ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р. Справа № 911/5354/15

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Адвокатського бюро «ОСОБА_1В.»

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке»

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_2;

2. ОСОБА_3;

3. ОСОБА_4

про стягнення 319 945,21 грн

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_5 (дов. б/н від 15.09.2014);

від відповідача: не зявились;

від третьої особи 1: не зявились;

від третьої особи 2: не зявились;

від третьої особи 3: не зявились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Адвокатське бюро «ОСОБА_1В.» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» (далі - відповідач) про стягнення 319 945,21 грн, з яких 24 571,31 грн 3% річних та 295 373,90 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання рішень господарського суду Київської області від 02.10.2013 у справі №911/2547/13 та від 17.10.2013 у справі №911/2670/13, а тому позивач користуючись правом передбаченим ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» нарахував інфляційні втрати та 3% річних на суму боргу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.12.2015 порушено провадження по справі №911/5354/15 та призначено її до розгляду на 21.01.2016.

28.12.2015 через канцелярію господарського суду Київської від представника відповідача надійшов відзив №134 від 24.12.2015 (вх. №30699/15).

13.01.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив б/н від 13.01.2016 (вх. №542/16).

21.01.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника позивача надійшла заява б/н від 21.01.2015 (вх. 1255/16) про збільшення позовних вимог, письмові пояснення б/н від 21.01.2016 (вх. №1256/16), письмові підтвердження б/н від 21.01.2016 (вх. №1257/16) щодо відсутності розгляду справи іншим судом. Заява про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 21.01.2016 відкладено розгляд справи на 11.02.2016, залучено до участі у справі у якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 та третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3.

01.02.2016 через канцелярію господарського суду Київської від третіх осіб надійшов відзив б/н від 28.01.2016 (вх. №2138/16).

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.02.2016 продовжено строк вирішення спору у справі №911/5354/15 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 25.02.2016, залучено до участі у справі у якості третьої особи 3, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_4.

25.02.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення від 25.02.2016 (вх. №4205/16).

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.02.2016 відкладено розгляд справи на 03.03.2016.

02.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові письмові пояснення від 02.03.2016 (вх. №4612/16).

03.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшло клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України, обґрунтовуючи своє клопотання тим, що позивач не надав витребувані судом документи, зокрема, оригінали для огляду договору від 10.02.2014 про відступлення права вимоги, договору від 17.02.2014 про відступлення права вимоги, договору б/н від 05.11.2013 про відступлення права вимоги, договору відступлення права вимоги №1 та №2 від 20.11.2013, письмові пояснення щодо укладаних з третіми особами договорів відступлення права вимоги, зокрема письмові пояснення, в якому обсязі перейшло право вимоги до нового кредитора по кожному з договорів, обґрунтований розрахунок позовних вимог, нормативно-правове обґрунтування нарахування штрафних санкцій на пеню, 3% річних, інфляційні втрати та судовий збір.

Розглянувши у судовому засіданні 03.03.2016 зазначене вище клопотання суд дійшов висновку про його відхилення з огляду на наступне.

У судовому засіданні 03.03.2016 суд оглянув оригінали всіх витребуваних ухвалами господарського суду договори відступлення права вимоги.

Крім того, 02.03.2016 представник позивача надав додаткові письмові пояснення щодо укладання договорів з третіми особами, щодо нормативно-правового обґрунтування позовних вимог та надав їх обґрунтований розрахунок.

Таким чином, вимоги ухвал господарського суду Київської області були виконані позивачем, а відтак у суду відсутні підстави для залишення позову без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 81 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.03.2016 відкладено розгляд справи на 09.03.2016.

09.03.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від третьої особи 2, який виступає також представником відповідача та третьої особи 1 за довіреністю, надійшли додаткові письмові пояснення від 03.03.2016 (вх. №4914/16), згідно яких заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні в повному обсязі.

В судовому засіданні 09.03.2016 представник позивача підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представники відповідача та третіх осіб в судове засідання 09.03.2016 не зявились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду даної справи були повідомлені належним чином.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011р. передбачено, що у випадку незявлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що неявка відповідача та третіх осіб в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача, представника третьої особи 1, представника третьої особи 2 та представника третьої особи 3.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13 за позовом Адвокатського обєднання „Адвокатська контора „ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Княжицьке стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Княжицьке на користь Адвокатського обєднання „Адвокатська контора „ОСОБА_1 і ОСОБА_3 120 000,00 грн боргу за наданні згідно договору про надання юридичної допомоги № 2-К/10-ап від 01.07.2010 юридичні послуги, 5 135,08 грн пені, 3 454,29 грн 3 % річних та 2 571,78 грн судового збору.

16.09.2013 на виконання зазначеного рішення видано наказ.

Рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2113 у справі №911/2670/13 за позовом за позовом Адвокатського обєднання „Адвокатська контора „ОСОБА_1 і ОСОБА_3 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Княжицьке стягнуто з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Княжицьке на користь Адвокатського обєднання Адвокатська контора ОСОБА_1 і ОСОБА_3 224 500,00 грн заборгованості, 224,50 грн інфляційних втрат, 10 167,08 грн 3% річних та 4 687,84 грн судового збору.

На виконання зазначеного рішення видано наказ №911/2670/13 від 07.10.2013.

На підставі наказу №911/2547/13 від 16.09.2013 та №911/2670/13 від 07.10.2013 відділом Державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавчі провадження №39933761 та №40158588.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.02.2014, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.03.2014, порушено провадження у справі №911/119/14 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке».

Постановою господарського суду Київської області від 26.05.2014 у справі №911/119/14 Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Постановами відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 24.06.2014 закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказів №911/2547/13 від 16.09.2013 та №911/2670/13 від 07.10.2013 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 49.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014 скасовано ухвалу господарського суду Київської області від 03.02.2014, справу №911/119/14 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» передано на новий розгляд на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду.

07.10.2014 через канцелярію господарського суду Київської області в межах провадження у справі №911/119/14 від Адвокатського бюро «ОСОБА_1В.» надійшла заява про відкликання заяви про порушення справи про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке».

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.10.2014 у справі №911/119/14 було задоволено зазначену вище заяву та залишено без розгляду заяву Адвокатського обєднання Адвокатська контора ОСОБА_1 і ОСОБА_3 б/н від 15.01.2014 про порушення провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Княжицьке.

30.03.2015 позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайоного управління юстиції з заявами про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішень господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13 та від 17.09.2013 у справі №911/2670/13.

Постановами відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайоного управління юстиції від 23.04.2015 відкрито виконавчі провадження з виконання наказів №911/2670/13 від 07.10.2013 та №911/2547/13 від 16.09.2013.

Станом на дату звернення позивача з позовною заявою до господарського суду Київської області рішення господарського суду Київської області від 16.09.2013 у справі №911/2547/13 та від 07.10.2013 у справі №911/2670/13 не виконані.

Судом встановлено, що 10.02.2014 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір №01 про відступлення прав вимоги (заміну кредитора у зобовязанні), згідно якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги боргу СТОВ «Княжицьке» у розмірі 39 776,16 грн, які належать первісному кредитору на підставі рішення господарського суду Київської області по справі №911/2547/13 від 02.09.2013.

05.11.2013 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги у розмірі 44 000,00 грн, належне первісному кредитору на підставі рішення господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13, боржником в якому виступає Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке».

20.11.2013 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №1, згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги у розмірі 21 000,00 грн, належне первісному кредитору на підставі рішення господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13, боржником в якому виступає Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке».

20.11.2013 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_4 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги №1, згідно якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув право вимоги у розмірі 23 000,00 грн, належне первісному кредитору на підставі рішення господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13, боржником в якому виступає Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Княжицьке».

В подальшому зазначені вище угоди були розірвані в добровільному порядку на підставі додаткових угод №1 від 10.02.2016 до кожного з договорів.

10.02.2014 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_2 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги (заміну кредитора у зобовязанні), згідно якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги боргу СТОВ «Княжицьке» у розмірі 45 750,00 грн.

З огляду на те, що 10.02.2014 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» та ОСОБА_2 було укладено два договори відступлення права вимоги, в одному з яких визначено, що борг виник на підставі рішення у справі №911/2547/13, суд, з урахуванням пояснень сторін, дійшов висновку, що договором про відступлення прав вимоги (заміну кредитора у зобовязанні) від 10.02.2014 сторони визначили, що борг у розмірі 45 750,00 грн виник на підставі рішення господарського суду Київської області від 17.09.2013 у справі №911/2670/13.

17.02.2014 між Адвокатським обєднанням «Адвокатська контора «ОСОБА_1 та ОСОБА_3» (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги (заміну кредитора у зобовязанні), згідно якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги боргу СТОВ «Княжицьке» у розмірі 85 000,00 грн з основної суми боргу, визначену за рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2013 у справі №911/2670/13.

З урахуванням вищевикладеного судом встановлено, що позивач має право вимоги заборгованості за рішення господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13 у розмірі 91 384,99 грн (131 161,15 грн (загальна сума боргу, що підлягає стягненню за рішенням від 02.09.2013 у справі №911/2547/13) 39 776,16 грн (сума згідно договору відступлення права вимоги №01 від 10.02.2014) та за рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2013 у справі №911/2670/13 у розмірі 108 829,42 грн (239 579,42 грн (загальна сума боргу, що підлягає стягненню за рішенням від 17.09.2013 у справі №911/2670/13) 45 750,00 (сума згідно договору відступлення права вимоги від 10.02.2014) 85 000,00 грн (сума згідно договору відступлення права вимоги від 17.02.2014)).

Відповідач, третя особа 2 та представник третьої особи 1 в обґрунтування своїх заперечень проти задоволення позовної заяви зазначають, що позивачем неправомірно нараховані інфляційні втрати та 3% річних на заборгованість за період перебування відповідача у процедурі провадження у справі про банкрутство, а саме за період з 03.02.2014 по 28.10.2014, адже в цей період існувала дія мораторію на застосування штрафних санкцій.

Суд оцінює критично зазначені заперечення відповідача та третіх осіб 1 та 2, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2014 скасовано ухвалу господарського суду Київської області від 03.02.2014 у справі №911/119/14, справу №911/119/14 про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Княжицьке» передано на новий розгляд на стадію підготовчого засідання в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.10.2014 у справі №911/119/14 залишено без розгляду заяву Адвокатського обєднання Адвокатська контора ОСОБА_1 і ОСОБА_3 б/н від 15.01.2014 про порушення провадження у справі про банкрутство Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Княжицьке.

Відтак, рішення на підставі яких діяв мораторій скасовані, а тому позивач мав право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період з 03.02.2014 по 28.10.2014.

Крім того, відповідач та треті особи 1, 2 в обґрунтування своїх заперечень посилаються на те, що відповідач перебуває у процедурі ліквідації за рішенням власника з 2013 року та ліквідаційної комісією було встановлено строк для предявлення вимог кредиторів до 23.01.2014, однак позивачем не були заявлені вимоги у зазначений термін, крім того, представник відповідача зазначає, що позивачем безпідставно нараховувались інфляційні та 3% річних за період перебування відповідача в процедурі ліквідації.

Суд не може погодитись з зазначеними твердженнями з огляду на те, що обовязок відповідача виконати зобовязання не ставиться в залежність від перебування його в процесі ліквідації за рішенням засновників, адже зобовязання відповідно до ст. 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Абзац 1 ч.1 ст.193 ГК України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 1 статті 510 Цивільного кодексу України визначено, що сторонами у зобовязанні є боржник і кредитор.

Пунктом 1 ч. 1 статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобовязується або не зобовязується їх оплатити.

Згідно ч. 1 статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Приписами статті 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 527 ЦК України Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Статтею 599 ЦК визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 625 Цивільного кодексу України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» 7.1. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Однак водночас слід мати на увазі, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв'язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов'язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України.

Згідно п. 5.4 зазначеної Постанови господарським судам необхідно мати на увазі, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу.

Отже враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що сума, яка підлягає стягненню за рішеннями господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13 та від 17.09.2013 у справі №911/2670/13 є грошовим зобовязанням, а тому позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

Однак, враховуючи те, що позивач здійснив відступлення права вимоги зобовязань за зазначеними вище рішеннями у розмірі 39 776,16 грн за рішенням у справі №911/2547/13 та 130 750,00 грн за рішенням у справі №911/2670/13, суд дійшов висновку про безпідставне нарахування інфляційних втрат та 3% річних на зазначені суми.

Крім того, враховуючи передбачений абз. 4 п. 7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду Київської області від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», який зазначає про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних на стягнуту суму пені, з огляду на те, що її правова природа залишається незмінною, суд дійшов висновку про безпідставність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних на суму пені у розмірі 5 135,08 грн, стягнуту за рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13.

Відтак, враховуючи вищевикладені обставини, позивач має право на нарахування інфляційних втрат та 3% річних на 86 249,91 грн заборгованості за рішенням господарського суду Київської області від 02.09.2013 у справі №911/2547/13, яке набрало законної сили 16.09.2013 та на 108 829,42 грн заборгованості за рішенням господарського суду Київської області від 17.09.2013 у справі №911/2670/13, яке набрало законної сили 04.10.2013.

Оскільки арифметично вірний розмір інфляційних втрат та 3% річних, обрахованих судом протягом заявленого позивачем періоду з урахуванням наведених законодавчих та договірних положень становить за період з 17.09.2013 по 21.01.2016р. 161 135,53 грн інфляційних втрат та 13 580,06 грн 3% річних, тому вимоги позивача, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення з відповідача 300 036,51 грн інфляційних втрат та 25 729,22 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 161 135,53 грн інфляційних втрат та 13 580,06 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Княжицьке (07455, Київська обл., Броварський р-н, с. Княжичі, вул. М.Лагунової, 107; ідентифікаційний код 32277523) на користь Адвокатського бюро ОСОБА_1В. (01054, м. Київ, вул. Ярославів Вал, буд. 33-А, нежиле приміщення 1-14; ідентифікаційний код 35379954) 161 135 (сто шістдесят одну тисячу сто тридцять пять гривень) 53 коп. інфляційних втрат, 13 580 (тринадцять тисяч пятсот вісімдесят гривень) 06 коп. 3% річних та 2 620 (дві тисячі шістсот двадцять гривень) 73 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 16.03.2016

Суддя В.М. Антонова