Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "19" березня 2016 р. Справа № 906/15/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Лозинської І.В.

при секретарі: Шундрик Т.В.

за участю представників сторін:

- від позивача: не прибув

- від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (м. Львів)

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (с. Км"янка, Попільнянський район)

про стягнення 21658,42 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за Додатковим договором №1 про встановлення ліміту кредитування до Договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців) НОМЕР_2 від 05.06.2014 на загальну суму 21662,72 грн, з яких: 14247,41 грн не повернутої суми кредиту, 1,19 грн прострочених відсотків, 3617,49 грн простроченої суми комісії за адміністрування кредиту, 2564,53 грн. штрафу за несвоєчасне виконання зобов"язань, 678,65 грн інфляційних, 357,89 грн упущеної вигоди та 195,56 грн 3% річних.

Ухвалою від 05.01.2016 господарський суд порушив провадження у справі, зобов"язав сторін виконати вимоги резолютивної частини ухвали.

Ухвалою від 03.03.2016 господарський суд прийняв до розгляду заяву позивача від 15.02.2016 про уточнення позовних вимог щодо стягнення з відповідача 21658,42 грн, з яких: 14247,41 грн - не повернута сума кредиту, 01,19 грн - прострочені відсотки, 3617,49 грн - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту, 2564,53 грн - штраф за несвоєчасне виконання зобов'язань, 678,65 грн - інфляційні витрати, 354,76 грн - упущена вигода за період з 04.09.2015 по 07.12.2015, а також 194,39 грн - 3% річних.

04.03.2016 до суду від позивача надійшло клопотання щодо здійснення розгляду справи без участі повноважного представника, підтримання позовних вимог в повному обсязі; в якості додатків долучено довідку про стан заборгованості відповідача станом на 25.02.2016 р. (а. с. 64 - 67).

Відповідач в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце розгляд справи повідомлявся належним чином. В попередній судових засіданнях не заперечував щодо основної суми боргу.

Враховуючи те, що явка представників сторін в засідання суду обов'язковою не визнавалась, надання письмового відзиву відповідно до вимог ст. 59 ГПК України є правом відповідача, а не його обов'язком, господарський суд вважає, що неявка представників сторін, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

05.06.2014 між ПАТ "Кредобанк" (позивач/банк) та ФОП ОСОБА_1 (відповідач/ клієнт) було укладено Додатковий договір № 1 про встановлення ліміту кредитування до договору банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців) № НОМЕР_3 від 05.06.2014 (далі - Додатковий договір) (а. с. 8 -13)

Відповідно до п. 1 Додаткового договору, банк зобов'язується, в разі перевищення суми видаткових операцій клієнта з банківською платіжною карткою (БПК) над залишком коштів по картковому рахунку (картрахунок), надати клієнту короткостроковий кредит (овердрафт) в межах встановленого цим договором ліміту кредитування, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для здійснення операцій, визначених договором банківського рахунку (картковий рахунок) (юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців), а клієнт зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Банк надає овердрафт, а клієнт приймає його на таких умовах: ліміт кредитування - максимально припустима сума боргу клієнта по овердрафту за БПК - 10 000,00 грн - встановлюється на картковий рахунок клієнта № НОМЕР_3. Процентна ставка (річна) - 0,01%. Комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку - 2,5%. Дата остаточного повернення овердрафту 04 червня 2015 року.

Датою надання овердрафту вважається дата виникнення на картрахунку клієнта дебетового сальдо (проведення платежів понад залишок коштів на картрахунку). (п. п. 2.1, 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3, 2.2, 2.4 додаткового договору).

На виконання умов Додаткового договору позивачем надано відповідачу кредитні кошти. Станом на 18.11.2015 відповідачем не повернуто 14427,41 грн, що підтверджується банківською випискою про рух коштів по рахунку (а. с. 14 -18).

Згідно з меморіальним ордером від 10.06.2015 грошові кошти в сумі 14247,41 грн. були винесені на прострочку (а. с. 19).

Відповідно до п. п. 4.1, 4.2 Додаткового договору, клієнт зобов'язаний здійснити повернення банку овердрафту у повному обсязі не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, та забезпечити для цього надходження на картрахунок коштів в сумі, достатній для погашення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за договором. Повернення овердрафту здійснюється щоразу при надходженні коштів на картрахунку клієнта.

Комісія від дебетового обороту, утримується в момент списання кредитних коштів з рахунку. Інші комісії, при внесенні змін та доповнень в цей договір - відповідно до діючих тарифів банку. Клієнт сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його картрахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії (п. п.3.1, 3.1.1, 3.3 додаткового договору).

За несвоєчасну оплату послуг банку клієнт, крім відшкодування збитків, сплачує пеню у розмірі подвійної денної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення (п. 7.2 Додаткового договору).

Згідно п. 10.1 Додаткового договору, він набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

Відповідно до п. 4.7 Додаткового договору, банк, у випадках, передбачених п.2.5 цього договору, вправі вимагати дострокового повернення овердрафту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє клієнта.

Клієнт зобов'язаний протягом 10 робочих днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.7 Додаткового договору) достроково повернути овердрафт, проценти, комісії та інші, належні до сплати платежі за договором (п. 4.8 Додаткового договору).

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначив, що відповідачем порушено договірні зобов'язання в частині погашення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем направлена на адресу відповідача письмова вимога від 28.09.2015 №2015/09/28-3 про сплату існуючої заборгованості , що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а. с. 25 -27). Проте дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Станом на момент вирішення спору в матеріалах справи відсутні докази врегулювання спору.

Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам сторін, суд зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Матеріали справи свідчать про те, що за своєю правовою природою між сторонами у справі виникли зобов'язання за кредитним договором, згідно якого, в силу ст. 1054 ЦК України банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 ЦК України, передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Приписами ст. 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про задоволення позову частково, враховуючи таке.

Так п. 2.3. Додаткового договору передбачено, що овердрафт надається шляхом дебетування картрахунку клієнта понад залишок коштів клієнта на цьому рахунку за рахунок кредитних ресурсів банку, в межах ліміту кредитування визначеного цим договором.

Представник позивача просить стягнути 14247,41 грн. заборгованості по кредиту з посиланням на виписку по особовому рахунку за період з 05.06.2014 по 18.11.2015 та меморіальний ордер від 10.06.2015.

Проте судом встановлено, що заявлена позивачем сума в розмірі 14247,41 грн включає в себе: кредитні кошти, комісію за РКО, комісію за кредитне обслуговування та штраф.

Як вбачається з позовної заяви, позивач серед іншого просить стягнути 3617,49 грн простроченої суми комісії за адміністрування кредиту та 2564,53 грн штрафу.

Так ухвалою господарського суду від 05.01.2016 було зобов"язано позивача надати правове обґрунтування включення до основної суми боргу прострочену суму комісії за кредитне обслуговування та штраф.

В заяві про зменшення позовних вимог від 12.02.2016 позивач зазначив, що включення штрафу до суми тіла кредиту передбачене п. 6.1. Додаткового договору.

У зв"язку з чим суд зазначає, що п. 6.1. Додаткового договору передбачено стягнення штрафу та зафіксовано відсоток (3%) від суми невиконаного зобов"язання, що унормовано ч. 2 ст. 549 ЦК України, проте позивач в позовній заяві просить стягнути штраф в розмірі 2564,53 грн, також з посиланням на п. 6.1. Додаткового договору.

Таким чином, позивач подвійно нарахував штраф відповідно до п 6.1 Додаткового договору, включивши його як до основної суми боргу так і нарахувавши як окрему вимогу.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином суд прийшов до висновку, що до основної суми боргу (кредитних коштів) не включається - штраф та комісія за кредитне обслуговування, на які позивач нарахував 3% річних, штраф та інфляційні, та які, крім того, включив як окрему вимогу до стягнення.

В результаті перевірки операцій по рахунку №589, які підтверджуються виписками по особовому рахунку відповідача, господарський суд прийшов до висновку, що сума основному боргу, яка підлягає задоволенню становить 9754,18 грн, з яких:

- 5,00 грн - списано 06.06.2014 комісію за РКО (розрахунково - касове обслуговування)

- 3000,00 грн + 45,00 грн - списано 10.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 500,00 грн + 7,50 грн - списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 484,00 грн + 4,00 грн - списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку 484,00 грн. та комісію за РКО ;

- 200,00 грн + 0,20 грн - списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку 200,00 грн. та комісію за РКО;

- 10,00 грн + 10,00 грн - списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 500,00 грн + 6,00 грн - списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО ;

- 300,00 грн -11.06.2014 списано 11.06.2014 кредитних ресурсів банку;

- 61,14 грн + 5,00 грн - списано 13.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 3000,00 грн + 45,00 грн - списано 17.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 1500,00 грн + 22,50 грн - списано 17.06.2014 кредитних ресурсів банку та комісію за РКО;

- 5,00 грн - списано 01.07.2014 комісію за РКО;

- 43,84 грн - списано 02.07.2014 кредитних ресурсів банку;

Таким чином, всього підлягає стягненню основної суми боргу за Додатковим договором від 05.06.2014 - 9754,18 грн. (9598,98 грн (кредитні кошти) + 155,20 грн (комісія за РКО).

Щодо заявленої до стягнення 4493,23 грн та зазначення позивачем цієї суми в якості основного боргу, слід вказати, що відповідно до банківської виписки про рух коштів по рахунку з 05.06.2014 по 18.11.2015, вказана сума боргу обліковується як штраф за не сплату кредитної заборгованості (а. с. 14, 15 на зв.). Тому розглядається і стягується судом саме як штрафна санкція.

Крім того, щодо заявленою до стягнення та включення до основної суми боргу 239,98 грн, слід вказати, що відповідно до банківської виписки про рух коштів по рахунку з 05.06.2014 по 18.11.2015, вказана сума боргу обліковується як комісійні доходи від кредитного обслуговування (а. с.15 на зв.,16,17 на зв.,18). Тому розглядається і стягується судом саме як комісія за кредитне обслуговування.

Що стосується заявленого позивачем боргу по відсотках за користування кредитом, що за розрахунком останнього становлять 1,19 грн (а. с. 20) та боргу по простроченій сумі комісії за адміністрування кредиту в розмірі 3617,49 грн., слід зазначити таке.

Так, ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Суд враховує, що розмір та порядок одержання процентів та комісії за користування кредитом було обумовлено сторонами в пунктах 2, 3 Додаткового договору ("Надання овердрафту", "Розрахунки між сторонами").

Частинами 1 та 2 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки.

Згідно з п. 2.1.2 Додаткового договору, річна процента ставка встановлюється у розмірі 0,01% річних.

Проценти за користування овердрафтом нараховуються щоденно на суму заборгованості овердрафту за методом "факт/360" (фактична кількість днів у місяць, але умовно 360 днів у році), за ставкою, вказаною у п. 2.1.2 цього договору з урахуванням строку користування овердрафтом, з моменту надання овердрафту:

- до терміну, вказаного у п. 2.2 договору;

- до дати звернення банку із заявою до суду із вимогою про дострокове повернення овердрафту та сплати процентів, комісій та інших належних до сплати за цим договором платежів (пп.3.2 Додаткового договору).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми відсотків за користування кредитом, суд дійшов висновку що він є правомірними та такими, що підлягає задоволенню в сумі 1,19 грн.

Розглядаючи питання про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача комісії за адміністрування кредиту в розмірі 3617,49 грн, суд враховує таке.

Пунктом 2.1.3. Додаткового договору сторони погодили що комісія від дебетового обороту кредитних ресурсів по картрахунку складає 2,5 %.

Як встановлено судом вище, позивач заявив до стягнення основну суму боргу в розмірі 14247,41 грн, до якої включив 239,98 грн комісії за кредитне обслуговування, яка була розрахована відповідно до п. 2.1.3. Додаткового договору.

Тому суд вважає, що заявлена до стягнення прострочена комісія за адміністрування кредиту є одним і тим же зобов"язанням, що і нарахована комісія за кредитне обслуговування, яка неправомірно включена позивачем до основної суми боргу. Крім того, договором не передбачена комісія за адміністрування кредиту та не наведений розрахунок даної суми, яку позивач заявляє до стягнення.

Таким чином, на думку суду, позивач подвійно нарахував комісію за кредитне обслуговування відповідно до п. 2.1.3 Додаткового договору, включивши його як до основної суми боргу так і нарахувавши його як окрему вимогу.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

В результаті перевірки операцій по рахунку №589, які підтверджуються виписками по особовому рахунку відповідача, судом визначено суми комісій, які списувались з рахунку відповідача та які підлягають стягненню:

- 75,00 грн (3000,00 грн. (зняття кредитних коштів)*2,5%) - списано 10.06.2014 комісію за кредитне обслуговування ;

- 12,50 грн (500,00 грн. *2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 12,10 грн (484,00 грн. *2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 5,00 грн (200 грн.*2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 0,25 грн (10,00 грн.*2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 12,50 грн. (500 грн.*2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 7,50 грн (300,00 грн.*2,5%) - списано 11.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 1,53 грн (61,14 грн.*2,5%) - списано 13.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 37,50 грн (3000,00 грн.*2,5%) - списано 17.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 75,00 грн (1500,00 грн.*2,5%) - списано 17.06.2014 комісію за кредитне обслуговування;

- 1,10 грн (43,84 грн.*2,5%) - списано 02.07.2014 комісію за кредитне обслуговування.

Таким чином, всього підлягає стягненню комісії за кредитне обслуговування в розмірі 239,98 грн., в частині стягнення 3617,49 грн простроченої суми комісії за адміністрування кредиту слід відмовити, як безпідставно нараховану.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 2564,53 грн. штрафу, про що суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 6.1. Додаткового договору сторони передбачили що, за несплату кредитної заборгованості, згідно п.п. 2.2. та 4.1. Договору, клієнт сплачує банку штраф у розмірі 3% від суми непогашеної кредитної заборгованості станом на останній робочій день кожного звітного місяця в якому було виявлено непогашення кредитної заборгованості. Штраф розраховується і списується за рахунок кредитних коштів в перший робочий день місяця наступного за звітним.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст. 549 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи позивачем нараховано штраф в розмірі 3% за період червень-листопад на суму 2564,53 грн. (3*14247,41/100) (а. с. 21). Крім того як встановлено судом вище, позивач включив штраф в розмірі 4253,27 грн. в основну суму боргу, який нараховано відповідно до п. 6.1 Додаткового договору, що вбачається з виписки про рух коштів за період з 05.06.2014 по 18.11.2015 (а. с. 14, 15 на зв.).

З вищенаведеного вбачається, що позивач подвійно нарахував штраф відповідно до п 6.1 Додаткового договору, включивши його як до основної суми боргу так і нарахувавши його як окрему вимогу, що суперечить статті 61 Конституції України.

Таким чином, заборгованість в розмірі 4253,27 грн, яку позивач включив в основну суму боргу та розрахував відповідно до п. 6.1 Додаткового договору суд розцінює як штраф, який позивач має право заявляти до стягнення як окремою складовою вимогою.

Перевіривши нарахування даної суми штрафу, які підтверджуються виписками по особовому рахунку відповідача, суд вважає правомірно заявленою суму до стягнення в розмірі 4253,27 грн., з яких:

298,48 грн - 01.07.2014 нараховано штраф;

308,78 грн - 01.08.2014 нараховано штраф;

318,04 грн - 01.09.2014 нараховано штраф;

327,58 грн - 01.10.2014 нараховано штраф;

337,41 грн - 04.11.2014 нараховано штраф;

347,53 грн - 01.12.2014 нараховано штраф;

357,96 грн - 08.01.2015 нараховано штраф;

368,70 грн - 03.02.2015 нараховано штраф;

379,76 грн - 02.03.2015 нараховано штраф;

391,15 грн - 02.04.2015 нараховано штраф;

402,89 грн - 08.05.2015 нараховано штраф;

414,97 грн - 03.06.2015 нараховано штраф.

Отже, сума штрафу яка підлягає до стягнення становить 4253,27 грн., оскільки саме даний розрахунок проводився у відповідності до п. 6.1 Додаткового договору, в частині стягнення 2564,53 штрафу за несвоєчасне виконання а кредитним договором, суд відмовляє, як безпідставно нарахований.

Разом з тим, за неналежне виконання відповідачем зобов'язань, позивач нарахував до стягнення з нього 194,39 грн 3 % річних за період з 05.06.2015 по 18.11.2015 та 678,65 грн інфляційних втрат за період з червня по листопад 2015 року (а. с. 22 - 24).

Відповідно до п. 6.2 Додаткового договору, при неповерненні або несвоєчасному поверненні суми овердрафту (його частини) клієнт, на вимогу банку повертає всю суму, отриманого овердрафту, збільшену на розмір індексу інфляції за весь час прострочення.

Так, приписами ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок, щодо обґрунтованості стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних, суд вважає правомірно заявленою до стягнення суму у розмірі 146,31 грн інфляційних втрат та 133,89 грн 3% річних.

При здійснені власного розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, судом за основу взято розрахунок, де встановлена основна сума боргу в розмірі 9754,18 грн.

Тому у стягненні 532,34 грн інфляційних та 60,5 грн 3% річних слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 354,76 грн. упущеної вигоди, про що суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 6.4 Додаткового договору за невиконання або неналежне виконання відповідачем свого зобов'язання по своєчасному поверненню овердрафту, відповідач на вимогу позивача, крім сплати пені, відшкодовує позивачу заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Упущена вигода розраховується наступним чином: сума, яка несплачена або несвоєчасно сплачена, помножена на розмір річних процентів, вказаний у п.2.1 цього договору, який збільшений у 1,5 рази, і на кількість днів прострочення.

Як вбачається з розрахунку, на підставі вказаного пункту Додаткового договору, позивачем за період з 05.09.2015 по 07.12.2015 нараховано упущеної вигоди в сумі 354,76 грн. (а. с. 23).

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Таким чином, з урахуванням вимог вказаної статті, відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування котрих для нього настають несприятливі економічні наслідки. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених приміщень.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (оглядовий лист Вищого господарського суду України від 14.01.2014 № 01-06/20/2014 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків").

Згідно із ст. ст. 4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено наявності в нього упущеної вигоди, наявності причинного зв'язку між виникненням в нього упущеної вигоди та діями (бездіяльністю) відповідача. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача упущеної вигоди в сумі 354,76 грн. підлягають залишенню без задоволення за недоведеністю.

Відповідно до статей 33 та 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень належними та допустимими у справі доказами; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач наявність боргу по кредиту визнав, однак доказів його сплати у заявленій позивачем до стягненні сумі станом на день вирішення спору не надав.

З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на суму 14528,82 грн, з яких: 9754,18 грн - основний борг, 1,19 грн. - відсотки за користування кредитом; 4253,27 грн - штраф; 239,98 грн - комісія за кредитне обслуговування; 146,31 грн - інфляційні втрати та 133,89 грн - 3% річних.

У стягненні 4493,23 грн основного боргу, 3617,49 грн комісії за кредитне обслуговування, 2564,53 грн штрафу, 532,34 грн інфляційних, 60,50 грн 3% річних та 354,76 упущеної вигоди слід відмовити.

Разом з тим, слід звернути увагу учасників провадження у справі, що відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи викладене, судові витрати покладаються на позивача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ):

- 9754,18 грн основного боргу;

- 1,19 грн відсотків за користування кредитом;

- 4253,27 грн штрафу;

- 239,98 грн комісії за кредитне обслуговування;

-146,31 грн інфляційних втрат;

- 133,89 грн 3% річних;

- 1218,00 грн судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.03.2016.

Суддя Лозинська І.В.

Віддрукувати:

1- в справу;

2- позивачу (реком.)

3 - відповідачу (наручно)