РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 14/264

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Гудак А.В.

судді Сініцина Л.М.

судді Олексюк Г.Є.

при секретарі судового засідання Драчук В.М.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність в справі; ОСОБА_2, довіреність в справі;

відповідача ОСОБА_3; адвокат, договір про надання правової допомоги № 2 від 12.02.2016 р. в справі;

третьої особи ОСОБА_4, довіреність в справі.

на ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.07 р. у справі № 14/264 (суддя Марач В.В.)

за позовом Державно-комунального підприємства "Міське обєднання парків культури та відпочинку м. Рівного"

до відповідача ОСОБА_5 підприємства "Домінус"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Рівненської міської ради

про зміни договорів оренди нежитлового приміщення

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. затверджено мирову угоду від 05.06.2007 року між Державно-комунальним підприємством "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" та Приватним підприємством "Домінус", провадження у справі припинено з посиланням на те, що вказана мирова угода стосується прав і обов'язків сторін щодо предмету спору, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб, а відтак підлягає затвердженню, а провадження у справі припинено.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, особа, яка не брала участі в справі - Рівненська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк подання апеляційної скарги та прийняти апеляційну скаргу до провадження, скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. у справі № 14/264 та передати справу за позовом Державно-комунального підприємства "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" до Приватного підприємства "Домінус" про зміни договорів оренди нежитлового приміщення на розгляд господарського суду Рівненської області. Одночасно скаржником подано клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги.

Рівненська міська рада з даною ухвалою суду першої інстанції не погоджується, оскільки вважає що дана ухвала порушує права та інтереси Рівненської міської ради, а сама ухвала суду першої інстанції прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та з невідповідністю висновків суду обставинам справи з огляду на наступне.

Скаржник зазначає, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. у справі № 14/264, а саме пункт 3 затвердженої цією ухвалою мирової угоди містить умови що не відносяться до предмета позову і стосуються майна, яке не є предметом позову.

Крім того, положення пункту 3 мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р., щодо визнання права власності на будівлю кафетерію та літні павільйони, стосується прав та інтересів Рівненської міської ради, оскільки згідно зазначеної ухвали Приватне підприємство "Домінус", яке лише орендувало нежитлові приміщення комунальної власності Рівного набуло право власності на об'єкти нерухомого майна, що розміщені на земельних ділянках, які перебувають у власності територіальної громади міста Рівне в особі Рівненської міської ради за адресою: м. Рівне, вул. Соборна, 3 д.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. поновлено Рівненській міській раді пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги, прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 14.03.2016 р.

09.03.2016 р. на адресу суду від Приватного підприємство "Домінус" надійшло клопотання про відвід колегії суду у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М., суддя Олексюк Г.Є.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 р. заяву Приватного підприємства "Домінус" про відвід колегії суду у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М., суддя Олексюк Г.Є., залишено без задоволення, оскільки наведені у заяві обставини у розумінні приписів ст. 20 ГПК України не є підставою для відводу колегії суду у складі: головуюча суддя Гудак А.В., суддя Сініцина Л.М., суддя Олексюк Г.Є. при розгляді справи № 14/264 господарського суду Рівненської області.

14.03.2016 р. на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляцій скаргу задоволити, а ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. у справі № 14/264 скасувати.

14.03.2016 р. на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги Рівненської міської ради на ухвалу господарського суду від 05.06.2007 р. у справі № 14/264 відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 14.03.2016 р. залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Рівненську міську раду, оскільки рішення з господарського спору може вплинути на права та обов'язки Рівненської міської ради.

Представник Рівненської міської ради в судовому засіданні 14.03.2016 року підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції від 05.06.2007 р. є не законною та не обґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити. Зокрема, представник міської ради зазначив, що умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

