ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб-сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 р. Справа № 923/2092/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В., при секретарі Гапоновій К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ", м. Одеса

до товариства з обмеженою відповідальністю "Строительний Бум", м. Херсон

про стягнення 99986,42 грн.

За участю представників сторін:

від позивача - представник ОСОБА_1, довіреність від 22.10.2015р.

від відповідача - представник ОСОБА_2, довіреність від 14.03.2016р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Строительний Бум" заборгованість у розмірі 99986,42 грн., з якої: 56500,00 грн. - сума основного боргу та 43486,42 грн. - сума пені. Судові витрати по сплаті судового збору позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на умови договору б/н від 30.04.2013р. на виконання проектних робіт та положення ст. 526 ЦК України.

01 лютого 2016 відповідач у справі подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд застосувати строк позовної давності до вимог в частині стягнення пені, а також просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог. Даний відзив з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи (а.с. 44-56).

24 лютого 2016 року позивач у справі подав до суду додаткові письмові пояснення. Дані пояснення з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи (а.с. 63-74).

Представник відповідача у судовому засіданні 25.02.2016р. надав суду клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 25.02.2016р. суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про проведення у справі № 923/2092/15 судово-почеркознавчої експертизи.

Також ухвалою від 25.02.2016р. суд продовжив строк вирішення спору у справі № 923/2092/15 на п'ятнадцять днів - до 15.03.2016 року, а також відклав розгляд справи на 15.03.2016р., у зв'язку із необхідністю витребування у позивача нових доказів.

Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016р. надав суду клопотання, в якому просить залучити до матеріалів справи банківську виписку, яка підтверджує перерахування відповідачем авансового платежу у розмірі 56500,00 грн. Дане клопотання з додатком суд прийняв до розгляду та залучив до матеріалів справи (а.с. 83-84)

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових письмових поясненнях.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та у задоволенні позову просив відмовити, надавши аналогічні пояснення тим, які містяться у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 30 квітня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" (надалі - позивач або підрядник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Строительний Бум" (надалі - відповідач або замовник) був укладений договір б/н на виконання проектних робіт (надалі - договір).

Змістовний аналіз умов вказаного договору надає можливість суду зробити висновок, що цей договір за своєю правовою природою слід віднести до категорії договорів підряду на проектні та пошукові роботи і відповідно у взаємовідносинах сторін за цими договором, поряд з його умовами, також слід враховувати та керуватись як загальними нормами зобовязального права так і спеціальними нормами, які регулюють підрядні відносини, а саме нормами глави 61 ЦК України.

Відповідно до умов п.1.1. договору позивач зобовязався виконати перелік проектних робіт, а відповідач в свою чергу прийняти ці роботи та оплатити їх.

Згідно з п.3.2. договору строк виконання проектних робіт складає 45 календарних днів з моменту отримання від замовника авансового платежу, а також за умов належного виконання замовником зобов'язань, встановлених пунктом 2.1.1. договору.

Судом встановлено, що відповідач 13 травня 2013 року перерахував позивачу авансовий платіж у розмірі 56500,00 грн. (а.с. 84).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 17.06.2013р. між позивачем і відповідачем без претензій і зауважень був підписаний акт прийому передачі проектної документації.

Також 17.06.2013р. позивач на виконання умов п.3.8. договору надіслав на адресу відповідача акт виконаних робі № ОУ-0000076 від 17.06.2013р.

Позивач зазначає, що відповідно до умов п.4.3., п..4.4. договору відповідач повинен був перерахувати позивачу суму у розмірі 33900,00 грн. протягом 3 банківських днів з моменту отримання готової проектної документації, а також суму у розмірі 22600,00 грн. з моменту отримання позивного висновку державної експертизи.

Проте, саном на 29.12.2015р. відповідач умови п.4.3., п.4.4. договору не виконав, а також не підписав акт приймання-передачі виконаних робі № ОУ-0000076 від 17.06.2013р.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань, позивач звертався до відповідача з претензіями № 5 від 24.01.2014р. та від 27.03.2014р., в яких вимагав сплатити 33900,00 грн. заборгованості. Дані претензії були залишені відповідачем без задоволення.

Отже, у зв'язку із невиконанням відповідачем умов п.4.3., п.4.4. договору, позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 56500,00 грн. та суму пені у розмірі 43486,12 грн.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Приписами ч.1 ст. 628 ЦК України вбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

За ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 837 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Так, умовами п.4.3. договору сторони встановили, що замовник перераховує на розрахунковий рахунок підрядника 33900,00 грн., у т.ч. ПДВ 20% - 9416,66 грн., протягом 3-х банківських днів з моменту отримання готової проектної документації від підрядника.

