ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 920/1680/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н. В. , суддя Істоміна О.А.

при секретарі Бєлкіній О.М.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 за довіреністю б/н від 27.05.2015 р.

відповідача - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ТОВ Агрофірми Хоружівка (вх.438С/3) на рішення господарського суду Сумської області від 12.01.2016 р. у справі № 920/1680/15

за позовом ТОВ Агрохім-Партнер, м. Київ

до ТОВ Агрофірми Хоружівка, с. Хоружівка, Недригайлівський район, Сумська область

про стягнення 54 026 грн. 06 коп.

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2015 р. ТОВ Агрохім-Партнер звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з ТОВ Агрофірми Хоружівка 30% річних у розмірі 18239,69 грн., пеню у розмірі 35786,37 грн. та покласти на відповідача витрати, повязані зі сплатою судового збору.

Рішенням господарського суду Сумської області від 12.01.2016 року по справі № 920/1680/15 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 9 238,16 грн. 30% річних та 18 476,33 грн. пені за період з 04.07.2015 по 14.07.2015, 624,81 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідач не погодився з зазначеним рішенням, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення 9238,16 грн. 30% річних, 18476, 33 грн. - пені та в цій частині прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи.

Так, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначає, що що платіжним дорученням № 333 від 15.07.2015 погашено заборгованість, яка виникла по договору поставки № 46, укладеному між сторонами 25.04.2014 і, яка була стягнута рішенням господарського суду Сумської області та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015, зміненою постановою Вищого господарського суду України від 30.06.2015 по вищезазначеній справі. Відповідач вказує, що враховуючи зазначені обставини, між сторонами припинились договірні зобовязання, тому правові підстави для здійснення повторного донарахування пені та 30% річних на підставі п.8.6, 8.2, 8.3 договору, яка була вже стягнута рішення господарського суду у справі № 920/2109/14 відсутні, оскільки після винесення рішення суду, яким стягнуто певну суму, договірні правовідносини трансформуються у грошове зобовязання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника положень ч.2 ст. 625 ЦК України, а не норми договору.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.02.2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 14.03.2016 р.

Позивач 26.02.2016 р. надав за вх. № 2246 відзив на апеляційну скаргу, в якому проти апеляційної скарги відповідача заперечує, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені усі фактичні обставини справи, яким надана належна правова оцінка.

Представник відповідача в судове засідання 14.03.2016 року не зявився, хоча у відповідності до вимог чинного законодавства про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявки не повідомив, будь-яких письмових клопотань (в т.ч. і про відкладення розгляду справи не заявляв).

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце засідання суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу відповідача за відсутності його представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, рішенням господарського суду Сумської області від 30.01.2015 у справі № 920/2109/14 стягнуто з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер заборгованість по договору поставки № 46, укладеному між сторонами 25.04.2014, а саме, 1 021 796 грн. 83 коп. основного боргу за товар, 344 824 грн. 62 коп. курсової різниці, 66 822 грн. 71 коп. пені, 77 264 грн. 64 коп. 30% річних, 75 323 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 31 795 грн. 16 коп. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 у справі № 920/2109/14, рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 скасовано в частині стягнення з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 77 264,64 грн. - 30% річних, 75 323,00 інфляційних втрат та 344824,62 курсової різниці. В цій частині постановлено нове рішення, яким стягнуто з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 112650,99 грн. курсової різниці. В іншій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 залишено без змін.

Вищий господарський суд України постановою від 30.06.2015 рішення апеляційної інстанції 21.04.2015 у справі № 920/2109/14 змінив. Рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 в частині стягнення з ТОВ агрофірма "Хоружівка" 232173,63 грн. курсової різниці, 24 494,07 грн. інфляційних втрат скасував та прийняв в цій частині нове рішення про відмову в позові. В частині стягнення з ТОВ агрофірма "Хоружівка" на користь ТОВ "Агрохім-Партнер" 1 021 796,83 грн. основного боргу, 112 650,99 курсової різниці, 66 822,71 грн. пені, 77 264,64 грн. 30 % річних, 50 898,93 грн. інфляційних втрат, 26 588,31 грн. судового збору, а також в частині відмови в позові про стягнення 10 217,97 грн. штрафу рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 залишено без змін.

Крім того, Вищий господарський суд України постановив стягнути з позивача ТОВ Агрохім-Партнер на користь відповідача ТОВ агрофірма Хоружівка 2 821,73 грн. витрат за подання апеляційної скарги та стягнути з відповідача на користь позивача 1 899,16 грн. судових витрат за подання касаційної скарги.

Пеня та 30% річних у справі № 920/2109/14 були стягнуті за період з 11.09.2014 по 11.12.2014.

Оскільки рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 у справі № 920/2109/14, змінене постановою Вищого господарського суду України 30.06.2015, виконано не було, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення з відповідача нарахованої суми курсової різниці, 30 % річних, інфляційних збитків та пені за період з 12.12.2014 по 03.07.2015 за неналежне виконання зобовязання по договору поставки № 46 від 25.04.2012

Рішенням господарського суду Сумської області від 20.07.2015 у справі № 920/393/15, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.10.2015 у справі № 920/393/15, вищезазначені позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 171 325 грн. 93 коп. 30% річних, 305 056 грн. 46 коп. інфляційних збитків, 138 600 грн. 44 коп. пені, 15 071 грн. 67 коп. судового збору.

Отже, за рішенням господарського суду Сумської області від 20.07.2015за неналежне виконання умов договору поставки № 46 від 25.04.2014 нараховано 30% річних та пеню за період з 12.12.2014 по 03.07.2015

У відповідності до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як свідчать матеріали справи, на сьогоднішній день рішення господарських судів у справі № 920/2109/14 виконано у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням від 15.07.2015 на суму 1 201 270,53 грн., платіжне доручення від 23.09.2015 на загальну суму 77828,04 грн., з яких 13 715,11 грн. сума сплачених коштів на виконання вищевказаного рішення суду, решта ж суми у розмірі 64 112,93 грн. сплата боргу згідно рішення суду по справі № 920/62/15, платіжне доручення від 24.09.2015 на суму 142 935,93 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач враховуючи положення ст. 534 Цивільного кодексу України, суму боргу по договору № 46 від 25.04.2014 стягнутої за рішенням господарського суду від 30.01.2015, повністю сплатив лише 25.09.2015, а не 15.07.2015 у зв'язку з чим, відповідачу нараховано 30% річних у розмірі 18 239,69 грн. та пеню у сумі 35 786,37 грн. за неналежне виконання умов договору за період з 04.07.2015 по 24.09.2015.

Відповідач у апеляційній скарзі вважає твердження позивача вважає необґрунтованими, вказуючи на те, що 15.07.2015 платіжним доручення № 333 ТОВ агрофірми Хоружівка згідно наказу господарського суду Сумської області від 07.05.2015 по справі № 920/2109/14 ТОВ Агрохім-Партнер сплатило борг у сумі 1201 270,53 грн.

Так, відповідач зазначає, що рішенням господарського суду Сумської області від 30.01.2015 та постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 у справі № 920/2109/14, зміненою постановою Вищого господарського суду України від 30.06.2015, з ТОВ агрофірма Хоружівка вже стягнуто заборгованість по договору поставки № 46 від 25.04.2014, а отже, між сторонами припинились договірні зобовязання, тому правові підстави для повторного донарахування пені та 30% річних на підставі п.8.6, 8.2, 8.3 договору, які вже були стягнуті рішенням суду у справі 920/393/14 відсутні, оскільки після винесення зазначеного рішення суду, яким стягнуто певну суму, договірні відносини трансформуються у грошове зобовязання, невиконання якого допускає можливість застосування до боржника положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а не норми Договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду Сумської області набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження (ст. 115 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Сумської області від 30.01 2015 у справі № 920/2109/14 стягнуто з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер заборгованість по договору поставки № 46, від 25.04.2014, яка складається з 1 021 796 грн. 83 коп. основного боргу, 344 824 грн. 62 коп. курсової різниці, 66 822 грн. 71 коп. пені, 77 264 грн. 64 коп. 30% річних, 75 323 грн. 00 коп. інфляційних втрат, 31 795 грн. 16 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 у справі № 920/2109/14, рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 скасовано в частині стягнення з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 77 264,64 грн. - 30% річних, 75 323,00 інфляційних втрат та 344824,62 курсової різниці. В цій частині постановлено нове рішення: стягнути з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 112650,99 грн. курсової різниці. В іншій частині позовних вимог відмовити. В іншій частині рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 залишено без змін.

Отже, після перегляду рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 апеляційною інстанцією було постановлено стягнути з ТОВ агрофірми Хоружівка на користь ТОВ Агрохім-Партнер 1 1021 796 грн. 83 коп. основного боргу по договору поставки № 46 від 25.04.2014, 112 650 грн. 99 коп. курсової різниці та 66 822 грн. 71 коп. пені.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що зазначені обставини спростовують твердження позивача про зарахування 15.07.2015 грошових зобов'язань по договору підряду у порядку, передбаченому ст. 534 ЦК України, оскільки наказ господарського суду Сумської області було видано саме на виконання рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 та постанови Харківського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 про стягнення саме 1 021 796 грн. 83 коп. основного боргу, 112 650 грн. 99 коп. курсової різниці та 66 822 грн. 71 коп. пені, що разом становить 1201270,53 грн., і даний наказ було виконано єдиним платежем у сумі 1201270,53 грн., що також спростовує неправомірність застосування позивачем ст. 534 ЦК України при обґрунтуванні заявлених позовних вимог, оскільки дані положення вживаються у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі.

Враховуючи вищезазначене та те, що рішення господарського суду Сумської області від 30.01.2015 у справі № 920/2109/14 набрало законної сили після його розгляду апеляційною інстанцією 21.04.2015, і дане рішення виконано ТОВ агрофірмою Хоружівка, що підтверджується платіжним дорученням № 333 від 15.07.2015, суд приходить до висновку про припинення у відповідача перед позивачем договірних зобовязань по договору підряду № 46 від 25.04.2014 р. 15.07.2015 р..

Проте, як встановлено рішенням господарського суду у справах № 920/2109/14 та № 920/393/15, пунктом 5.4 договору підряду сторони визначили, що оплата товару проводиться покупцем в строк до 10.09.2014, натомість, відповідач сплатив присуджену рішенням господарського суду у справі № 920/2109/14 суму основного боргу 1021796,83 грн. лише 15.07.2015.

Таким чином, відповідач є боржником по договору, який прострочив виконання зазначеного грошового зобов'язання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 8.2, 8.3. договору поставки, за прострочення виконання зобов`язання відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожен день прострочення. Сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязань за договором, здійснюється протягом 5 років з моменту підписання договору.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, за несвоєчасну оплату товару по договору поставки № 46 від 25.04.2014, відповідачу нараховано пеню в сумі 35 786,37 грн. за період з 04.07.2015 по 24.09.2015.

Враховуючи те, що виконання зобов'язання відповідача, як зазначалось вище, припинилось 15.07.2015, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 18 476,33 грн. (за період з 04.07.2015 р. по 14.07.2015 р.).

Крім того, відповідно до п.8.6 договору, сторони згідно до п.2 ст. 625 ЦК України дійшли згоди, що відповідач у випадку прострочення оплати товару за неправомірне користування коштами позивача сплачує на користь останнього 30 % річних.

За змістом ст. 625 Цивільного кодексу України сторони при укладенні правочину можуть погодити інший розмір процентів річних від простроченої суми.

За прострочення виконання грошового зобовязання з оплати поставленого товару, відповідно до розрахунку, наданого позивачем у позову, відповідачеві нараховано 30% річних в сумі 18239,69 грн. за період з 04.07.2015 по 24.09.2015.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідач 30% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 9 238, 16 грн. за період з 04.07.2015 по 14.07.2015, враховуючи дату виконання зобовязання відповідача по договору -15.07.2015.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає, що твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях, не доведені належними доказами, тоді як господарським судом першої інстанції в повній мірі зясовані та правильно оцінені обставини у справі та ухвалене ним рішення є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ТОВ Агрофірми Хоружівка на рішення господарського суду Сумської області від 12.01.2016 р. у справі № 920/1680/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 12.01.2016 р. у справі № 920/1680/15 залишити без змін.

Головуючий суддя Слободін М.М.

Суддя Гребенюк Н. В.

Суддя Істоміна О.А.