КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 911/4249/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Куксова В.В.

при секретарі судового засідання - Захарчук Н.С.

за участю представників: відповідно до протоколу судового засідання від 16.03.2016р.

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2015 року по справі №911/4249/15 (суддя Горбасенко П.В.) повний текст якого складено 01.12.15року.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙМІА СОЛАР 4"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства "Енергоринок"

про звернення стягнення на предмет застави та переведення права грошової вимоги

СУТЬ СПОРУ ТА СКАРГИ:

На розгляд Господарського суду Київської області передано позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРАЙМІА СОЛАР 4" про звернення стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором № 488/31/2 від 19.09.2011, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.09.2015 залучено Державне підприємство «Енергоринок» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.11.15р. у справі №911/4249/15 у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2015р., та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями визначено склад суду для розгляду справи №911/4249/15, головуючий суддя Тищенко О.В. судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення Господарського суду Київської області прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні обставинам справи.

На підставі апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", згідно ст. 98 ГПК України, Київським апеляційним господарським судом ухвалою від 14.12.2015р. порушено апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 26.01.16р.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду 20.01.16р. представником третьої особи подано відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.01.16р. розгляд справи №911/4249/15 відкладено розгляд справи на 09.02.16р.

Через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду 26.01.16р. представником позивача подано клопотання про витребування доказів.

У судовому засіданні 09.02.16р. колегією суддів відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів з підстав його не обґрунтованості та відкладено розгляд справи №911/4249/15 на 17.02.16р.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 17.02.16р., у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, визначено новий склад суду головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Куксов В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.16р. справу №911/4249/15 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі головуючий суддя: Тищенко О.В, судді Куксов В.В., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.02.16р. розгляд справи відкладено на 16.03.16р.

В судове засідання 16.03.16р. з'явився представник позивача та представник третьої особи.

Представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2015 року у справі № 911/4249/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти доводів апелянта, викладених в апеляційній скарзі, просили суд відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Представник відповідача у судове засідання 16.03.16р. не з'явився про причини неявки суд не повідомлено, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Дослідивши матеріали справи, які містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, судова колегія вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, за відсутності представника відповідача, оскільки його неявка не є перешкодою для розгляду апеляційної скарги.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України визначено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно з статтею 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні в матеріалах справи та заслухавши пояснення представника апеллянта, та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 19.09.2011 між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРАЙМІА СОЛАР 4" укладено кредитний договір № 488/31/2, згідно якого банк зобов'язався надати на умовах договору, а позичальник - отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені договором строки кредит у розмірі 48 174 750 грн. та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 3.3.1 договору банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником взятих на себе обов'язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо: позичальник вчасно не сплатив суму кредиту, її частину або проценти за користування кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим договором.

Пунктом 3.4.1 договору визначено, що підставою для визначення суми і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої позичальником банку частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) є виписки з рахунків, відкритих у банку для обліку заборгованості позичальника за цим договором по кредиту, нарахованих процентах та інших платежах.

Згідно п. 5.3.1, 5.3.2 договору позичальник зобов'язаний належним чином виконувати всі умови вказаного договору та взяті на себе цим договором зобов'язання; точно у строки, обумовлені вказаним договором, погашати кредит та сплачувати плату (проценти) за користування кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором, на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено у договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Договір набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань (п. 10.1 договору)

У подальшому до кредитного договору вносились зміни та доповнення Додатковими договорами №1 від 01.12.11р., №2 від 31.05.12р., №3 від 28.09.12р., №4 від 01.08.13р.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, АТ "Ощадбанк", використовуючи право вимагати негайного повернення суми кредиту, керуючись пп. 5.3.1, 5.3.2 п. 5.3 та пп. 7.1.1. п. 7.1. кредитного договору, в порядку 3.3.2 п. 3.3 кредитного договору вимогою № 55/2-06/75 від 02.12.2014 року повідомив ТОВ "КРАЙМІА СОЛАР 4" про відкликання кредиту, та необхідність здійснити повне погашення Кредиту не пізніше 20 банківських днів з моменту вручення вимоги.

