ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.03.2016 Справа №905/81/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Кротінової О.В.,

при секретарі судового засідання Величко Н.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, ,

до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар - Інвест», м.Артемівськ Донецької області, ,

про стягнення 251 520,76 грн., -

за участю уповноважених представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: не зявився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою №14/2-1875 від 07.12.2015р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар - Інвест», м.Артемівськ Донецької області, про стягнення 251520,76 грн., у тому числі пені у розмірі 79419,86 грн., 3% річних у розмірі 18170,64 грн., інфляційних втрат у розмірі 4754,80грн., 7% штрафу у розмірі 149175,46 грн.

З дотриманням приписів ст.2-1 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/81/16 визначено суддю Кротінову О.В.

Ухвалою суду від 11.01.2016р. даний позов прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №905/81/16.

У подальшому розгляд справи відкладався у відповідності до приписів ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на укладання договору про закупівлю природного газу №142/12-ТЕ-6 від 10.02.2012р. із відповідачем, несвоєчасне виконання останнім за ним своїх зобовязань з оплати вартості поставленого природного газу у січні квітні, жовтні-грудні 2012р., внаслідок чого виникли підстави для нарахування штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних витрат.

На підтвердження викладених обставин позивачем надано розрахунок заявлених позовних вимог, у копіях: договір про закупівлю природного газу №142/12-ТЕ-6 від 10.02.2012р. з додатком №1 від 10.02.2012р., додатковою угодою №1 від 20.07.2012р. до нього; акти приймання-передачі природного газу за період січень-квітень, жовтень грудень 2012р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.526, 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 2, 12, 15, 54 Господарського процесуального кодексу України.

29.02.2016р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву №749 від 24.02.2016р., за змістом якого останній визнає суми інфляційних витрат та 3% річних нараховані позивачем у повному обсязі, в частині стягнення сум штрафу та пені просить відмовити повністю з підстав встановлення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» мораторію на стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Одночасно, відповідачем представлено суду заяву №750 від 24.02.2016р. про розгляд справи за відсутністю його представника.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву заперечив.

Представник відповідача у судове засідання не зявився.

Як зазначено в п.3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені ч.1 ст.77 ГПК України. При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та існуючою можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, у цьому судовому засіданні.

З огляду на таке, клопотання відповідача №750 від 24.02.2016р. про розгляд справи за відсутністю його представника задоволено судом.

Дослідив матеріали справи та оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку, щодо такого.

За приписами статей 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.

Відповідно до вимог статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Судовими доказами за визначенням статей 32-38 Господарського процесуального кодексу України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обовязки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

10.02.2012р. між Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Пульсар - Інвест» (Покупець) укладено договір про закупівлю природного газу №142/12-ТЕ-6, згідно з яким Продавець зобовязався поставити Покупцеві імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»), далі-газ, а Покупець зобовязується прийняти і оплатити природний газ в обсязі, зазначеному у п.1.2 цього договору. Газ, що постачається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням та релігійними організаціями. Використання газу Покупцем для інших потреб не є предметом цього договору (п.1.1 договору).

За визначеннями п.1.2 договору Продавець передає Покупцю в період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. природний газ в обсязі до 2 102,46 тис.куб.м., в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): січень 442,70; лютий 393,81; березень 349,16 (Ікв.-1185,67); квітень (ІІкв.) 97,00; жовтень 109,96; листопад 307,21; грудень 402,62 (IVкв.-819,79).

При цьому, сторони домовились про можливе зменшення обсягу закупівлі газу залежно від реального фінансування видатків та рівня оплат (п.1.3 договору).

Згідно п.3.1 договору ціна за 1000 куб.м. природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням становить 1 091,00 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1091,00 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 1 309,20 грн. Ціна за 1000 куб.м. природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка споживається релігійними організаціями становить 1 248,08 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу 1248,08грн., крім того ПДВ: на газ 0%, на послуги з транспортування 20% - 61,12грн., всього з ПДВ 1 309,20 грн.

Згідно з п.4.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У пункті 4.3 договору сторони обумовили необхідність зазначення у платіжних дорученнях Покупцем номеру договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості за цим договором Продавець зараховує кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за спожитий газ, поставлений в минулі періоди за цим договором, незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу.

Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п.4.4 договору).

Відповідно до п.5.2 договору місце поставки газу: Продавець передає газ Покупцеві на комерційному вузлі/вузлах обліку газу Покупця або за відсутності їх у Покупця на вузлі/вузлах обліку газорозподільного підприємства (пункти приймання-передачі).

Договір набирає чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін, але не раніше ніж через 14 днів (пять робочих днів у разі застосування процедури закупівлі з підстав, визначених пунктом 3 частини другої статті 39 Закону України «Про здійснення державних закупівель») з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01.01.2012р., і діє в частині поставки газу до 31.12.2012р. включно, а у частині розрахунків до їх повного здійснення. (п.10.1 договору).

Отже, як вбачається з матеріалів справи, у період, за який виник спір, сторони перебували у договірних відносинах, що ними не заперечується.

Матеріали справи містять акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2012р., від 29.02.2012р., від 31.03.2012р.,від 30.04.2012р., від 30.11.2012р., від 31.12.2012р. та від 31.07.2013р. за період січень-квітень, жовтень-грудень 2012р., що підписані сторонами та скріплені печатками підприємств.

Згідно даних актів обсяги спожитого відповідачем природного газу наступні:

у січні 2012р. 444,075 тис.м.куб. на суму 581 382,99 грн.;

у лютому 2012р. 471,626 тис.м.куб. на суму 617 452,76 грн.;

у березні 2012р. 338,552 тис.м.куб. на суму 443 232,28 грн.;

у квітні 2012р. 56,739 тис.м.куб. на суму 74 282,70 грн.;

у жовтні 2012р. 98,066 тис.м.куб. на суму 128 388,01 грн.;

у листопаді 2012р. 267,333 тис.м.куб. на суму 349 992,36 грн.;

у грудні 2012р. 415,560 тис.м.куб. на суму 544 051,15 грн.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за означений період 2012р. у загальному обсязі 2 091,951 тис.куб.м. на суму 2 738 782,25 грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на приписи ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з тим, ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо в зобовязанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (дату).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення нарахованих пені, штрафу, інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом січня-квітня, листопада-грудня 2012р.

Як було зазначено вище, п.4.1 договору визначено, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Приймаючи до уваги дати складання актів приймання-передачі природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше:

за січень 2012р. 13.02.2012р.;

за лютий 2012р. 13.03.2012р.;

за березень 2012р. 13.04.2012р.;

за квітень 2012р. 13.05.2012р.;

за листопад 2012р. 13.12.2012р.;

за грудень 2012р. 13.01.2013р..

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі, але, в супереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, з порушенням строків встановлених договором.

Доказів, що спростовують дане суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обовязок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обовязку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано та предявлено до стягнення, у межах провадження по даній справі, з урахуванням здійснених оплат, за зобовязаннями: січня 2012р. з 14.02.2012р. по 26.03.2012р., лютого 2012р. з 14.03.2012р. по 15.05.2012р., березня 2012р. з 14.04.2012р. по 18.07.2012р., квітня 2012р. з 14.05.2012р. по 23.08.2012р., листопада 2012р. з 14.12.2012р. по 23.08.2013р. та за зобовязанням грудня 2012р. з 14.01.2013р. по 23.08.2013р. 3% річних, що загалом становить 18 170,64 грн. та інфляційні витрати у сукупності в сумі 4 754,80 грн. за зобов'язаннями січня 2012р. з лютого по березень 2012р., лютого 2012р. з березня по травень 2012р. та за зобовязанням листопада 2012р. з грудня 2012р. по серпень 2013р.

Дослідив нарахування 3% річних та інфляційних витрат, з огляду на приписи п.1.9, ч.2 п.3.1 п.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) та беручи до уваги, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється нарахування, суд дійшов висновку про неправомірність встановленого позивачем періоду для розрахунку цих вимог.

Зробивши перерахунок 3% річних та інфляційних витрат, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», у межах визначених позивачем періодів, при цьому з дотриманням приписів вищеозначеної постанови та не враховуючи день фактичної сплати, судом встановлено їх дійсний розмір в загальній сумі 3% річних 17 977,78 грн., інфляційні витрати 177,80 грн.

Зі змісту відзиву №749 від 24.02.2016р. на позовну заяву, відповідачем визнано позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в сумі 18 170,64 грн. та інфляційних витрат у розмірі 4 754,80 грн..

Проте, з огляду на викладені обставини визнання відповідачем вимог в приведеній сумі порушує у першу чергу права і охоронювані законом інтереси останнього, а отже, керуючись приписом ст.78 Господарського процесуального кодексу України, визнання позову у цій частині не приймається судом.

Відтак позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-Інвест», м.Артемівськ Донецької області, нарахованих 3% річних та інфляційних витрат підлягають стягненню частково, у сумі встановленій судом. В іншій частині цих вимог суд у задоволенні відмовляє, оскільки у визначеному позивачем періоді для розрахунку інфляційних втрат інфляція спірних сум, окрім як, за зобовязанням листопада 2012р. у січні 2013р. сума 88 898,59грн., не відбулась, щодо 3% річних встановлено невідповідність дійсного періоду, з урахуванням проведених оплат, визначеному заявником.

Пунктом 7.3 договору про закупівлю природного газу сторони обумовили, що у разі порушення Покупцем умов п.4.1 означеного договору, він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми простроченого платежу.

За розрахунком позивача загальна сума пені за прострочення основного зобовязання становить 79 419,86 грн. (першим днем прострочення визначено 14-е число місяця, наступного за місяцем поставки, з урахуванням здійснених оплат, за зобовязаннями: січня 2012р. з 14.02.2012р. по 26.03.2012р., лютого 2012р. з 14.03.2012р. по 15.05.2012р., березня 2012р. з 14.04.2012р. по 18.07.2012р., квітня 2012р. з 14.05.2012р. по 23.08.2012р., листопада 2012р. з 14.12.2012р. по 13.06.2013р. та за зобовязанням грудня 2012р. з 14.01.2013р. по 13.07.2013р., що не суперечить п.6 ст.232 Господарського кодексу України).

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН» та врахувавши п.1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями), суд дійшов висновку про розмір цих вимог в сумі 78 707,63 грн.

За розрахунком позивача загальна сума штрафу у розмірі 7% від суми простроченого платежу становить 149 175,46 грн. (розрахований за невиконання грошових зобовязань по оплаті поставленого газу понад 30 днів: за зобовязаннями січня 2012р. на суму 462382,99грн., за зобовязанням лютого 2012р. на суму 429432,88 грн., за зобовязанням березня 2012р. на суму 443 232,28 грн., за зобовязанням квітня 2012р. на суму 74282,70грн., за зобовязанням листопада 2012р. на суму 177 696,02 грн., за зобовязанням грудня 2012р. на суму 544 051,15 грн., тобто від сум простроченого платежу понад 30 днів).

Дослідивши позовні вимоги у цій частині, суд дійшов висновку про неправомірність нарахування штрафу на визначені позивачем суми зобовязань січня, лютого та листопада 2012р., оскільки щодо них не вбачається прострочення понад 30 днів.

Перевіривши арифметичний розрахунок позовних вимог в частині стягнення штрафу за зобовязаннями березня, квітня, грудня 2012р. та наявність підстав для застосування даного виду відповідальності, суд дійшов висновку щодо їх правомірності, правильного визначення бази для нарахування та кінцевого їх розміру, що загалом становить 74 309,63 грн..

Одночасно, відповідач у відзиві №749 від 24.02.2016р. просить суд відмовити позивачу у стягненні нарахованих штрафних санкцій в повному обсязі, оскільки ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» встановлено мораторій на стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Законом України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону (до 31.12.2015р.), на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ст.2 Закону).

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (ст.1 Закону).

Сферою застосування даного нормативного акту є субєктний та обєктний склад, географічне (територіальне) його розповсюдження.

Частиною 2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на нарахування штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

За визначеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Разом з тим, у розумінні ст.275 Господарського кодексу України енергопостачальним підприємством (енергопостачальником) є субєкт господарювання, що відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (енергію) споживачеві за договором.

Енергопостачальниками, за визначеннями термінів, приведених у Законі України «Про електроенергетику», є учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою її продажу та/або постачання споживачам або з метою її експорту та/або імпорту.

З огляду на таке, за видом господарської діяльності та результатом її здійснення, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не є енергопостачальником (енергопостачальною компанією).

Разом з тим, відповідач у представленому відзиві, стверджує, що є підприємством, яке здійснює діяльність по виробництву теплової енергії та надає послуги централізованого опалення населенню у м.Артемівськ Донецької області.

Проте, доказів означених тверджень, всупереч приписів Господарського процесуального кодексу України, суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

Таким чином, за виключенням складової застосування означеного Закону №85-VІІІ від 13.01.2015р., слідує висновок про те, що останній не може бути підставою для обмеження у спірних господарських правовідносин між позивачем та відповідачем нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій.

Приймаючи до уваги вищевикладене, судом не прийнято заперечення відповідача стосовно необхідності застосування норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» №85-VІІІ від 13.01.2015р., у цьому випадку.

З огляду на таке, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, у частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-Інвест», м.Артемівськ Донецької області, пені та штрафу підлягають задоволенню частково, у розмірі встановленому судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 49 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги зазначене та керуючись ст.ст.1, 4-2, 4-3, 22, 32-38, 43, 49, 78, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар - Інвест», м.Артемівськ Донецької області, про стягнення 251520,76 грн., у тому числі пені у розмірі 79419,86 грн., 3% річних у розмірі 18170,64 грн., інфляційних втрат у розмірі 4754,80грн., 7% штрафу у розмірі 149175,46 грн., задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пульсар-Інвест» (84500, Донецька область, м.Артемівськ, вул.Декабристів, б.27, , п/р0953 в Артемівському відділені ПАТ КБ «Приват-Банк», МФО 335548) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Богдана Хмельницького, буд.6, , п/р 1 у АТ «Ощадбанк», МФО 300465) 171172,84 грн., у тому числі пені у розмірі 78707,63грн., 3% річних у розмірі 17977,78 грн., інфляційних втрат у розмірі 177,80 грн., 7% штрафу у розмірі 74309,63 грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 2567,60 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. В судовому засіданні 03.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

6. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом десяти днів з дня його оголошення. Зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до ст.ст.84, 85 Господарського процесуального кодексу України.

7. Повний текст рішення складено та підписано 09.03.2016р.

Суддя О.В. Кротінова