ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа № 911/99/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Ремонтно-Експлуатаційна організація

про стягнення 281664,71грн

Суддя С.І. Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність №14-182 від 15.07.2014);

від відповідача - не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (далі Національна акціонерна компанія Нафтогаз України) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 підприємства Ремонтно-Експлуатаційна організація (далі КП РЕО) про стягнення 281664,71грн у т.ч.:

- 188 520,61грн основна заборгованість.

- 13 587,07грн пеня за загальний період з 14.02.2013 по 13.10.2015;

- 67 897,37грн збитки від інфляції за загальний період лютий 2013 лютий 2015 року;

- 11 659,66грн проценти за загальний період з 14.02.2013 по 23.03.2015.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на порушення відповідачем зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу №13/2020-БО-19 від 29.12.2012 в частині оплати за поставлений природний газ у січні - березені 2013 року у встановлений договором строк.

Відповідач у справі КП РЕО документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи та докази подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

29.12.2012 між сторонами у справі - Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» та КП РЕО укладено договір № 13/2020-БО-19 купівлі-продажу природного газу (а.с.8-13, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами договору, позивач (продавець) взяв на себе зобовязання передати у власність відповідачу (покупцеві) у 2013 році природний газ, а покупець - зобовязується прийняти і оплатити природний газ на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає з 01.01.2013 по 31.12.2013 природний газ у обсязі до 274 тис.куб.м.

Як визначено п. 5.1 договору, ціна (граничний рівень ціни) на газ встановлюється НКРЕ; ціна 1000 м3 природного газу на дату укладання цього договору, відповідно до його п. 5.2, становить 4661,74грн з ПДВ.

Пунктом 5.3 визначено, що у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію.

Договором встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки газу до 31.12.2013, а в частині розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

На виконання п. 2.1 договору, позивач поставив протягом січня-березня 2013 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 188 520,61грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу та податковою накладною, копії яких долучені до матеріалів справи (а.с.13-14, 50-51).

Предметом спору у даній справі є обовязок відповідача щодо оплати поставленого природного газу, а також застосування до відповідача відповідальності, встановленої чинним законодавством за порушення зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 6.1 договору оплати за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки.

ОСОБА_2, відповідачем в порушення взятих на себе зобовязань не надано суду доказів оплати поставленого у січні-березні 2013 року природного газу.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За вказаних обставин, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення заборгованості в розмірі188 520,61грн основного боргу за поставлений природний газ обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 11 659,66грн 3% річних за загальний період з 14.02.2013 по 23.03.2015 та 67 897,37грн збитки від інфляції за загальний період лютий 2013 - лютий 2015 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд вважає його арифметично вірним, а вимоги про стягнення з відповідача 11 659,66грн 3% річних та 67 897,37грн збитків від інфляції такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення пені в розмірі 13 587,07грн за загальний період з 14.02.2013 по 13.10.2013.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 договору, він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми прострочення платежу за кожний день прострочення платежу.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань»; пеня позивачем нарахована у межах строку, встановленого ч.6 ст.232 ГК України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги про стягнення 13 587,07грн пені, такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме у розмірі 4224,97грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Ремонтно-Експлуатаційна організація на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 188 520,61грн основного боргу, 13 587,07грн пені, 11 659,66грн 3% річних, 67897,37грн втрат від інфляції, а також 4224,97грн в рахунок часткового відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 23.03.2016.

Суддя С.І. Чонгова