Оскільки, відповідачем отримано вимогу 02.12.2014 року, то у відповідності до умов кредитного договору відповідач був зобов'язаний здійснити повне погашення кредиту у термін до 30.12.2014 року, проте позичальником умови кредитного договору 25.12.2014 АТ "Ощадбанк" не виконано, у зв'язку з чим, позивач звернувся до господарського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 року у справі №911/5585/14 позовні вимоги задоволено в повному обсязі, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крайміа Солар 4" на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 4593578,21 доларів США (станом на 03.03.2015 - 114012611,17 грн.) заборгованості за кредитом; 408821,99 доларів США (станом на 03.03.2015 - 10146961,7918 грн.) заборгованості по процентам; 76801,42 доларів США (станом на 03.03.2015 - 1906211,24 грн.) пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8810,60 доларів США (станом на 03.03.2015 - 218679,09 грн.) 3% річних за непогашення кредиту; 34406,18 доларів США (станом на 03.03.2015 - 853961,39 грн.) пені за несвоєчасну сплату процентів; 4772,20 доларів США (станом на 03.03.2015 - 118446,00) 3% річних за не несвоєчасну сплату процентів; 9000,00 грн. заборгованість за комісійною винагородою; 733,39 грн. пені за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 96,24 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 768,00 грн. втрат від інфляції у зв'язку з несвоєчасною сплатою комісійної винагороди; 73080,00 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших справ, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки відповідачем зобов'язання за кредитним договором не були виконані загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 488/31/2 від 19.09.2011 станом на 08.09.2015 року становить - 6 711 088,63 доларів США та 26 281,82 грн.

З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 488/31/2 від 19.09.2011 (по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування ним, комісій, можливих штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Кредитним договором) 19 вересня 2011 року між Банком та ТОВ "КРАЙМІА СОЛАР 4" укладено договір застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011.

У подальшому зміни та доповнення до договору застави майнових прав вносились додатковим договором № 1 від 31.10.2012, додатковим договором № 2 від 01.08.2013.

Згідно з п. 1.1 договору застави предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірі та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками.

В заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

Контрактами за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011, укладений між ТОВ "КРАЙМІА СОЛАР 4" та державним підприємством "Енергоринок".

Боржником у розумінні договору застави майнових прав є ДП "Енергоринок" (контрагент заставодавця за договором купівлі-продажу електроенергії).

Судом першої інстанції встановлено, що предметом застави виступають майнові права - право грошової вимоги, за договором купівлі-продажу електроенергії № 6803/02 від 25.02.2011,укладеного між ТОВ "КАЙМІА СОЛАР 4" та Державним підприємством "Енергоринок".

Відповідно до п. 1.2 договору застави майнових прав (з урахуванням додаткового договору № 1 від 31.10.2012) сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору договірна вартість предмету застави становить 674 579,51 евро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 31 жовтня 2012 року складає 6 988 999,23 гривень.

Згідно п.3.2 договору застави майнових прав, передбачено, що у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пункту 5.2.3 договору застави майнових прав, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна їх частина) не будуть виконані, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договорами та/або іншими договорами з позичальником та/або майновими поручителями.

Як вбачається з позовної заяви позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 488/31/2-4 від 19.09.2011, який був укладений між АТ "Ощадбанк" та ТОВ "КРАЙМІА СОЛАР 4".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судових засіданнях з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим з наступних підстав.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (п. 1 ч. 2 ст. 175 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленного майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України , звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Листом № 01/71-3347 від 31.03.2014 (а.с. 122) ТОВ "Крайміа Солар 4" повідомлено про зупинення дії договору купівлі-продажу електричної енергії № 6803/02 від 25 лютого 2011 року з 01 квітня 2014 року відповідно до пункту 6.2 договору (при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків).

