ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року Справа № 904/10644/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Верхогляд Т.А. - доповідач

судді: Білецька Л.М., Парусніков Ю.Б.,

секретар судового засідання Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 04.01.2016 р.;

від відповідача-1:КорнійкоВ.В. представник, довіреність №б/н від 16.05.2015 р.;

представник відповідача-2 в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/10644/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РОСКО ТРЕЙД", м.Одеса

до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Шполатехагро", Черкаська обл., Шпорлянський район, м. Шпола

відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕКС", м.Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості 1 918 237, 31 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/10644/15 (суддя Панна С.П. ) позов задоволено.

Стягнуто з ПрАТ "Шполатехагро" на користь ТОВ "Роско Трейд", 1 467079,80 грн. основного боргу, 293615,96 грн. штрафу, 93796,22 грн. пені, 62745,33 грн. 30% річних, 28 773,55 грн. судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекс" на користь ТОВ "Роско Трейд" частину заборгованості в сумі 1000,00 грн.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем-1 умов договору поставки №180915 від 18.09.2015 року в частині повної та своєчасної оплати отриманого від позивача товару, також порушення ПрАТ "Шполатехагро" вимог ст.ст.525 526, 655, 692, 712 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, правом позивача стягнути 30% річних, штраф у розмірі 20% від суми заборгованості відповідно до п.6.2 договору та пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період прострочення виконання зобовязання відповідно до п.п.6.2 та 6.6 договору.

Задовольняючи вимоги щодо відповідача-2, суд першої інстанції послався на наявність укладеного між позивачем та відповідачем-2 договору поруки від 22.09.2015 року, яким обсяг відповідальності поручителя відповідача 2 обмежений сумою 1 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, ПрАТ "Шполатехагро" оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема притягнення відповідача-1 до подвійної відповідальності у вигляді пені та штрафу за порушення умов договору поставки.

Також апелянт зазначає на фіктивність договору поставки, відсутність належних доказів отримання товару, наявність угоди про реструктуризацію боргу, яка укладена між позивачем, відповідачем-1 та іншими юридичними особами, що не було досліджено судом першої інстанції у звязку з неявкою представника відповідача-1 до суду із поважної причини.

Скаржник просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/10644/15, прийняти нове, яким відмовити в задоволені позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи, просить залишити оскаржуване судове рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач-2 не надав, у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст. ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення передбачено ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи слідує, що між позивачем та відповідачем -1 18.09.2015 року було укладено договір поставки №180915, згідно умов якого позивач, як постачальник, зобовязується поставити відповідачу (покупцю) засоби захисту рослин та іншу хімічну продукцію, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору (а.с.10 11).

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п.4.1 договору поставки поставка товару здійснюється на умовах (згідно міжнародних правил ІНКОТЕРМС) вказаних в специфікаціях до даного договору.

Товар повинен бути поставлений покупцю в термін до 18.09.2015 року, якщо інші строки поставки не вказані у специфікаціях, і за умови належного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором. У випадку невиконання або неналежного виконання покупцем своїх зобов'язань за цим договором. Постачальник має право в односторонньому порядку відмовитись від поставки або здійснити поставку встановлюючи обсяг товару на власний розсуд. Допускається поставка товару окремими партіями. ( п.4.2 договору).

Відповідно до наявної у справі копії Специфікації №2261 від 18.09.2015 року позивач на умовах FXW склад продавця зобовязався до 10.10.2015 року поставити відповідачу-1 товар на суму 1 668 079 грн. 80 коп. (а.с.13).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доказом отримання товару відповідачем 1 є видаткова накладна №2233 від 18.09.2015 року (а.с.14) та довіреність №333 від 18.09.2015 року на імя ОСОБА_2 (а.с.16).

Враховуючи умови поставки та вищезгадані докази отримання товару уповноваженою особою відповідача, доводи апелянта про недоведеність позивачем факту поставки є необґрунтованими та такими, що суперечать обставинам справи. У даному випадку товар отримано відповідачем-1 зі складу продавця, тому посилання на відсутність товарно-транспортник накладних, які позивач не надав до матеріалів справи, безпідставне.

Відповідно до умов Специфікації №2233 від 18.09.2015 року оплата вартості отриманого товару у 100% розмірі мала бути проведена до 10.10.2015 року.

Відповідно до наданої до матеріалів справи банківської виписки, товар оплачено покупцем частково, у розмірі 200 000,00 грн. (а.с.21).

За відсутності доказів відповідача-1 про повну оплату товару, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив про порушення зобовязання та про стягнення залишку заборгованості у розмірі 1 467 079 грн. 80 коп.

Доводи апелянта про наявність між сторонами договору про реструктуризацію боргу колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки до матеріалів справи скаржник надав договір між ним, позивачем та ПрАТ"Шполтехагро", ТОВ"Семтек Інвест", ТОВ"Мирові семена" від 21.09.2015 року (а.с.70-71), згідно п.5 якого заборгованість в розмірі 1 668 078,38 грн. за договором, який є предметом даного спору, ПрАТ "Шполатехагро" зобовязується оплатити до 01.10.2015 року.

На час звернення позивача до суду, 07.12.2015 року, сума боргу не сплачена.

Згідно п.6.2. ст.6 договору поставки у випадку порушення строків або умов оплати товару, покупець зобовязаний сплатити останньому пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла на час порушення зобовязання) за кожен день прострочення оплати. При простроченні оплати на строк понад 3 (три) календарних дні, покупець, окрім пені, сплачує штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми простроченої заборгованості.

Відповідно до п.6.5. ст.6 договору у разі невиконання покупцем зобовязань щодо строків оплати товару та/або невиконання інших зобовязань передбачених цим договором, покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 30(тридцять) % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений додатками до цього договору, проценти нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

У п.6.6. ст.6 договору сторони домовились, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобовязань за даним договором не припиняється строком, визначеним п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, і здійснюється до моменту повного розрахунку, а строк позовної давності щодо стягнення таких санкцій, відповідно до положень ст. 259 Цивільного кодексу України, продовжується до трьох років.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що у договорі сторони конкретизували як строк, за який стягуються штрафні санкції за порушення зобовязання, так і розмір вказаних санкцій, суд правомірно задовольнив вимоги позивача про стягнення штрафу у сумі 293 615,96 грн., пені у сумі 93 796,22 грн., 30% річних у сумі 62 745,33 грн. за період з 10.10.2015 року по 01.12.2015 року.

Висновки суду першої інстанції стосовно стягнення зазначених сум апелянтом не спростовані.

Щодо доводів скаржника про неправомірність застосування судом штрафу та пені одночасно, що є подвійною відповідальністю покупця за неналежне виконання ним зобовязання, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Вказана правова позиція також кореспондується з висновками, викладеними в Постанові судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України №6-116цс13.

Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного судового рішення щодо стягнення частини основного боргу з відповідача-2, оскільки встановлено, що 22.09.2015 року між позивачем та відповідачем-2 було укладено договір поруки, згідно п.1.1. розділу 1 якого поручитель ТОВ"Лекс" поручається перед кредитором за належне виконання ПрАТ "Шполатехагро" взятих на себе зобовязань, які випливають з договору поставки від 18.09.2015року за №180915, укладеним між боржником та кредитором.

Відповідно до п.1.2. договору поручитель відповідає перед кредитором у розмірі зобовязань, передбачених договором поставки, але в сумі, що не перевищує 1 000 грн. 00 коп. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п.1.1. цього договору як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо, з урахуванням розміру відповідальності поручителя, зазначеного в цьому пункті.

Згідно з п. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, висновки оскаржуваного судового рішення відповідають наявним у справі доказам, апелянтом не спростовано.

Колегія суддів не вбачає і порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо розгляду справи за відсутності відповідача-1, оскільки про час та місце розгляду справи скаржник був повідомлений належним чином, а його клопотання про відкладення розгляду справи могло бути задоволено судом лише у випадку неможливості розгляду справи з підстав, зазначених у ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

За вказаних обставин апеляційна скарга є не доведеною і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 99, 101,103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.01.2016 року у справі № 904/10644/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 21.03.2016 року.