КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" лютого 2016 р. Справа№ 910/20346/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Федорчука Р.В.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 02.03.2016 року,

розглянувши апеляційні скарги корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України та товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року,

у справі № 910/20346/15 (головуючий суддя - Підченко Ю.О., судді Балац С.В.,

Ковтун С.А.)

за позовом корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

до публічного акціонерного товариства «БГ Банк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача

товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф»

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі № 910/20346/15 у задоволенні позову корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України до публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про визнання договору недійсним - відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Крім того, не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 товариство з обмеженою відповідальністю «Тріумф» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 скасувати і прийняти нове, яким залишити позов без розгляду. Також, скаржник просив суд відновити строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016 року відновлено ТОВ «Тріумф» строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, апеляційні скарги ТОВ «Тріумф» та корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі № 910/20346/15 прийнято до провадження та спільного розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «БГ Банк» вважає подану апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та таким що винесене без порушень норм матеріального та процесуального права, відповідач просить суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У письмових поясненнях корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України (надалі КНПФ НБУ) підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду яким позов задовольнити у повному обсязі, а саме, визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 1/20 від 10.10.2012 року, укладений між ПАТ «БГ Банк» та КНПФ НБУ. Скаржник, як у своїй апеляційній скарзі так і у додаткових письмових поясненнях вважає, що договір відступлення права вимоги не відповідає Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», адже останній не направлений на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду, вчинений не в інтересах учасників фонду, а тому підлягає визнанню недійсним.

У судовому засіданні 24.02.2016 року представник позивача надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких підтримав подану корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України апеляційну скаргу у повному обсязі та просив скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати та прийняти нове рішення суду яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому у судові засідання 29.02.2016 року представник скаржника не з'явився та подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв'язку з неможливістю прибути у судове засідання так як представник перебуватиме у відрядженні за кордоном у Австрії. Крім того, представник скаржника надав суду письмові пояснення по справі та витребувані судом додаткові докази щодо вартості активів корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України. У задоволенні вказаного клопотання судом апеляційної інстанції відмовлено, оскільки участь представника скаржника обов'язковою не визнавалась та позивачем було надано на вимогу суду як письмові пояснення так і додаткові докази по справі. Розгляд справи було відкладено на 02.03.2016 року. Однак, у судове засідання 02.03.2016 року представник скаржника також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник третьої особи у судових засіданнях 24.02.2016 року та 02.03.2016 року також надав суду свої пояснення в яких просив суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, а апеляційну скаргу ТОВ «Тріумф» задовольнити. Рішення суду скасувати та позов залишити без розгляду.

Представники відповідача у судових засіданнях 24.02.2016 року та 29.02.2016 року також надали суду свої пояснення по справі в яких заперечили проти задоволення апеляційних скарг, вражають їх необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим та таким, що винесене без порушення норм матеріального та процесуального права. При цьому у судове засідання 02.03.2016 року представник відповідача також не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника третьої особи, який просив суд апеляційної інстанції розглядати справу без участі позивача та відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач та відповідач про дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні 02.03.2016 року, судом обов'язковою не визнавалась, клопотань про відкладення розгляду справи та витребування письмових доказів не надходило. В матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у відповідності до ч.2 ст. 102 ГПК України суд апеляційної інстанції обмежений строком розгляду апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду, а продовження зазначеного строку розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України без клопотання сторони по справі, не передбачено ГПК України.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились у судове засідання, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

09.10.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «БГ БАНК», та товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІУМФ» було укладено кредитний договір № 20.

В забезпечення виконання зобов'язань за указаним договором 09.10.2012 року між публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «БГ БАНК», та товариством з обмеженою відповідальністю «ТРІУМФ» було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Губерською Н.Л., зареєстрований в реєстрі № 383 від 09.10.2012 року.

10.10.2012 року між корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (новий кредитор) та публічним акціонерним товариством «Банк Перший», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «БГ БАНК» (первісний кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 1/20, згідно з п. 1.1 якого первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за:

- кредитним договором між первісним кредитором і ТОВ «ТРІУМФ» (позичальник) № 20 від 09.10.2012 року;

- іпотечним договором між банком і ТОВ «ТРІУМФ» (іпотекодавець) від 09.10.2012 року, посвідчений Губерською Н.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі № 383 від 09.10.2012 року, який виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору.

Первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає всі права вимоги за договорами, вказаними у п. 1.1 цього договору та у вимозі про відступлення права вимоги (п. 1.3 договору відступлення права вимоги).

Надалі між сторонами укладено ряд договорів про внесення змін і доповнень до договору відступлення права вимоги № 1/20, а саме: № 1 від 24.10.2012 року, № 2 від 05.11.2012 року, № 3 від 13.11.2012 року, № 4 від 21.03.2013 року, № 5 від 07.04.2013 року, № 6 від 10.07.2013 року та № 7 від 07.10.2013 року, якими змінювалась вартість права вимоги за кредитним договором.

Так, у серпні 2015 року корпоративний недержавний пенсійний фонд Національного банку України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «БГ БАНК» про визнання договору відступлення права вимоги №1/20 від 10.10.2012 року недійсним. Обгрунтовуючи позов, позивач послався на те, що договір відступлення права вимоги № 1/20 від 10.10.2012 року не відповідає законодавству у сфері недержавного пенсійного забезпечення, статуту КНПФ, Інвестиційній декларації та договору про управління активами позивача. На думку позивача, спірний договір не направлений на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду, вчинений не в інтересах учасників фонду. Договором, надаються майнові гарантії ПАТ «БГ Банк» щодо погашення заборгованості ТОВ «ТРІУМФ» за кредитним договором, що перевищує 5% загальної вартості пенсійних активів.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі № 910/20346/15 у задоволенні позову корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України до публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про визнання договору недійсним - відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий господарський суд виходив з того, що позивач не вказав конкретні обставини, які підтверджують, що укладення спірного договору не було направлене на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду, а лише цитування приписів законодавства не може вважатися належним засобом доказування. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів сплати за спірним договором на користь відповідача 134 092 844,94 грн., тобто доказі перевищення п'яти відсотків загальної вартості пенсійних активів, а також відсутністю належних доказів зальної вартості пенсійних активів.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи та докази, подані до апеляційної інстанції, проаналізувавши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Тріумф» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року слід відмовити, а апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами першою - третьою та п'ятою ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» (далі - Закон) законодавство про недержавне пенсійне забезпечення складається з цього Закону, законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, законів України «Про страхування», «Про банки і банківську діяльність», «Про інститути спільного інвестування», «Про цінні папери і фондову біржу», «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цього Закону.

Частиною 10 ст. 13 Закону визначено, що члени ради фонду зобов'язані діяти лише в інтересах учасників фонду, належно виконувати свої обов'язки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 48 Закону пенсійні активи, що накопичуються у пенсійному фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, виконання зобов'язань фонду перед його учасниками та оплати витрат, пов'язаних із здійсненням недержавного пенсійного забезпечення, а саме: інвестування відповідно до вимог цього Закону з метою отримання доходу на користь учасників фонду.

Таким чином на переконання колегії суддів, зазначена вище норма законодавства передбачає провадження інвестиційної діяльності виключно з метою отримання доходу на користь учасників фонду.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 38 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особа, яка провадить діяльність з управління пенсійними активами, зобов'язана здійснювати операції щодо управління активами відповідно до інвестиційної декларації пенсійного фонду та укладеного договору про управління активами.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» інвестиційна декларація визначає інвестиційну політику фонду. В інвестиційній декларації відображаються основні напрями інвестування пенсійних активів та обмеження інвестиційної діяльності з пенсійними активами, встановлені в межах загальних вимог та обмежень інвестиційної діяльності, визначених цим Законом. Інвестиційна декларація є обов'язковою для застосування особами, що здійснюють управління активами пенсійного фонду, та зберігачем.

Статтею 9 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» визначено, що пенсійний фонд діє на підставі статуту, який повинен відповідати вимогам цього Закону. Статут пенсійного фонду, а також зміни до нього затверджуються засновником (зборами засновників) пенсійного фонду.

Крім того, статтею 10 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» визначено, що інвестиційну політику Фонду визначає інвестиційна декларація. В інвестиційній декларації відображаються основні напрями інвестування пенсійних активів та обмеження інвестиційної діяльності з пенсійними активами, встановлені в межах загальних вимог та обмежень інвестиційної діяльності, визначених цим Законом. Інвестиційна декларація є обов'язковою для застосування особами, що здійснюють управління активами пенсійного фонду, та зберігачем.

Відповідно до Інвестиційної декларації корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України, затвердженої Радою КНПФ НБУ Протоколом № 21 від 15.06.2012 року, зокрема п. 5.1 особа, яка здійснює управління активами Фонду відповідно до вимог законодавства, проводить розміщення пенсійних активів згідно із поточною ситуацією на грошовому, фондовому та інших ринках з метою ефективного управління ними за умови забезпечення надійності та ліквідності вкладень та розумного ступеня ризику, з дотриманням встановлених цим розділом обмежень

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, вартість права вимоги за договором відступлення права вимоги дорівнює сумі фактичної заборгованості за кредитним договором. На переконання колегії суддів зазначене вказує на відсутність економічного сенсу та вигоди для позивача, більш того на погашення заборгованості позивачем замість ТОВ «Тріумф».

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права надавати майнові гарантії, забезпечені пенсійними активами, або будь-які кредити (позики) за рахунок пенсійних активів.

Відповідно до підпункту 2 пункту 5.2 Інвестиційної декларації особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права надавати майнові гарантії, забезпечені пенсійними активами, або будь-які кредити (позики) за рахунок пенсійних активів.

У відповідності до п. 5.3 договору сторони передбачили, що у разі невиконання новим кредитором своїх зобов'язань, передбачених пунктом 4.1 цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми несплаченої заборгованості, визначеної вимогою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за умовами п. 1.3 спірного договору, відступлення права вимоги набирає чинності лише з моменту виникнення у первісного кредитора права звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання TOB «Тріумф» зобов'язання за кредитним договором та/або умов іпотечного договору. Тобто у випадку виконання власних зобов'язань TOB «Тріумф» за кредитним договором до позивача не перейдуть права за кредитним договором та іпотечним договором (п. 2.1 договору).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, ПАТ «БГ Банк» у вимозі про відступлення прав вимоги № 15-884 від 03.04.2015 року вказує, що станом на 03.04.2015 року сума фактичної заборгованості TOB «Тріумф» за кредитним договором складає 134 092 844,94 грн., з яких 96 500 000,00 гри. сума основної заборгованості, 12 954 794,51 грн. загальна сума заборгованості по простроченим відсоткам, 10 622 931,51 грн. загальна сума пені по простроченим відсоткам, 1 183 783,56 грн. загальна сума пені за несвоєчасно сплачені відсотки, 11 387 000,00 грн. інфляція на суму основного зобов'язання, 572 443.29 грн. інфляція на суму несвоєчасно сплачених процентів по кредиту, 785 219,18 грн. 3% річних на суму простроченого кредиту, 86 672,89 грн. 3% річних на суму несвоєчасно сплачених процентів по кредиту. Судова колегія звертає увагу на те, що саме цю суму ПАТ «БГ Банк» вказує позивачу як суму за відступлення права вимоги. Тобто ціною договору про відступлення права вимоги є 134 092 844,94 грн.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права здійснювати придбання або додатково інвестувати в інші активи, що можуть бути оцінені за ринковою вартістю та не заборонені законодавством України, але не зазначені у цій статті, включаючи акції, набуті внаслідок перетворення юридичної особи, корпоративні права якої перебували в активах пенсійного фонду, в акціонерне товариство, більш як 5 відсотків загальної вартості пенсійних активів.

Згідно з підпунктом 14 пункту 5.2 Інвестиційної декларації особа, що здійснює управління активами пенсійного фонду, під час провадження нею такої діяльності не має права робити придбання або додатково інвестувати в інші активи, що можуть бути оцінені за ринковою вартістю та не заборонені законодавством України, але не зазначені у цій статті, включаючи акції, набуті внаслідок перетворення юридичної особи, корпоративні права якої перебували в активах пенсійного фонду, в акціонерне товариство, більш як 5 відсотків загальної вартості пенсійних активів.

Відповідно до частини 1 статті 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи апеляційним господарським судом, ухвалою суду було витребувано у корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України додаткові докази щодо вартості активів позивача. На виконання вимог суду скаржник надав довідку Національного банку України № 19-0004/17753 від 26.02.2016 року.

Так, як вбачається з вказаної довідки та встановлено судом апеляційної інстанції, станом на 10.10.2012 року активи корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України становлять 886 550 962,96 грн., чиста вартість активів - 886 550 462,96 грн., а станом на 03.04.2015 року активи КНПФ НБУ становлять 1 432 630 934,44 грн. чиста вартість активів - 1 431 568 035,56 грн.

Таким чином, на переконання колегії суддів апеляційного господарського, саме по даній справі із спірного договору вбачається порушення Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та Інвестиційної декларації, оскільки вартість права вимоги складає 134 092 844,94 грн., що значно перевищує 5 відсотків загальної вартості пенсійних активів.

Згідно з пунктом 24.4. Статуту позивача інвестиційна діяльність з активами фонду здійснюється згідно із Законом України «Про недержавне пенсійне забезпечення» та Інвестиційною декларацією фонду.

Відповідно до підпункту 1 пункту 25.1 Статуту позивача пенсійні активи, що накопичуються у фонді, можуть бути використані виключно для цілей інвестиційної діяльності фонду, а саме інвестування з метою отримання доходу на користь учасників фонду.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що укладений договір про відступлення права вимоги не відповідає Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», адже останній не направлений на отримання прибутку та доходу на користь учасників фонду, не укладений в інтересах учасників фонду оскільки, вартість права вимоги за договором відступлення права вимоги дорівнює сумі фактичної заборгованості за кредитним договором. На переконання колегії суддів зазначене вказує на відсутність економічного сенсу та будь-який фінансовий інтерес, вигоди для позивача, навіть при умові повного виконання ним умов спірного договору.

Оскільки, зміст договору про відступлення права вимоги суперечить вимогам статей 13, 48, 49 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення», що не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що такий договір підлягає визнанню недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу.

Що стосується посилання ТОВ «Тріумф» у своїй апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, в яких скаржник зазначає, що суд першої інстанції мав би залишити позов без розгляду, оскільки позивачем не було подано належним чином засвідченої копії довіреності особи яка підписала позовну заяву, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, під час розгляду справи у суді першої інстанції місцевим господарським судом перевірялися повноваження представника позивача та в матеріалах справи міститься належним чином завірена копія довіреності на представника позивача - Триліпського Д.В.

Крім того, посилання скаржника - ТОВ «Тріумф» на те, що суд першої інстанції розглянув справу за його відсутності який не був повідомлений належним чином, судова колегія вважає помилковим та необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи містяться рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення з яких вбачається, що третя особа була повідомлена належним чином про час та місце розгляду даної справи. (а.с. 3, 66, 114, 127, 140).

Таким чином, апеляційна скарга ТОВ «Тріумф» є необґрунтованою такою, що не підлягає задоволенню. При цьому, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді даної справи не повно було досліджено обставини по справі в з в'язку з чим прийняте невірне рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року, прийняте після не повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з не правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що не відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Тріумф» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року слід відмовити, апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України слід задовольнити, рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 скасувати та прийняти нове рішення яким позов задовольнити. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 1/20 від 10.10.2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Тріумф» на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі № 910/20346/15 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України на рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі № 910/20346/15 задовольнити.

3. Рішення господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі № 910/20346/15 скасувати повністю.

4. Прийняти нове рішення суду яким позов корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України до публічного акціонерного товариства «БГ Банк» про визнання договору недійсним задовольнити.

5. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги № 1/20 від 10.10.2012 року, укладений між публічним акціонерним товариством «БГ Банк» та корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України.

6. Стягнути з публічного акціонерного товариства «БГ Банк» (04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, 48, ) на користь корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України (01106, м. Київ, вул. Інститутська, 9, ) 2557 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят сім) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанції.

7. Видачу наказу по справі № 910/20346/15 доручити господарському суду міста Києва.

8. Матеріали справи № 910/20346/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Р.В. Федорчук

А.Г. Майданевич

Дата підписання 14.03.2016 року