Відповідно п. 6.3 договору № 6803/02 від 25 лютого 2011 року наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою Торгово-промислової палати України.

В матеріалах справи наявний висновок № 729/05-4 про обставини непереборної сили, виданий Торгово-промисловою палатою України 28.03.2014, в якому Торгово-промислова палата України засвідчує про обставини непереборної сили на території Автономної Республіки Крим з 27.02.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо.

Листом № 01/71-3347 від 31.03.2014 повідомлено ТОВ "Крайміа Солар 4", що 01.04.2014 зупинено виконання зобов'язань між ДП "Енергоринок" та ТОВ "Крайміа Солар 4" за договором купівлі-продажу електричної енергії № 6803/02 від 25 лютого 2011 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ТОВ "Крайміа Солар 4" не наділений правом вимагати оплати реалізованої за договором електричної енергії, а ДП "Енергоринок" звільнений від зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків.

Відступлення права вимоги полягає в передачі кредитором належного йому на підставі зобов'язання права (вимоги) іншій особі. Відтак, іншій особі може бути передано тільки право, що належить кредитору, відсутнє ж право грошової вимоги, що має місце в даному випадку, не може бути передано протягом всього періоду дії обставин непереборної сили.

У відповідності до п. 4.2 договору із змінами внесеними додатковою угодою № 8002/02 від 30.12.2011 року до договору, остаточний розрахунок за куплену ДПЕ у ВАД електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Таким, чином з урахуванням зупинення дії договору, термін остаточної сплати електричної енергії купованої у березні 2014 року, який мав би настати 15.04.2014 року, на сьогодні не настав.

07 травня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя" № 148, згідно п. 3 якої: "Оптовий постачальник не здiйснює закупiвлi електричної енергiї в її виробникiв, якi розташованi на тимчасово окупованiй територiї, та не проводить розрахункiв з такими виробниками, зокрема з погашення заборгованостi минулих перiодiв". Ця постанова набирає чинності з 1 червня 2014 року та діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що постановою КМУ №148 від 07.05.2014 закріплена пряма заборона на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, погашення заборгованості минулих періодів, а отже відступлення права грошової вимоги, іншому суб'єкту, в даному випадку позивачу з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за цією вимогою, прямо суперечить постанові КМУ № 148 від 07.05.2014.

Беручи до уваги вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно частини 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що доводи Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а тому господарський суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2015 у справі № 911/4249/15 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано до суду позов, який містить вимогу майнового характеру - про звернення стягнення на предмет застави, а також вимогу немайнового характеру - про переведення права грошової вимоги щодо здійснення платежів за продану електроенергію.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду встановлена у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Так, враховуючи наведене, а також приписи Закону України "Про судовий збір" сума судового збору, яка повинна бути сплачена скаржником за подання даної апеляційної скарги, становить 22 254,54 грн. та розраховується наступним чином: 20 231,40 грн. (сума, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви з урахуванням однієї вимоги немайнового характеру та однієї майнової вимоги) * 110% (при поданні апеляційної скарги) = 22 254,54 грн.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи №911/4249/15 апелянтом до апеляційної скарги додано платіжне дорученням № 4490 від 04.12.2015 про сплату судового збору лише на суму 20 914,74 грн., в той час як рішення оскаржується в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, керуючись приписами ч. ч. 1-4 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та п.2.23. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", колегія суддів вважає за необхідне достягнути в рахунок Державного бюджету України з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ) судовий збір за розгляд судом апеляційної скарги у розмірі 1 339, 80 грн. (22 254,54 грн. - 20 914,74 грн.).

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого Господарського суду України від 02.03.2016 у справі № 911/4248/15.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, рішення Господарського суду Київської області від 27.11.2015 у справі №911/4249/15 залишити без змін.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ) на користь Державного бюджету України 1 339 (одна тисяча триста тридцять дев'ять) грн. 80 коп. недосплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

3.Матеріали справи №911/4249/15 повернути до Господарського суду Київської області.

4.Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

В.В. Куксов