Матеріали справи свідчать, що згідно підписаного сторонами акту приймання-передачі проектної документації (по договору від 30.04.2013р.) від 17.06.2013р., підрядник передав, а замовник прийняв проектну документацію в 1-му печатному примірнику. У пунктах 2, 3 вказаного акту зазначено, що замовник не має претензій до підрядника по змісту проектної документації, а також претензій по строкам проектування.

Суд звертає увагу, що умовами договору сторони встановили строк (термін) виконання замовником зобов'язання, а тому суд дійшов висновку, що в даному випадку слід керуватися ч.1 ст. 530 ЦК України, якою встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з викладеного слідує, що відповідач відповідно до умов п.4.3. договору та ч.1 ст. 530 ЦК України зобов'язаний був в строк до 19.06.2013р. включно перерахувати позивачу 33900,00 грн.

Вказане зобов'язання відповідач не виконав, що призвело до порушення виконання грошового зобов'язання.

Доказів оплати заявленої до стягнення суми вартості виконаних робіт по виготовленню проектної документації у розмірі 33900,00 грн., відповідачем суду не надано.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 33900,00 грн. є доведеними і обґрунтованими.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 22600,00 грн., у зв'язку із невиконанням відповідачем умов п.4.4. договору, то суд зазначає наступне.

Так, умовами п.4.4. договору сторони встановили, що замовник перераховує на розрахунковий рахунок підрядника 22600,00 грн., у т.ч. ПДВ 20%, протягом 3-х банківських днів з моменту отримання позитивного висновку державної експертизи.

Аналізуючи умови п.4.4. договору, суд дійшов висновку, що сторони чітко не встановили хто саме із сторін повинен отримати позитивний висновок державної експертизи.

Позивач, на підтвердження доводів, що відповідач відповідно до умов п.4.4. договору отримав позитивний висновок державної експертизи, надав до суду 24.02.2016р. копію Експертного звіту за № 16-1621-13 від 01.10.2013р. (а.с. 66-68).

З даного звіту слідує, що його замовником є ТОВ "ПМК-19", а проектувальником - ТОВ "Акрополіс".

Суд звертає увагу, що у даному звіті проектувальником зазначено - ТОВ "ПМК-19", а не ТОВ "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ", яке розробляло проектну документацію і по якій повинен був виконуватись звіт.

Отже, проаналізувавши надану позивачем копію Експертного звіту за № 16-1621-13 від 01.10.2013р., суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б дійсно підтверджували отримання відповідачем позитивного висновку державної експертизи, оскільки з даного звіту неможливо встановити, що він отриманий саме по тому об'єкту будівництва по якому позивач виконував проектну документацію та виконаний саме по проектній документації ТОВ "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 22600,00 грн. є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено.

Щодо позовних вимог в частині стягнення суми пені у розмірі 43486,42 грн., то суд зазначає наступне.

Згідно умов п.5.3. договору сторони встановили, що за порушення строків оплати за виконані роботи, замовник сплачує підряднику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

З наданого позивачем розрахунку пені слідує, що пеня на суму 56500,00 грн. нарахована за період з 20.06.2013р. по 28.12.2015р.

Проте, вказаний розрахунок пені не відповідає положенням чинного законодавства, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що у зв'язку із доведенням позивачем наявної у відповідача простроченої заборгованості лише на суму у розмірі 33900,00 грн., то і пеню слід обраховувати із суми 33900,00 грн. Пеня, нарахована на суму основного боргу - 22600,00 грн., є неправомірною, оскільки позивачем не доведена вказана сума основної заборгованості.

Крім того, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного кодексу України передбачила, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За визначенням частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З матеріалів справи слідує, що позивач дізнався про невиконання відповідачем умов п.4.3. договору - 20.06.2013р., оскільки відповідач зобов'язаний був в строк до 19.06.2013р. включно перерахувати позивачу 33900,00 грн.

За таких обставин, початок перебігу строку для нарахування пені розпочався з 20.06.2013 року.

Стаття 253 Цивільного кодексу України встановила, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до частини 3 статті 254 Цивільного кодексу України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, враховуючи приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України та статей 253, 254 Цивільного кодексу України, нарахування пені за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 33900,00 грн. мало бути припинено 19.12.2013 року.

З викладеного вбачається, що нарахування позивачем пені за період з 20.12.2013 року по 28.12.2015р. не відповідає вимогам Господарського кодексу України, оскільки договір не містить будь-яких умов (підстав, положень) щодо можливості нарахування пені поза межами строку, встановленому Господарським кодексом України, відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у цій частині.

Щодо нарахування позивачем пені на суму боргу 33900,00 грн., за період з 20.06.2013 року по 19.12.2013 року, слід зазначити наступне.

Суд, за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій системи Ліга (з врахуванням Порядку проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій, затвердженого листом Верховного суду України від 03.04.97р. №62-97р Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ) здійснив власний розрахунок пені за період з 20.06.2013 року по 19.12.2013 року, на суму боргу 33900,00 грн.