Представники позивача в судовому засіданні 14.03.2016 року підтримали доводи апеляційної скарги та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважають, що ухвала суду першої інстанції від 05.06.2007 р. є не законною та не обґрунтованою, такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просять її скасувати, а апеляційну скаргу - задоволити. Зокрема, відзначили, що ухвала про затвердження мирової угоди від 05.06.2007 року у справі 14/264 підлягає скасуванню з наступних підстав: її зміст виходить за межі предмета позову по справі; пункт 3 мирової угоди не відповідає закону та призвів до виникнення нового спору. Зокрема, п. 3 мирової угоди зазначає наступне: "Сторони визнають, що в ході виконання Договору відповідачем за власні кошти створено нову річ, а саме будівлю кафетерію та літні павільйони, вартість яких складає відповідно 140 373,00 грн. та 7 718,00 грн. (указані величини в розрахунок розміру орендної плати не включаються). Позивач не заперечує щодо набуття відповідачем у встановленому законом порядку права власності на вищевказану нову річ". Однак, порядок набуття права власності на майно регулюється главою 24 Цивільного кодексу України. Зокрема, порядок набуття права власності на нову річ врегульовано ст. 331 ЦК України. Тобто, законом чітко передбачений порядок набуття права власності на нову річ. А тому, сторони не можуть врегульовувати такі питання між собою шляхомукладення мирової угоди.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 р. заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Вважає, що ухвала суду першої інстанції від 05.06.2007 р. є законною та обґрунтованою, такою, що прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Представник відповідача зазначив, що ч. 7 ст. 180 ГК України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору. На зобов'язання, що виникли у сторін до укладення ними господарського договору, не поширюються умови укладеного договору, якщо договором не передбачено інше. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору. Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Так, 03.05.1995 р. між Державно-комунальним підприємством Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного» та Приватним підприємством «Домінус» укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до якого встановлений строк оренди 20 років, тобто до 03.05.2015. Впродовж строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. до договору неодноразово вносились зміни, що не стосувались зміни предмету та строку дії договору, а саме: додаток від 22.11.1996 р.; додаткова угода від 30.03.1998 р.; договір по внесення доповнень в договір оренди нежитлового приміщення від 01.07.2004 р.; ухвала господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. про затвердження мирової угоди. Тобто, ухвала господарського суду від 05.06.2007 р. про затвердження мирової угоди з урахуванням приписів ч. 5 ст. 188 ГК України, якою визначено, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду, а також ч. 2 ст. 651 ЦК України, є зміна визначених умов договору щодо яких дійшли сторони договору, а саме Державно-комунальним підприємством «Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного» та Приватним підприємством «Домінус». Відповідно до змісту укладеного 03.05.1995 р. договору оренди нежитлового приміщення та змін до вказаного договору, 03.05.2015 р. договірні відносини між Державно-комунальним підприємством «Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного» та Приватним підприємством «Домінус» припинились у зв'язку із закінченням строку дії договору. Звертаючись із апеляційною скаргою Рівненська міська рада, як орган місцевого самоврядування, який не являється стороною договору ставить питання про внесення змін до договору строк дії якого закінчився. А відтак, з урахуванням положень ч. 1 ст. 6 ГК України, якою передбачено, що до загальних принципів господарювання віднесено заборону незаконного втручання органів тержавної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у господарські відносини, фактично подана апеляційна скарга є незаконним втручанням у господарські відносини, які виникли на підставі господарського договору та припинились у зв'язку із закінченням строку дії господарського договору, оскільки жодною нормою ГК України та ЦК України не передбачені підстави та випадки внесення змін до господарського договору строк тії, якого закінчився.

Відповідно до статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 106 ГПК України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Окрім того, частиною 2 ст. 102 ГПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу господарського суду розглядається протягом п'ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження.

Заслухавши представників сторін та третьої особи в судовому засіданні 14.03.2016 р., розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, заперечення на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржувану ухвалу - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до Статуту Державного-комунального підприємства Міське обєднання парків культури та відпочинку, який зареєстрований розпорядженням голови Рівненської міської адміністрації (управи) № 939 від 07.08.1992 р. (а.с. 31-40), Державно-комунальне підприємство Міське обєднання парків культури та відпочинку (далі підприємство) це державна установа культури.

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.03.2016 р., засновником юридичної особи -Державно-комунального підприємства "Міське обєднання парків культури та відпочинку м. Рівного" є Рівненська міська рада (а.с. 165).

Власником підприємства є Рівненська міська рада народних депутатів (п. 1.6 Статуту).

Згідно п. 3.1 Статуту власник вирішує питання визначення цілей діяльності, реорганізації і ліквідації підприємства, здійснює контроль за ефективністю використання і збереження державного майна та інші правомочності відповідно до законодавчих актів України.

