ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.2016 Справа № 920/133/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/133/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК»,

м. Дніпропетровськ;

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1,

м. Суми;

про стягнення 115 326 грн. 72 коп.,-

Представники сторін:

Від позивача: Прокопенко Н.В. (довіреність № 2180-К-О від 03.07.2014 року);

Від відповідача: не з'явився

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви б/н від 20.01.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 115 326 грн. 72 коп., відповідно до договору банківського обслуговування б/н від 16.12.2011 року, укладеного між сторонами по справі, в тому числі: 37 961 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом, 32 592 грн. 09 коп. - заборгованість за відсотками, 37 939 грн. 96 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання, 6 833 грн. 13 коп. - комісія за користування кредитом, а також витрати по сплаті судового збору.

При подачі позовної заяви позивачем також було подано клопотання про забезпечення позову б/н від 20.01.2016 року, в якому останній просить суд накласти арешт на майно, що належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1), а саме житловий будинок з надвірними будівлям загальною площею 68,6 кв. м, житлова площа 34,8 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в межах 115 326,72 грн.

Представник позивача в судовому засіданні 14 березня 2016 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання 14.03.2016 року не прибув, обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву не подав.

Місцезнаходження відповідача за адресою: АДРЕСА_1, на яку було відправлено ухвалу господарського суду Сумської області про порушення провадження у справі № 920/133/16 від 12.02.2016 року та ухвалу від 25.02.2016 року підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Пунктом 11 «Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007 року (02.04.2009р.)» передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом цієї норми, зокрема, у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, враховуючи те, що відповідач про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвала про порушення провадження у справі направлялась відповідачу за його юридичною адресою, про причини нез'явлення суду не повідомлено, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що, на думку позивача, існує велика вірогідність того, що відповідач буде намагатися укладати правочини щодо відчуження належного йому нерухомого майна з метою унеможливити виконання рішення суду.

Згідно зі статтею 66 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

З урахуванням викладеного, розглянувши клопотання позивача про забезпечення позову б/н від 20.01.2016 року, суд відмовляє у задоволенні останнього за його необґрунтованістю, оскільки позивачем не подано доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В мережі Інтернет на сайті http://a-bank.com.ua. позивачем були розміщені «Умови та правила надання банківських послуг» (надалі - Умови) та тарифів банку.

Згідно підписаної відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку, відповідач приєднався до Умов, тарифів банку, які разом з заявою та карткою зі зразками підписів і відбитків печатки складають договір банківського обслуговування б/н від 16.12.2011 року.

Відповідно до цього договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок НОМЕР_3 та картковий рахунок НОМЕР_2 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.11.1.16 Умов передбачено, що при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Згідно з п. 3.11.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення обігових коштів та здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.11.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди.

Пунктом 3.11.1.6. Умов передбачено, що ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна Ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Згідно з п. 3.11.1.8. Умов, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі «Угода»). При порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених «Умовами та правилами надання банківських послуг» Банк на свій розсуд, має право змінити умови кредитування, встановити інший строк повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Пунктом 3.11.4. Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок процентів здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню. (п. 3.11.4.1.1., п. 3.11.4.1.2)

У разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання відповідача щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні відповідачем будь-якого з грошового зобов'язання відповідач сплачує позивачу (банку) відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.(п. 3.11.4.1.4).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.11.4.9. Умов).

Відповідно до п. 3.11.4.4. Умов - Клієнт сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п. п. 3.11.1.6, 3.11.2.3.2, 1-го числа кожного місяця у розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами та правилами надання банківських послуг.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються простроченими.

Відповідно до п. 3.11.2.3.4. Умов - Банк мас право при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбаченого «Умовами, змінити умови кредитування - вимагати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до розрахунку позивача, виписки по рахунку відповідача та письмового пояснення позивача до розрахунку заборгованості за договором від 16.12.2011 року комісія нарахована позивачем за період з 02.06.2014 року по 05.01.2016 року і становить 6 833 грн. 13 коп. Розрахунок відсотків позивачем проведений за ставкою 24% річних з 01.06.2014 року по 01.07.2014 року і становить 911 грн. 07 коп., з 01.07.2014 року по 01.09.2014 року нарахування проводилось за ставкою в 36% річних і складає 2 353 грн. 62 коп., з 01.09.2014 року по 11.01.2016 року нарахування проводилось за ставкою в 56% річних і складає 29 327 грн. 40 коп.

При цьому, позивач надав лист б/н від 23.02.2016 року, в якому зазначив, що з 01.07.2014 року внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг якими, зокрема, було змінено відсоткову ставку за користування кредитним лімітом. Позивач пояснює, що про час вступу в дію нових розмірів відсоткових ставок відповідачу були надіслані смс-повідомлення. Крім того, банком доводилась інформація через електронні системи Приват24.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобов'язань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та комісії у зв'язку з чим станом на 11.01.2016 року заборгованість останнього за кредитом складає 37 961 грн. 54 коп., 32 592 грн. 09 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом та 6 833 грн. 13 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи 25 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 11216A341S00F від 21.10.2015 року про погашення заборгованості за кредитом та відсотками, сплати пені та комісії за користування кредитом, разом з цим відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

Згідно ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Пунктом 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, який згідно довідки про розміри встановлених кредитних лімітів № 08.7.0.0.0/36 від 20.01.2016 року та виписки по рахунку № НОМЕР_3 становив з 16.12.2011 року - 6200,00 грн., з 26.12.2012 року - 15000,00 грн., з 24.01.2013 року - 16200,00 грн., з 21.03.2013 року - 20200,00 грн., з 18.07.2013 року - 36000, 00 грн., з 22.11.2013 року - 38000,00 грн., з 01.03.2014 року - 38000,00 грн..

При цьому відповідач своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків та заборгованості по комісії не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Заборгованість відповідача за кредитом, відсотками та комісією станом на день розгляду справи є непогашеною. Аргументованих заперечень чи доказів сплати боргу відповідач не надав.

Відповідно до пункту 3.11.5.1 Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.11.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.11.4.1, 3.11.4.2, 3.11.4.3, строків повернення кредиту, передбачених п.п. 3.11.1.8, 3.11.2.2.3, 3.11.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.11.2.2.5, 3.11.4.4, 3.11.4.5, 3.11.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3,11.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.11.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.11.5.1, 3.11.5.2, 3.11.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за цим договором встановлені сторонами тривалістю 5 років (п. 3.11.5.7 Умов).

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку суми заборгованості відповідачу нараховано пеню в розмірі 37 939 грн. 96 коп. за період з 25.01.2012 року по 11.01.2016 року.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобов'язання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

Відповідачем не подано доказів сплати заборгованості за кредитом чи аргументованих заперечень проти вимог позивача ні контррозрахунку суми відсотків, комісії та пені.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується матеріалами справи, право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене умовами договору, господарський суд вимоги позивача по стягненню з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 115 326 грн. 72 коп., в тому числі: 37 961 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом, 32 592 грн. 09 коп. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 37 939 грн. 96 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 6 833 грн. 13 коп. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом визнає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 729 грн. 90 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ - БАНК» (49074, м. Дніпропетровськ, вул. Батумська, буд. 11, код 14360080) заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 16.12.2011 року, а саме 37 961 грн. 54 коп. - заборгованість за кредитом, 32 592 грн. 09 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 37 939 грн. 96 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 6 833 грн. 13 коп. - заборгованість по комісії за кредитуванням кредитом, а також 1 729 грн. 90 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 18.03.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова