РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/32730/15

За позовом Київської міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В"
про визнання права власності та витребування майна
Треті особи,які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1. Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); 2. Державна архітектурно-будівельна інспекція
Суддя Підченко Ю.О.
Представники сторін:
прокурор:Константинова І.В.
від позивача:Власенко І.І. - представник за довіреністю;
від відповідача:Петровський В.В. - представник за довіреністю;
від першої третьої особиКобзіна Т.В. - представник за довіреністю;
від другої третьої особиВільгельм А.Д. - представник за довіреністю.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Київська міська рада звернулась до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" про:

- визнання за територіальною громадою м. Києва в особі Київської міської ради право власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 (89, 00 кв.м.) у м. Києві, вартістю 58 270, 00 грн. (запис у реєстровій книзі № 10540-П у № 222п-230);

- витребування від ТОВ "ПРЕСКО-В" на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлової будівлі торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: НОМЕР_1) по просп. В. Маяковського, 60а (89, 00 кв.м.) у м. Києві, вартістю 58 270, 00 грн. (запис у реєстровій книзі № 10540-П у № 222п-230).

Крім того, у позовній заяві Київська міська рада клопоче про відновлення строку позовної давності, посилаючись на те, що Київській міській раді про порушення стало відомо з моменту отримання листа прокуратури Деснянського району м. Києва від 26.10.2015 року № 10-53/4452вих15.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що нежитлова будівля та земельна ділянка по просп. Маяковського, 60а у м. Києві перебуває в незаконному користуванні ТОВ "ПРЕСКО-В", що тим самим порушує майнові інтереси Київської міської ради, яка розпоряджається комунальним майном територіальної громади м. Києва та позбавляє можливості здійснювати повноваження щодо користування та розпорядження майном.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32730/15, розгляд справи призначено на 29.01.2016 р.

29.01.2016 року безпосередньо у судовому засіданні представником позивача подано клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, а саме Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради ( Київської міської державної адміністрації) та Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Залучення вищевказаних осіб позивач мотивує наступним, зокрема:

- у разі звернення відповідача до Київської міської ради з клопотанням про надання земельної ділянки на Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради буде покладено обов'язок щодо підготовки відповідного проекту рішення з погоджувальними документами;

- для законного здійснення будівництва спірного об'єкту мала бути проведена реєстрація відповідною інспекцією державного архітектурного будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт, а для експлуатації такого об'єкту - зареєстрована декларація про готовність об'єкта до експлуатації.

Керуючись ст. ст. 27, 33, 34, 43 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищевказане клопотання необхідно задовольнити та залучити третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Державну архітектурно-будівельну інспекцію України.

Відповідач проти позову заперечував, надав усні пояснення по справі.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклавши розгляд справи на 17.02.2016 року.

02.02.2016 року до відділу діловодства суду надійшло клопотання Київської місцевої прокуратури № 3 м. Києва про надання матеріалів справи № 910/32730/15 для ознайомлення з метою вирішення питання про наявність підстав для вступу прокурора у розгляд справи з метою недопущення порушень державних інтересів.

У судовому засіданні 17.02.2016 року представник позивача наполягав на позові, надав клопотання про продовження строку вирішення спору додатково на 15 днів за винятковими обставинами справи, відповідно до ст. 69 ГПК України.

Відповідач в судове засідання не з'явився, проте надав клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позовну заяву.

Позовні вимоги не визнає, мотивуючи це тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів підроблення судових рішень, на підставі яких за ним зареєстровано право власності на спірний об'єкт нерухомого майна.

Крім того, відповідач подав клопотання про зупинення провадження у справі відповідно до ст. 79 ГПК України, посилаючись на те, що розгляд даної справи є неможливим до вирішення адміністративної справи №826/14017/15, предметом розгляду якої є скасування ряду рішень про реєстрацію права власності на нежилі будівлі, яка розглядається Окружним адміністративним судом м. Києва.

Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд вирішив залишити його без задоволення, оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору.

Представник першої третьої особи підтримує позовні вимоги, надає усні пояснення по справі.

Друга третя особа підтримує позовні вимоги та повідомляє суд, що Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, керуючись Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011р. №466 "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт", зареєстрував подану замовником будівництва - ТОВ "ПРЕСКО-В" декларацію про початок виконання будівельних робіт "Реконструкцію приміщень нежитлової будівлі торгівельного призначення (літ. А) по просп. В. Маяковського, 60-А в Деснянському районі м. Києва" від 10.12.2015 № КВ 26. Разом з тим зазначає, що Держархбудінспекцією документи дозвільного та декларативного характеру, які надають право на виконання будівельних робіт саме з будівництва об'єкта за вищезазначеною адресою не видавались та не реєструвались.

17.02.2016 року від Київської міської прокуратури № 3 міста Києва надійшов лист, у якому вказано, що під час досудового розслідування у кримінальному проваджені було встановлено, що земельна ділянка, на якій розташований спірний об'єкт нерухомого майна відповідачу ТОВ "ПРЕСКО-В" у власність або користування Київською міською радою не надавалася, згідно якого і розглядається даний спір. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 121 Конституції України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру та ст. 29 ГПК України від прокуратури надійшло повідомлення про вступ прокурора у розгляд справи, з метою недопущення порушень майнових інтересів держави.

Згідно з частиною п'ятою статті 36 1 Закону України "Про прокуратуру" прокурор самостійно визначає підстави для представництва у судах, форму його здійснення і може здійснювати таке представництво у будь-якій стадії судочинства в порядку, передбаченому процесуальним законом.

Статтею 29 ГПК передбачено представництво прокуратурою інтересів держави в господарському суді у формі участі прокурора у розгляді вже порушеної справи. Прокурор може вступити з власної ініціативи у справу, провадження в якій порушено за позовом інших осіб, на стороні як позивача, так і відповідача, або третьої особи чи особи, яка не брала участі у справі, але щодо якої господарський суд вирішив питання про її права та обов'язки.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та створив сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклавши розгляд справи на 11.03.2016 року.

10.02.2016 року на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 року у справі № 910/32730/15, до відділу діловодства канцелярії суду від Київської місцевої прокуратури № 3 надійшли письмові пояснення. Відповідно до яких, порушення економічних інтересів держави полягає у тому, що майно, а саме: нежиле приміщення, розташоване у м. Києві за адресою просп.. Маяковського, 60а (89, 00 кв.м.), незаконно вибуло із комунальної власності територіальної громади міста Києва на підставі неіснуючого рішення Гребінківського районного суду Полтавської області.

Від позивача 10.03.2016 року надійшли письмові пояснення щодо поважності причин попуску позовної давності.

11.03.2016 року через відділ діловодства канцелярію відповідачем надано заяву про застосування строку позовної давності, а також документи з метою долучення до матеріалів справи на обґрунтування своїх тверджень.

Представник позивача у судовому засіданні 11.03.2016 року клопоче про розгляд заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлову будівлю торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 (89, 00 кв.м.) у м. Києві, вартістю 58 270, 00 грн. (запис у реєстровій книзі № 10540-П у № 222п-230), що належить на праві власності ТОВ "ПРЕСКО-В".

Прокурор та представники третіх осіб підтримали думку позивача та не заперечували проти заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 66, 67 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора, або з власної ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову у вигляді накладання арешту на майно, що належить відповідачу.

Згідно з абз. 3 п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Абзацом 3 п. 3 даної постанови пленуму адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду. Тягар доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватись за загальними правилами відповідно до ст. 33 ГПК України.

Позивачем не достатньо обґрунтовано те, що невжиття заходів до забезпечення позову, може вплинути на виконання рішення Господарського суду м. Києва у разі задоволення позовних вимог. Саме лише посилання на потенційну можливість відчуження спірного майна відповідачем не є підставою для задоволення відповідної заяви.

За таких обставин у задоволенні заяви Київської міської ради щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" слід відмовити.

Суд дійшов висновку, що наявних у справі доказів достатньо для вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 11.03.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2011 року державним реєстратором Комунального підприємства "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" ОСОБА_7 прийнято рішення про державну реєстрацію за ТОВ "ПРЕСКО-В" права власності на нерухоме майно, а саме нежилі приміщення, розташовані у м. Києві за адресою: АДРЕСА_1 (89 кв.м.).

Вказані вище реєстраційні дії було проведено на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 року та ухвали від 10.11.2010 року у цивільній справі № 2-391/08.

По факту здійснення реєстрації було внесено записи до відповідного розділу Реєстру прав, з одночасним присвоєнням реєстраційного номеру об'єкту № 3405595, а також зроблено відповідний запис у реєстровій книзі № 10540-П у № 222п-230.

Відповідно до доводів позивача по справі наведеним у позовній заяві, земельна ділянка розташована у м. Києві за адресою: просп. Маяковського, 60а, на якій знаходиться спірне нерухоме майно належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва та виключно Київська міська рада має право розпоряджатись нею.

Згідно інформації, наданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві листом № 10/26-67/2005/09 від25.05.2015 року, документи які надають право на виконання підготовчих та будівельних робіт у Деснянському районі м. Києва за адресою: АДРЕСА_1, не видавались та не реєструвались, в експлуатацію закінченні будівництвом об'єкти не приймались.

Спір у справі виник, на думку позивача, у зв'язку з тим, що у ТОВ "ПРЕСКО-В" відсутній жоден дозвільний документ, необхідність яких визначена земельним та містобудівним законодавством, а також докази того, що новозбудоване нерухоме майно було прийняте в експлуатацію. Тому, як зазначає у позовній заяві Київська міська рада, будівництво спірного об'єкту здійснювалось в порушення вимог чинного земельного та містобудівного законодавства, без належних дозволів, на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, а отже вказаний об'єкт згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України є самочинним.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).

При звернені із позовом до суду Київська міська рада у своїй заяві просить відновити строк позовної давності. Оскільки про порушення її майнових інтересів стало відомо з моменту отримання листа прокуратури Деснянського району м. Києва від 26.10.2015 року, а тому вважає, що причини пропущення позовної давності є поважними.

Згідно п 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності.

10.02.2016 року позивачем надано додаткові пояснення з приводу позовної давності з посиланням на поважність причин пропущення строку, а також на положення ст. 53 ГПК України. Хоча вказана стаття регулює питання відновлення процесуальних строків.

Питання щодо поважності причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Крім того, відповідачем 11.03.2016 року подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до п 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29 травня 2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Суддя не повинен з власної ініціативи зазначати про сплив позовної давності. Якщо ж зацікавлена сторона посилається на сплив такої давності, суддя вправі запропонувати кожній із сторін подати відповідні докази з даного питання, в тому числі в порядку підготовки справи до розгляду.

На обґрунтування свого клопотання відповідач зазначає наступне.

Строк позовної давності для пред'явлення даного позову до суду вже давно сплив та у позивача відсутні поважні причини пропуску такого строку.

На позовні вимоги, які були заявлені Київською міською радою поширюється загальна позовна давність.

Відповідно до ст. 257 вказаного Кодексу України встановлений загальний строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (позовна давність), у три роки.

За приписами ч.1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Державна реєстрація права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення загальною площею 89,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 проведена 07.07.2011 року КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 року та ухвали від 10.11.2010 року у цивільній справі № 2-391/08.

Таким чином, Київська міська рада, як вказує у клопотанні відповідач, ще 07.07.2011 року могла отримати інформацію про реєстрацію спірного об'єкту нерухомого майна, а також підстав для проведення такої реєстрації.

Також, на підтвердження пропущення відповідачем строку позовної давності ТОВ "ПРЕСКО-В" надав суду з метою долучення до матеріалів справи копію Апеляційної скарги прокуратури Деснянського району м. Києва від 08.11.2011 року вих.. № 9282.

Відповідно до даних, які містяться у скарзі, прокуратурою Деснянського району м. Києва до Апеляційного суду Полтавської області подано апеляційну скаргу на рішення Гребінківського районного суду Полтавської від 20.10.08 року по справі № 2-391/08.

Також з даної скарги вбачається, що прокуратура Деснянського району м. Києва діяла в інтересах держави в особі Київської міської ради.

Таким чином Київська міська рада була обізнана про факт подання такої скарги, а отже й про реєстрацію за Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕСКО-В" права власності на нежитлову будівлю торгівельного призначення (реєстраційний номер майна у Реєстрі прав власності на нерухоме майно: НОМЕР_1) по АДРЕСА_1 (89, 00 кв.м.) у м. Києві на підставі рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 20.10.2008 року.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання Київської міської ради про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності необхідно відмовити. Натомість задовольнити заяву ТОВ "ПРЕСКО-В" про застосування строку позовної давності у справі № 910/32730/15.

У зв'язку з пропуском Київською міською радою строку позовної давності у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог Київської міської ради відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 16.03.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко