КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/28432/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Дідиченко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Дяченко Р.Г.

за участю представників сторін:

від позивача: Кудрявцева Р.М. (довіреність № 10 від 10.03.2015)

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016

у справі № 910/28432/15 (суддя: Карабань Я.А.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ "ЄВРОПА"

до товариства з обмеженою відповідальністю "К.Г.М."

про стягнення заборгованості 107 000,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення з відповідача заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням умов договору № ЕДог-0207 від 08.10.2015 у розмірі 103 200,00 грн.

У листопаді 2015 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, яка за своїм змістом є заявою про збільшення розміру позовних вимог, в якій останній збільшив позовні вимоги та просить стягнути 100 000,00 грн. основної заборгованості та 7 000,00 грн. пені, всього 107 000,00 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 по справі № 910/28432/15 з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." на користь товариства з обмеженою відповідальністю "АГЕНСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ "ЄВРОПА" 10 000,00 грн. заборгованості, в іншій частині позову відмовлено.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи належним чином доведено факт того, що сума авансу за договором № ЕДог-0207 від 08.10.2015 у розмірі 100 000,00 грн. перебуває у відповідача без жодної правової підстави, оскільки товар останнім у встановлений строк не виготовлено і не підготовлено під завантаження, а дія договору припинилася.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 у справі № 910/28432/15 скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник вказав на те, що судом першої інстанції при винесені рішення неправомірно прийнято як належне той факт, що відповідно до п. 2 ст. 693 ЦК України, в якій закріплено право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати за не передання товару, до моменту подання позову до суду позивачем жодного разу не надсилалися листи, вимоги щодо поставки товару або повернення коштів.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 було прийнято до провадження апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." та призначено справу № 910/28432/15 до розгляду.

10.03.2016 року через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшло заперечення № 18 від 10.03.2016 року на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити відповідачу в задоволенні апеляційної скарги повністю та рішення господарського суду м. Києва від 12.01.2016 року у справі № 910/28435/15 залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні 15.03.2016 р. вказав, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

В судове засідання 15.03.2016 року представник відповідача не з'явився, про причини неявки не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники були повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві (Інформаційний лист Вищого господарського суду від 13.08.2008 р. № 01-8/482 із змінами станом на 29.06.2010 року „Про деякі питання застосування норми Господарського процесуального кодексу України").

Відповідно до п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача, за наявними у справі доказами

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 101 Господарського процесуального кодексу апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 08.10.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "АГЕНТСТВО МЕРЧАНДАЙЗИНГУ "ЄВРОПА" (позивач, покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." (відповідач, продавець) укладено Договір № ЕДог-0207 (договір поставки) (а.с.10).

За умовами зазначеного договору, продавець продає, а покупець купує на умовах склад продавця у місці Житомир, Україна, (вказаний у специфікаціях до даного договору) пиломатеріал обрізний хвойних порід (далі - товар) (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна товару, який постачається по цьому договору, встановлюється за кубічний метр і вказується в специфікаціях до цього договору.

Пунктом 4.2 договору встановлено, що оплатою вважається надходження грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця.

У відповідності до п. 4.3 договору оплата здійснюється шляхом перерахунку авансового платежу (згідно з рахунком-фактурою, наданою постачальником) у розмірі 50 % від замовленого об'єму. Остаточний розрахунок за договором здійснюється після завантаження всієї замовленої партії у транспорт покупця та отримання усіх супровідних документів.

Як передбачено сторонами у п. 5.1 договору, поставка здійснюється узгодженими партіями, згідно зі специфікацією.

У пункті 5.2 договору сторони встановили, що продавець зобов'язаний виготовити та підготувати під завантаження всю узгоджену партію товару протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання авансового платежу. Датою поставки вважається дата, відмічена у товарно-транспортній накладній.

Приймання товару за якістю та кількістю здійснюється покупцем на складі продавця представниками покупця (п. 5.5 договору).

Сторонами у п. 9.4 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31 грудня 2015 року, з правом дострокової поставки та пролонгації договору за об'ємом і строком, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов'язків.

Сторонами також підписано і скріплено відбитками їх печаток специфікацію від 08.10.2015 № 1, яка є додатковою угодою до договору, та у якій останні визначили вид, кількість, якість, вартість товару та порядок упакування вантажу.

Відповідачем виставлено позивачеві рахунок на оплату № 13 від 09.10.2015 (а.с.19) на оплату товару на підставі договору на суму 100 000,00 грн.

Позивач платіжним дорученням № 171 від 09.10.2015 (а.с.20) перерахував на користь відповідача грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. згідно з виставленим рахунком на оплату № 13 від 09.10.2015 з призначенням платежу: « за пиломатеріали обрізні зг. рах. № 13 від 09.10.2015 р. у сумі 83333,33 грн., ПДВ 20 % - 16666,67 грн.»

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач в порушення вимог чинного законодавства не виконав взяті на себе зобов'язання та в узгоджений сторонами строк оплачений товар позивачу не виготовив і не підготовив під завантаження. Доказів виконання зобов'язання взятого за умовами договору ЕДог - 0207 від 08 жовтня 2015 року відповідачем надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що матеріалами справи належним чином доведено факт того, що сума авансу за договором № ЕДог-0207 від 08.10.2015 у розмірі 100 000,00 грн. перебуває у відповідача без жодної правової підстави, оскільки товар останнім у встановлений строк не виготовлено і не підготовлено під завантаження, а дія договору припинилася та стягнув з відповідача 100 000,00 грн. авансу, проте у стягненні пені судом було відмовлено, оскільки суд першої інстанції прийшов висновку, що оскільки п. 6.1. договору сторони передбачили відповідальність за прострочення зобов'язання, яке полягає у поставці товару, то зазначена відповідальність до відповідача не може бути застосована.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов'язків.

Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно вимог ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Аналізуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції правомірно, посилаючись на норми ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 663, 712 ЦК України зазначив, що підставою виникнення зобов'язання є договір, укладений між сторонами, зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що станом на момент вирішення судом спору у даній справі договір припинив свою дію, згідно до п. 9.4 договору № ЕДог-0207 від 08.10.2015 року.

З огляду на вищевикладене, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції, що грошові кошти в сумі 100 000,00 грн., які перераховані позивачем відповідачеві на підставі договору як попередня оплата товару та який позивачем фактично не отримано у зв'язку із порушенням відповідачем його зобов'язань, як продавця, перебувають у відповідача без жодної правової підстави, у зв'язку з чим вимога позивача про стягнення з відповідача 100 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Щодо відмови у задоволенні 7000,00 грн. пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволені цієї частини позовних вимог зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.1. договору у разі порушення строків поставки, продавець сплачує покупцеві штраф у розмірі 0,2 % від вартості непоставленого у строк товару за кожен день прострочення.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що стягнення неустойки, передбаченої п. 6.1. договору, за своєю правовою природою підпадає під визначення поняття саме пені.

Як вже зазначалось, відповідно до п. 5.2. договору датою поставки вважається дата, зазначена у товарно-транспортній накладній.

Отже, за умовами вищезазначеного договору до обов'язків відповідача, як продавця товару, відносяться зобов'язання з виготовлення та підготовки усієї узгодженої партії товару під завантаження протягом 10 календарних днів з моменту отримання авансового платежу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні 7000,00 грн. пені.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Дослідивши матеріали, наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року у справі № 910/28432/15, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "К.Г.М." на рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року у справі № 910/28432/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.01.2016 року у справі № 910/28432/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/28432/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Дідиченко

Є.Ю. Пономаренко