Розрахунок пені має наступний вигляд:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
3390020.06.2013 - 12.08.2013547.0000 %0.038 %*702.15
3390013.08.2013 - 19.12.20131296.5000 %0.036 %*1557.54

Таким чином, за здійсненим судом розрахунком, обґрунтована сума пені за період з 20.06.2013р. по 19.12.2013р. становить 2259,69 грн.

Отже, нарахована позивачем пеня у розмірі 41226,73 грн. є необґрунтованою, у зв'язку з чим в цій частині вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення суми пені у розмірі 2259,69 грн., то у відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог в частині стягнення пені (а.с. 44-48).

За визначенням статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Початок перебігу позовної давності окреслений у статті 261 Цивільного кодексу України, а саме, - перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, у зв'язку із обов'язком відповідача в строк до 19.06.2013р. включно перерахувати позивачу 33900,00 грн., то початком перебігу строку звернення до суду з вимогами про захист (позовної давності) є 20.06.2013 року, а закінчується такий строк - 19.12.2014 року, оскільки останній день нарахування пені припадає на 19.12.2013р. Приписами статті 254 Цивільного кодексу України встановлено, що строк визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Наслідки спливу позовної давності встановлені у статті 267 Цивільного кодексу України, а саме, - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З викладеного необхідно зробити висновок про пропущення (спливу) строку позовної давності, в межах якого позивач має право на захист порушених прав, оскільки вказаний строк сплив 19.12.2014 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою лише 30.12.2015р.

Таким чином, вказані обставини щодо спливу строку позовної давності є підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, оскільки, відповідач, як сторона по справі, до винесення рішення по цій справі, наполягає на застосуванні господарським судом Херсонської області наслідків спливу строку позовної давності.

Слід також зазначити, що статтею 259 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Однак, між позивачем та відповідачем не укладалось жодного договору про збільшення позовної давності.

Крім того, відсутні обставини, за умови настання яких перебіг позовної давності зупиняється або переривається (статті 263, 264 Цивільного кодексу України). Також, від позивача по справі не надійшло до суду клопотання про поновлення строку щодо звернення з позовом із посиланням на наявність поважних причин, у зв'язку із настанням яких позивач пропустив строк позовної давності.

Водночас, позовні вимоги позивача (стягнення пені) не є вимогами, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 Цивільного кодексу України).

Суд вважає хибним твердження позивача про необхідність застосовування загального строку позовної давності у 3 роки, на підставі того, що основне зобовязання за договором не виконане, тому у позивача виникає право на отримання неустойки у звязку з порушенням, як основного зобовязання так і додаткового за договором, оскільки п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України чітко передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Отже, позовні вимоги в частині стягнення суми пені у частці - 2259,69 грн., нарахованої на суму основного боргу у розмірі 33900,00 грн., за період з 20.06.2013р. по 19.12.2013р., задоволенню не підлягають, у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд відхиляє доводи відповідача, що директор ТОВ "Строительний Бум" - ОСОБА_3 не підписувала актах приймання-передачі проектної документації від 17.06.2013р. (а.с. 13), тобто підписаний невідомою та не уповноваженою особою, а тому вказаний акти не є належними доказом у справі, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що судовому засіданні представник відповідача надав суду усні пояснення з яких слідує, що на спірному акті приймання-передачі проектної документації від 17.06.2013р. міститься саме оригінал відбитку печатки ТОВ "Строительний Бум", тобто відповідає оригіналу.

Суд зазначає, що відповідальність і контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств, установ і організацій, господарських об'єднань, суб'єктів господарської діяльності. Обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій. Порядок обліку, зберігання і використання інших видів печаток, штампів визначається відповідними відомчими інструкціями. Печатки і штампи повинні зберігатися в сейфах або металевих шафах.

Отже, зазначене обумовлює презумпцію, в силу якої печатка на будь-якому документі вважається поставленою з відома її керівника, а оскільки печатка проставлена з відома керівника, то і підпис на акті зроблений зазначеною особою.

Суд також звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних доказів, в розумінні ст.ст. 32-34 ГПК України, на підтвердження звернення відповідача до компетентних органів з приводу факту підроблення підпису директора ТОВ "Строительний Бум" - ОСОБА_3, який міститься на акті приймання-передачі проектної документації від 17.06.2013р.

З огляну на вищевикладене суд дійшов висновку, що доводи відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву в частині невизнання позовних у розмірі 33900,00 грн. підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються вищевикладеним.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору відносяться на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення і повідомлено представників сторін про дату складення повного рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Строительний Бум" (73000, м. Херсон, Миколаївське шосе, 6, код ЄДРПОУ - 34458003) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "РЕСУРС ДЕВЕЛОПМЕНТ" (65091, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ - 34673360) суму основну боргу у розмірі 33900,00 грн. та 508,50 грн. судового збору.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Наказ видати стягувачу після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко