обов'язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лежить на страховикові цієї особи у межах встановлених лімітів, з урахуванням франшизи та у межах шкоди, яка покривається страховиком згідно із законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у решті на особі, яка завдала цю шкоду, і яка не покрита її страховиком.

За загальним правилом згідно з статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Проте, Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежує розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність (пункт 22.1 статті 22 - межами ліміту відповідальності; стаття 29 - вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту).

Так, відповідно до пункту 22.1 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

При цьому, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Враховуючи вищевказане, різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, який відшкодовує страховик згідно з Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Отже, Відповідач як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу, як вказано вище, на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Наведене вище не суперечить правовій позиції, викладеній Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, яка вказує, що Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування (тобто у даному випадку - Позивача) визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу.

Проте як наведено вище судом, ст. 29 Закону № Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» стосується не обсягу зобов'язання страховика за договором добровільного страхування, а обсягу відповідальності страховика за полісом обов'язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання шкоди цим третім особам.

Відтак, викладений вище висновок суду, щодо обов'язку Відповідача, як страховика за договором обов'язкового страхування, здійснити виплату (страхове відшкодування) вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу деталей пошкодженого у ДТП автомобіля третьої особи не суперечить та кореспондується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15, де вказано, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування набув права зворотної вимоги до страхувальника винної особи у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

Однак, межі відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування не повинні обов'язково дорівнювати сумі, право вимоги якої перейшло до страховика, який сплатив страхове відшкодування за договором добровільного майнового страхування.

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АІ/4510262 та положення статей 12, 22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статей 9, 27 Закону України «Про страхування» та статей 993, 1192 ЦК України, у Відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати Позивачу шкоду, в межах ліміту його відповідальності за спірним страховим випадком (50000 грн.) та в межах суми (фактичних затрат), право на вимогу якої перейшло до Позивача в зв'язку з виплатою страхового відшкодування (51 867,92грн.), але виходячи з вартості відновлювального ремонту Застрахованого автомобіля, з урахуванням коефіцієнту зносу деталей, що встановлені судовим експертом (28 410,06 грн.) та за мінусом пошкоджень застрахованого автомобіля до вказаного ДТП (5166,86 грн.) та за мінусом франшизи за договором каско (5 681,83 грн.) та отже в сумі 17 561,37 грн. Вказану суму відповідач перерахував на рахунок позивача згідно платіжного доручення № 18750 від 29.01.2016р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 31 928,63 грн. є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 16.03.2016р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Трофименко Т.Ю.