Майно підприємства складається з основних та обігових фондів. Підприємство у встановленому порядку придбає та орендує основні фонди та бере грошові позики закладах банку. Майно підприємства має балансову вартість і підлягає обліку (п. 7.1 Статуту).

Відповідно до п. 7.4 Статуту майно, що передано власником, належить підприємству на праві оперативного господарського відання. Здійснюючи це право, підприємство може передати або списати із статутного фонду майно, що відноситься до основних засобів, за письмовою згодою власника.

Як вбачається із матеріалів справи, 03.05.1995 р. Державно-комунальне підприємство Міське обєднання парків культури та відпочинку (Орендодавець) та Приватне підприємство Домінус (Орендар) уклали договір оренди нежилого приміщення (далі Договір) (а.с. 72-75)

Пунктом 1.1 договору передбачено, що орендодавець здає орендарю приміщення кафе Вітерець, а також нежитлове підсобне приміщення танцмайданчика парку культури та відпочинку ім. Т.Г. Шевченка, м. Рівне по вул. Соборній, 3 Д загальною площею 30,6 кв.м., для здійснення торгівельної діяльності та інших цілях, визначених статутом орендаря, та територію танцмайданчика з правом суборенди.

Згідно з п. 1.3. договору, термін оренди встановлюється на 20 років із дня підписання даного договору.

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору, орендодавець зобовязаний надати приміщення орендарю по акту прийому-передачі, в якому вказується технічний стан приміщення. Без додаткового письмового узгодження дати згоду на переобладнання і поліпшення орендарем орендованих приміщень та танцмайданчика без порушення норм безпеки в будівництві. Відключення водо- та енергопостачання зі сторони орендодавця забороняється (п.2.3. договору).

У відповідності до п.п. 3.1, 3.2, 3.3 договору, орендар зобовязаний утримувати приміщення в порядку, передбаченому санітарними і протипожежними правилами. Після прийомки орендованого приміщення зробити його ремонт та реконструкцію. Пристосування приміщення до діяльності орендаря проводиться ним за свій рахунок і з дозволу орендодавця.

Пунктами 3.4, 3.5, 3.6 договору, встановлено обовязок орендаря підтримувати в належному стані та розумно піклуватися про орендоване приміщення, за умови, що орендар не несе відповідальності за пошкодження орендованого приміщення, яке є наслідком звичайного зносу або пожежі, затоплення, крадіжок та інших випадків, але не з вини орендаря. Своєчасно усувати пошкодження в орендованому приміщенні, що виникли з вини орендаря. Своєчасно вносити плату за договірне приміщення.

По закінченню строку дії договору оренди, орендар зобовязаний за свій рахунок і своїми силами привести орендоване приміщення в попередній стан (п. 3.7 договору).

Згідно з п. 4.1 договору за орендоване приміщення орендар сплачує ціну із розрахунку 2,00 крб. за 1 кв. метр, відповідно з додатком №1 до даного договору, який є його невідємною частиною. Орендна плата сплачується з дня підписання акту прийому-передачі.

Свої фактичні витрати за комунальні послуги за електроенергію та водопостачання орендар сплачує окремо, згідно рахунків, які надаються орендодавцем (п.4.5. договору).

Відповідно до п. 5.1 договору орендодавець і орендар залишають за собою право пролонгації даного договору на слідуючий період, при умові відсутності взаємних письмових претензій.

Згідно п. 5.2 договору дострокове розторгнення договору можливе при: а) руйнуванні і псуванні орендарем цілісності орендованого приміщення; б) порушенні орендарем своїх договірних обовязків; в) в разі не сплати орендарем орендної плати на протязі 2-х місяців підряд.

Пунктом 5.3 договору визначено, що при переході права власності на здане в оренду приміщення від орендодавця до іншої особи, правовідносини по даному договору зберігають силу для нового власника.

Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін (п.5.4 договору).

Відповідно до п. 6.2 договору за невиконання або неналежне виконання своїх обовязків по договору, сторони несуть відповідальність у відповідності з діючим законодавством.

Орендодавець заявляє та гарантує, що орендар буде володіти та використовувати орендоване приміщення згідно положень цього договору протягом терміну дії договору оренди без будь-якого припинення з боку орендодавця або особи, що предявляє претензії через орендодавця або від його імені (п.7.1 договору).

Договір оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Відповідно до акту передачі нежилого приміщення танцмайданчику парку культури та відпочинку ім. Т.Г.Шевченка від 29.12.1995 р. (а.с. 76) орендодавець передав, а орендар прийняв підсобне нежиле приміщення танцмайданчику парку культури та відпочинку ім. Т.Г.Шевченка в наступному технічному стані:

-фундамент та цоколь приміщення бетонний, товщиною 0,4 м;

-стіни цегляні (товщина 0,25-030 м), не штукатурені, обгорілі після пожежі;

-підлога глиняна;

-дах виготовлений з брусків крокви, частина із них прогнивший, покритий азбестобетонними хвилястими листами, з яких більше 80% побитих або з тріщинами

- в приміщенні є в наявності старі напівгнилі віконні ставні та щитові двері. Віконний блок відсутній. Зовнішня штукатурка стін покрита склокрихтою із значними пошкодженнями;

- водо- та енергопостачання в приміщенні відсутні.

28.01.1996 р. сторони уклали Додаток №1 (а.с. 77) до договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. (далі Додаток №1), відповідно до п. 1 якого сторони визначили, що з 01.01.1997 р. плата за орендовані приміщення складає 130 грн. 60 коп. в тому числі:

-Вітерець 69 грн. 40 коп. (з 01.04. по 01.11.1997 р.);

-приміщення під кафе DOMINUS 61 грн. 20 коп.

Згідно з п. 2 Додатку № 1 сторони визначили, що рахунки за енерго- та водопостачання орендарю виставлятимуться окремо в розмірі фактичних витрат.

За користування спорудою та територією старого танцмайданчика орендар плати не вносить, так як бере на себе витрати на їх благоустрій та наведення і підтримання належного санітарного стану (п. 3 Додатку №1).

Пунктом 4 Додатку № 1 сторони погодили змінити п.1.1. договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995р., виклавши його в наступній редакції: Орендодавець здав Орендарю приміщення кафе Вітерець загальною площею 34,7 м2, а також нежиле приміщення танцмайданчика парку культури та відпочинку ім. Т.Г.Шевченка (м. Рівне, вул. Соборна, 3Д) загальною площею 30,6 м2 для здійснення торгівельної діяльності та інших цілей, визначених Статутом Орендаря з правом суборенди. Дозволити реконструкцію та використання споруди і території колишнього танцмайданчика для цілей орендаря, визначених дійсним договором. Реконструкцію споруди та території танцмайданчика дозволити тільки при умові погодження її в департаменті архітектури м.Рівне.

Пунктом 6 Додатку №1 сторони визначили, що всі інші зміни та доповнення до даного договору, а також зміни розмірів орендної плати проводити тільки за письмовою згодою обох сторін.

30.03.1998 р. Державне комунальне підприємство Міське обєднання парків культури та відпочинку та Приватне підприємство Домінус уклали Додаткову угоду про внесення доповнення до додатку №1 до договору оренди нежилого приміщення від 03.05.1995 р. (а.с. 22), відповідно до якого в п. 1 Додатку №1 договору оренди нежилого приміщення від 03.05.1995 р. внесли доповнення слідуючого змісту: Плата за оренду приміщення кафе Вітерець вноситься орендарем в період сезону його роботи з 01 квітня по 31 жовтня щорічно.

Додаток №1 до договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995р . та Додаткову угоду про внесення доповнення до додатку №1 договору оренди нежитлового приміщення від 30.03.1998 р. підписано уповноваженими представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

01.07.2004 р. Державне комунальне підприємство Міське обєднання парків культури та відпочинку та Приватне підприємство Домінус уклали договір про внесення доповнень в договір оренди нежилого приміщення від 03.05.1995р. №б/н (а.с.23), відповідно до пунктів 1, 3 якого орендар зобовязаний самостійно, за власні кошти в термін до 10 календарних днів з дня підписання цього договору, проводити заходи по пожежній та електричній безпеці орендованої споруди. Копії відповідних документів орендар у цей же строк надає орендодавцю. У разі невиконання чи неналежного виконання умов цього договору орендодавець, без попередження про це орендаря має право відключати його від джерела енергопостачання.

Пунктом 4 договір про внесення доповнень в договір оренди нежилого приміщення від 03.05.1995 р. №б/н сторони визначили, що орендар зобовязаний протягом 7 календарних днів застрахувати орендоване приміщення у порядку визначеному діючим законодавством, про що повідомити орендодавця.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і є невідємною частиною договору від 03.05.1995 р. (п. 5 вищевказаного договору).

Договір про внесення доповнень в договір оренди нежилого приміщення від 01.07.2004 р. №б/н підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відтиском печатки Державно-комунального підприємства Міське обєднання парків культури та відпочинку.

02.06.2006 р. Державне комунальне підприємство Міське обєднання парків культури та відпочинку звернулося до Приватного підприємства Домінус з листом № 65 (а.с. 15), в якому повідомило, що в договорі оренди нежитлових приміщень від 03.05.1995 р. відсутні наступні істотні умови: вартість майна (обєкту оренди) з урахуванням її індексації, розмір орендної плати з урахуванням її індексації; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом обєкта оренди, страхування орендарем взятого ним в оренду майна, порядок використання амортизаційних відрахувань, відновлення орендованого майна та умови його повернення. У звязку із викладеним запропоновано внести зміни договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. шляхом викладення його в новій редакції, яка відповідає вимогам законодавства. До вказаного листа долучено договір про внесення змін та доповнень до договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р.

Відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

В матеріалах справи наявний висновок № 0022 будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 14/264 за позовом Державного комунального підприємства Міське обєднання парків культури та відпочинку до Приватного підприємства Домінус про зміну договору оренди нежитлового приміщення від 27.03.2007 р., який проведено Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с. 93-109), відповідно до якого вартість майна, яке є предметом оренди по договору оренди нежилого приміщення від 03.05.1995 р., укладено між Державним комунальним підприємством Міське обєднання парків культури та відпочинку м. Рівного та Приватним підприємством Домінус визначена витратним підходом станом на 27.03.2007 р. становить: кафе «Вітерець» - 19 873, 00 грн.; підсобного нежилого приміщення танцмайданчику 3 952,00 грн.

05.06.2007 р. представники сторін подали до суду першої інстанції заяву про затвердження мирової угоди, в якій сторони просили суд затвердити заяву мирову угоду та припинити провадження у справі. У заяві про затвердження мирової угоди наведений текст мирової угоди (а.с. 119-120)

Відповідно до мирової угоди, сторони погодили внести в договір оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. наступні зміни та доповнення:

Розділ 1 Договору (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) доповнено наступним положенням:

1.4. Вартість майна, яке є предметом оренди по Договору, станом на 27.03.2007 р. згідно Висновку від 27.03.2007 р. № 0022 будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, далі Висновок, який додається та є невідємною частиною Договору, становить:

1.4.1. кафе Вітерець 19 873 грн. 00 коп.;

1.4.2. підсобного нежитлового приміщення танцмайданчику 3 952 грн. 00 коп..

Розділ 3 Договору (ОБОВЯЗКИ ОРЕНДАРЯ) доповнено наступними положеннями:

3.8. Застрахувати орендовані приміщення на період оренди.

3.9. Забезпечити безперешкодний доступ в орендовані приміщення представників Орендодавця для контролю за станом та цільовим використанням орендованих приміщень.

3.10. Забезпечити доступ і допуск до ремонту інженерних мереж працівників відповідних комунальних служб.

3.11. Дотримуватись правил пожежної безпеки орендованих приміщень, проводити за свій рахунок протипожежні заходи та заходи по електричній безпеці.

Розділ 4 Договору (ПОРЯДОК РОЗРАХУНКІВ) доповнено наступними положеннями:

4.7. Починаючи з 01.06.2007 р. орендна плата по договору за кожен повний місяць оренди складає 237 грн. 60 коп., у т.ч. ПДВ (20%) 39 грн. 60 коп., а саме (без врахування ПДВ):

4.7.1. за оренду кафе Вітерець (без врахування ПДВ) 165 грн. 00 коп. (вартість кафе Вітерець згідно Висновку 19 873 грн. 00 коп.;

4.7.2. за оренду підсобного нежитлового приміщення танцмайданчику (без врахування ПДВ) 33 грн. 00 коп. (вартість підсобного нежитлового приміщення танцмайданчику згідно Висновку 3 952 грн. 00 коп..

4.8. Орендар звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставин, за які він не відповідає, зокрема, Орендар не оплачує плату за оренду кафе Вітерець, як і раніше, за зимовий період (а саме: з 01 листопада по 31 березня кожного відповідного року оренди).

4.9. Розмір орендної плати щомісячно підлягає коригуванню на індекс інфляції за минулий місяць, який визначається Мінстатом.

4.10. Розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

4.11. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується до Орендодавця відповідно до законодавства України з урахуванням пені в розмірі 120% від облікової ставки НБУ від суми недоплати, розрахованої за кожний день прострочення платежу (включаючи день оплати).

4.12. Наднормативна сума орендної плати, що надійшла до Орендодавця, підлягає в установленому порядку поверненню Орендарю або заліку в рахунок наступних платежів.

Розділ 7 Договору (ДОДАТКОВІ УМОВИ) доповнено наступними положеннями:

7.2. В разі переходу права власності на орендовані приміщення від Орендодавця до інших осіб даний договір зберігає чинність для нового власника.

7.3. Амортизаційні відрахування на орендовані приміщення не нараховуються. Орендодавець на орендоване майно нараховує знос.

7.4. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження орендованих приміщень несе Орендар.

7.5. Взаємовідносини сторін, не врегульовані даним договором, регламентуються законодавством України.

2. Сторони погоджують, що за період з 3 травня 1995 року по 31 травня 2007 року повний борг Орендаря перед Орендодавцем по Договору (включаючи як безпосередньо орендну плату, так і всі інші платежі, пов'язані з Договором) складає 4 887 грн. 09 коп. Відповідач зобов'язується сплатити вище визначену суму на поточний рахунок Позивача протягом десяти календарних днів з моменту укладення цієї мирової угоди. Після такої оплати всі зобов'язання Відповідача перед Позивачем, які прямо чи опосередковано випливають із Договору, за період оренди з 3 травня 1995 року по 31 травня 2007 року вважаються повністю виконаними.

3. Сторони визнають, що в ході виконання Договору Відповідачем за власні кошти створено нову річ, а саме: будівлю кафетерію та літні павільйони, вартість яких складає відповідно 140 373,00 грн. та 7 718,00 грн. (указані величини у розрахунок розміру орендної плати не включається). Позивач не заперечує щодо набуття Відповідачем у встановленому порядку права власності на вищевказану нову річ.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. у справі №14/264 затверджено у вказаній редакції мирову угоду від 05.06.2007 року про внесення в договір оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р. змін та доповнень між Державно-комунальним підприємством "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" та Приватним підприємством "Домінус" (а.с.122-123).

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Рівненська міська рада звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. у справі № 14/264 та передати справу за позовом Державно-комунального підприємства "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" до Приватного підприємства "Домінус" про зміни договорів оренди нежитлового приміщення на розгляд господарського суду Рівненської області.

Відповідно до ст. 78 ГПК України відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. До прийняття відмови позивача від позову або до затвердження мирової угоди сторін господарський суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи є повноваження на вчинення цих дій у представників сторін. Мирова угода може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмету позову. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі.

Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета.

Відповідно до п. 3.19 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011р. №18 одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК). Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами позивача (частина третя статті 26 ГПК) і, отже, вправі укладати мирові угоди на загальних підставах. Мирова угода може бути укладена і стосовно певної частини позовних вимог. Умови мирової угоди мають бути викладені чітко й недвозначно з тим, щоб не виникало неясності і спорів з приводу її змісту під час виконання. Суддя має роз'яснити сторонам процесуальні наслідки припинення провадження зі справи, зазначивши про це в ухвалі. В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі (пункт 7 частини першої статті 80 ГПК), а також вирішуються питання, пов'язані з судовими витратами у справі. Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти - окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження. Господарський суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору. Мирова угода не може вирішувати питання про права і обов'язки сторін, які можуть виникнути у майбутньому, а також стосуватися прав і обов'язків інших юридичних чи фізичних осіб, які не беруть участі у справі або, хоча й беруть таку участь, але не є учасниками мирової угоди. Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини однозначно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін. Умови мирової угоди повинні безпосередньо стосуватися предмета позову, що виключає зазначення в ній дій, коштів чи майна, які не відносяться до цього предмета. У зв'язку з цим, зокрема, не можуть включатися до мирової угоди умови щодо застосування неустойки (штрафу, пені) за невиконання її умов.

Проаналізувавши вищезазначені приписи законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції при затвердженні мирової угоди між сторонами не враховано наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач - Державно-комунальне підприємство "Міське об'єднання парків культури та відпочинку м. Рівного" звернувся до суду першої інстанції із позовом щодо зміни договору оренди нежитлового приміщення від 03.05.1995 р., виклавши його в редакції проекту договору від 25.05.2006 р. про внесення змін до договору оренди нежилого приміщення від 03.05.1995 р.

При цьому, як вбачається з тексту мирової угоди, пунктом 3: "Сторони визнають, що в ході виконання Договору Відповідачем за власні кошти створено нову річ, а саме: будівлю кафетерію та літні павільйони, вартість яких складає відповідно 140 373,00 грн. та 7 718,00 грн. (указані величини у розрахунок розміру орендної плати не включається). Позивач не заперечує щодо набуття Відповідачем у встановленому порядку права власності на вищевказану нову річ". Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зокрема, п. п. 1, 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, законом чітко врегульовано порядок набуття права власності на нову річ, а тому сторони не можуть врегульовувати такі питання між собою шляхомукладення мирової угоди, що виключає зазначення в ній майна та дій, які не відносяться до предмета позову.

Крім вищезазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції не було з'ясовано, чи порушуються права та обов'язки інших осіб при затвердженні мирової угоди.

Щодо посилань відповідача про надання переваги органу місцевого самоврядування при поновленні строку у поновленні строку на подання апеляційної скарги та прийнятті до провадження апеляційної інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути забезпечене, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України № 1-12/2012 від 25 квітня 2012 року). Пункт 8 частини 3 статті 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 91 ГПК України сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Статтею 93 ГПК встановлено, що апеляційна скарга, яка подана після закінчення строків, установлених цією статтею, повертається, якщо апеляційний господарський суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Відповідну заяву (клопотання) може бути викладено в апеляційній скарзі чи в окремому документі, і в останньому випадку її має бути подано одночасно з апеляційною скаргою. Заява розглядається, якщо вона надійшла до винесення ухвали про повернення апеляційної скарги.

Наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 ГПК.

Про поновлення або про відмову в поновленні пропущеного строку зазначається відповідно в ухвалі апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження (стаття 98 ГПК) або про її повернення (частина друга статті 93, пункт 4 частини першої статті 97 ГПК). Якщо апеляційну скаргу подано прокурором, органом державної влади чи органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення, то відповідний строк як присічний не може бути поновлено; у таких випадках повернення апеляційної скарги здійснюється на підставі частини другої статті 93 ГПК (а не пункту 4 частини першої статті 97 цього Кодексу).

Господарським судам необхідно мати на увазі, що з урахуванням припису абзацу сьомого пункту 2 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при апеляційному оскарженні судових рішень місцевих господарських судів, прийнятих до набрання чинності цим Законом, застосовуються, зокрема, правила частини другої статті 93 ГПК (у редакції, яка була чинною на час прийняття таких рішень) щодо можливості відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги протягом трьох місяців з дня прийняття оскаржуваного рішення. Це правило не поширюється на апеляційне оскарження прийнятих до набрання чинності Законом України "Про судоустрій і статус суддів" судових рішень місцевих господарських судів особами, які не брали участі у справі і стосовно яких господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, оскільки ГПК до набрання чинності названим Законом відповідним особам не надавалося право апеляційного оскарження судових рішень і щодо них не застосовувався присікальний тримісячний строк подання апеляційної скарги.

З урахуванням вищевказаних приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. поновлено особі, яка не брала участі у справі і стосовно якої господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки - Рівненській міській раді, пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.07 р. про затвердження мирової угоди у справі № 14/264 та прийнято апеляційну скаргу до провадження, яка ухвалою суду апеляційної інстанції від 14.03.2016 р. залучена в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Таким чином, доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст. 104 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 104 ГПК України з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, а апеляційна скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Рівненської міської ради задоволити.

2.Ухвалу господарського суду Рівненської області від 05.06.2007 р. по справі № 14/264 про затвердження мирової угоди - скасувати.

3.Справу № 14/264 направити до господарського суду Рівненської області для розгляду.

4.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

5. Справу № 14/264 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Гудак А.В.

Суддя Сініцина Л.М.

Суддя Олексюк Г.Є.