ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 917/2493/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М., суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. б/н від 09.12.2015 р.)

відповідача - не з'явився

3-ої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.№580П/1-8) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 09 лютого 2016 року у справі

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Благовість", с. Декайлівка, Зіньківський район, Полтавська область

до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, с. Шилівка, Зіньківський район, Полтавська область

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Зіньківська державна нотаріальна контора, м. Зіньків, Полтавська область

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, СТОВ "Благовість", звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності померлому 02.02.2006 р. ОСОБА_2, на підставі рішення 25-ої сесії 23-го скликання Шилівської сільської ради від 16.03.2001 р., загальною площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі №917/2493/15 (суддя Погрібна С.В.) припинено провадження у справі.

Позивач з ухвалою господарського суду першої інстанції не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що ухвалу винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи. Просить ухвалу господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та третя особа вимоги ухвали суду від 29.02.2016 р. не виконали, відзиви на апеляційну скаргу та документи в обґрунтування своїх заперечень не надали. Своїх представників в судове засідання не направили, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні повідомлення про вручення поштових відправлень.

Колегія суддів вважає, що судом виконано процесуальний обовязок щодо повідомлення учасників процесу про дату, час та місце розгляду справи відповідно до вимог пункту 3.5.11 Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Вищого господарського суду України від 10.12.2002 р. за №75.

Незявлення в судове засідання представників відповідача та третьої особи не перешкоджає розгляду справи, тому, беручи до уваги 15-ти денний строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду, встановлений ст.102 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали оскарження ухвали, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, вислухавши в судовому засіданні пояснення уповноваженого представника позивача, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

СТОВ "Благовість" 27.11.2015 р. звернувся до господарського суду Полтавської області з позовом до Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності померлому 02.02.2006 р. ОСОБА_2, на підставі рішення 25-ої сесії 23-го скликання Шилівської сільської ради від 16.03.2001 р., загальною площею 3,19 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

З позовної заяви вбачається, що 01.02.2006 р. гр. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, склав заповіт, зареєстрований в реєстрі за №24, за яким він заповів СТОВ "Благовість", зокрема, земельну частку (пай), державний акт серії ІІІ-ПЛ №030738 від 07.05.2001 р., площею 3,19 га, що знаходиться на території Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с. 8).

Наступного дня, згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ №023407 від 02.02.2006 р., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер (а.с. 7).

Згідно інформації з відділу Держземагентства у Зіньківському районі Полтавської області (лист №01-09/584 від 22.11.2013 р.) відомості на вищевказану земельну ділянку в Державному земельному кадастрі відсутні (а.с. 10).

СТОВ "Благовість" у встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до ст. ст. 1268, 1269 Цивільного кодексу України, звернулось до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і, як наслідок, видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яким є земельна ділянка державний акт серії ІІІ-ПЛ №030738 від 07.05.2001 р. (а.с. 9), площею 3,19 га, що знаходиться на території Шилівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори 07.02.2014 р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, в звязку з відсутністю правових підстав замовити та виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку (а.с. 12).

Вказані обставини стали підставою для звернення СТОВ "Благовість" з вищевказаним позовом до місцевого господарського суду.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 03.12.2015 р. у справі №917/2493/15 порушено провадження у справі.

За результатами розгляду позовної заяви господарським судом припинено провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Ухвалу мотивовано тим, що спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства, тому даний спір не підвідомчий господарському суду та його не належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Стаття 15 Цивільного процесуального кодексу України визначає справи, що розглядаються судами цивільної юрисдикції. Встановлено загальне правило, що суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Підвідомчість справ господарським судам встановлюється статтею 12 Господарсько-процесуального кодексу України. Її норми базуються на положеннях ст. 124 Конституції України, за якими до ведення господарських судів відноситься розгляд всіх господарських спорів, що виникають між юридичними особами, державними та іншими органами.

З огляду на вимоги частини 3 статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та статей 1, 4-1, 12 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам").

Підвідомчість (підсудність) справ загальним і господарським судам визначається законодавством. У разі відсутності прямої вказівки у законі застосовується принцип розмежування підвідомчості (підсудності) за суб'єктним складом.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Згідно з положеннями статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Як роз'яснено в п.п.3.1. вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини щодо яких виник спір носять господарський характер.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України, згідно положень якої, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Враховуючи наведене, з метою зясування характеру спірних правовідносин у даній справі, а отже і підвідомчості спору, необхідно аналізувати предмет позову, підстави позову та зміст позовних вимог.

Як вбачається з тексту позовної заяви, предметом позову у даній справі є визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

В обґрунтування позову СТОВ Благовість посилається на приписи статтей 1223, 1225, 1296 Цивільного кодексу України.

Колегія суддів вважає, що норми права, на які посилається позивач, містяться в главі 84 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні положення про спадкування та главі 89 Цивільного кодексу України, що регулює питання оформлення права на спадщину.

З огляду на те, що правовідносини сторін у даній справі виникли у звязку із смертю фізичної особи та повязані із переходом прав і обовязків спадкодавця до його спадкоємця, колегія суддів приходить до висновку про їх спадковий характер.

Спадкові відносини в Україні регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, та Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

У листі від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судам потрібно брати до уваги, що спори про спадкування, зокрема спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування (пункт 3.5. вказаного листа), підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України) або закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 Цивільного процесуального кодексу України) з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не відповідають зазначеним вимогам процесуального законодавства. Постановлення ухвали про закриття провадження у справі без зазначення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, суперечить також вимогам статті 206 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що правовідносини сторін у даній справі не мають господарського характеру, не повязані з організацією та здійсненням господарської діяльності, не входять до предмету регулювання Господарського кодексу України, у звязку із чим даний спір не підвідомчий господарському суду, а його розгляд повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що хоча обєктом права спадкування у даному випадку є земельна ділянка, підстави вважати, що спір між сторонами виник із земельних правовідносин, має ознаки земельного спору та повинен розглядатись господарським судом, відсутні.

Згідно пунктів 4, 4.1, 4.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", відповідно до яких перелік підстав припинення провадження у справі (стаття 80 Господарського процесуального кодексу України) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення, у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, якщо при розгляді справи буде встановлено, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, з огляду на вищезазначене, правомірно припинив провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Позовна заява та апеляційна скарга позивача містять тотожні доводи та твердження. В їх обґрунтування фактично покладені доводи, які зводяться до переоцінки доказів у справі та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог статті 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі №917/2493/15 винесена при належному зясуванні обставин, що мають значення для справи та у відповідності до норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні, в звязку з чим, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, пунктом 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі №917/2493/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 21.03.2016 р.

Головуючий суддя Івакіна В.О.

Суддя Камишева Л.М.

Суддя Пелипенко Н.М.