КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/18304/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2- представник;

Від відповідача: не з'явився;

Від третьої особи-1: Шумінська Ю.Ю.- представник;

Від третьої особи-2: Миронюк О.А. представник.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015

у справі № 910/18304/15 (суддя Любченко М.О.)

за позовом Комунального підприємства „Київський метрополітен"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

за участю третьої особи - 1 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Департамент комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

за участю третьої особи - 2 без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Київська міська рада

про виселення та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Київський метрополітен" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про виселення та зобов'язання вчинити дії.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі №910/18304/15 позов Комунального підприємства „Київський метрополітен" було задоволено повністю. Виселено Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили з частини переходу загальною площею 13,35 кв.м, що знаходиться за адресою станція метро „Мінська" (вестибюль №1).

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 у строк не пізніше 10 календарних днів з моменту набрання рішенням законної сили демонтувати тимчасову огороджувальну конструкцію, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, та знаходиться за адресою станція метро „Мінська" (вестибюль №1).

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства „Київський метрополітен" судовий збір в сумі 2 436,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого Господарського суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову Комунального підприємства „Київський метрополітен" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 відмовити повністю.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у справі №910/18304/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.02.2016.

03.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи

09.02.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 09.02.2016, повноважні представники відповідача та третьої особи-2 не з'явилися.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.02.2016 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 було відкладено на 03.03.2016.

03.03.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про зупинення провадження у справі, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

В судове засідання, призначене на 03.03.2016, повноважний представник відповідача не з'явився.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 15.03.2016.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та клопотання про продовження строку розгляду справи, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні 15.03.2016 учасники судового процесу надали свої пояснення по суті спору. Представник відповідача у вказане судове засідання не з'явився.

Після обговорення колегія суддів дійшла висновку, що клопотання про продовження строку вирішення справи та клопотання про відкладення розгляду справи не підлягають задоволенню у зв'язку з їх не обґрунтованістю та не доведеністю з огляду на таке.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20 лютого 2013 року № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду від 16.01.2016, 09.02.2016, 03.03.2016 у справі № 910/18304/15 були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвал.

Враховуючи вищевикладене та не одноразове відкладення через не явку відповідача чи його уповноваженого представника, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання про продовження строку вирішення спору та клопотання про відкладення розгляду справи та вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, призначення господарським судом судової експертизи, надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування, заміни однієї з сторін її правонаступником.

Що стосується клопотання про зупинення провадження в даній справі то колегія суддів також відмовляє в задоволенні в силу їх не обґрунтованості та не доведеності, оскільки відповідачем не доведено в чому ж пов'язаність між справою №910/18304/15 та 910/3027/16.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2012р. між Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (яке у відповідності до Рішення "Про діяльність виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)" перейменовано на Департамент комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (орендодавець), Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (орендар) та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" (підприємство) було укладено договір №519 про передачу майна територіальної громади міста Києва, у відповідності до п.1.1 якого орендодавець на підставі протоколу №122 від 03.07.2012р. постійної комісії Київської міської ради передає, а орендар приймає в оренду для торгівлі непродовольчими товарами нерухоме майно (частину переходу), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та визначена відповідно до проектної документації, розробленої Державним підприємством "Проектний інститут Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, що знаходиться за адресою: станція метро "Мінська" (вестибюль №1).

Згідно з пунктом п.2.1 договору №519 від 20.07.2012р. об'єктом оренди є частина переходу, визначена відповідно до проектної документації, розробленої Державним підприємством "Проектний інститут Укрметротунельпроект", тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 13,35 кв.м та зазначена у викопіюванні зі схем тимчасового розташування малих архітектурних форм, яка складає невід'ємну частину договору.

Вартість об'єкта оренди відповідно до затвердженого орендодавцем висновку про вартість майна станом на 31.03.2012р. становила 257 740 грн. (п.2.2 договору №519 від 20.07.2012р.).

Пунктом 3.1 укладеного між сторонами та третьою особою 1 правочину за користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням №34/6250 від 22.09.2011р. Київської міської ради, та на дату підписання договору становить без податку на додану вартість 289,60 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 3866,10 грн.

Сторонами спірного правочину 18.12.2013 було укладено договір №1 про внесення змін до договору №519 від 20.07.2012р., яким визначено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує підприємству орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі рішень постійної комісії Київської міської ради з питань власності, що оформлені протоколами №160 від 09.10.2013р. та №165 від 21.11.2013р., та становить без податку на додану вартість 95,10 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає 1269,45 грн.

Сторони узгоджено, що договір є укладеним з моменту підписання його контрагентами і діє з 12.05.2012р. до 10.05.2015р. (п.9.1 договору №519 від 20.07.2012р.).

У розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, договір №519 від 20.07.2012р. про передачу майна територіальної громади міста Києва є належною підставою для виникнення у позивача, відповідача та третьої особи 1 взаємних цивільних прав та обов'язків з оренди майна територіальної громади міста Києва,.

Згідно з статтею 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст.13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передбачено, що передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Пунктом 4.1 договору №519 від 20.07.2012р. передбачено, що орендодавець зобов'язаний протягом тридцяти календарних днів з моменту підписання договору з додатками передати, а орендар по акту приймання-передачі прийняти об'єкт оренди. Акт приймання-передачі об'єкта оренди підписується орендодавцем, орендарем та підприємством.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2012р. Головним управлінням комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було передано, а Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 прийнято в орендне користування частину переходу, що перебуває на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен", загальною площею 13,35 кв.м, розташована за адресою: м.Київ, станція метро "Мінська" (вестибюль №1), про що позивачем, відповідачем та третьою особою 1 складено та підписано акт приймання-передачі б/н від 20.07.2012р.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Відповідно до ст.631 Цивільного кодексу України час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору, є строком дії останнього.

Згідно з статтею 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Пунктом 9.1 договору №519 від 20.07.2012р. передбачено, що правочин є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 12.05.2012р. до 10.05.2015р.

В пункті 9.7 договору №519 від 20.07.2012р. вказано, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені правочином. Зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, якщо на дату закінчення строку договору оренди та протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Така ж правова позиція викладена у п.4.1 Постанови №12 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

29.04.2015р. Департаментом комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було направлено на адресу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 повідомлення №062/07/14-4827 від 29.04.2015р. про припинення договору оренди. У вказаному листі орендодавцем було сповіщено орендаря про припинення договору №519 від 20.07.2012р. після закінчення його строку та зобов'язано орендаря повернути об'єкт оренди Комунальному підприємству "Київський метрополітен".

Факт направлення вказаного повідомлення та отримання його Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 06.05.2015р. підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням №955 та фіскальним чеком №6391 від 29.04.2015р., оригінали яких було оглянуто судом першої інстанції.

26.05.2015р. Комунальним підприємством "Київський метрополітен" також було направлено на адресу відповідача лист №419/-ПДД від 26.05.2015р. про закінчення 10.05.2015р. терміну договору №519 від 20.07.2012р., а також з вимогою про звільнення і приведення об'єкту у первісний стан. На підтвердження направлення вказаного листа заявником представлено суду фіскальний чек №5722 від 26.05.2015р.

Обидва листи було скеровано на адресу відповідача, яка відповідає зазначеній у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та у свідоцтві №372056 від 13.11.1996р. про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

Відповідач в своїх поясненнях, заперечує, що лист №419/-ПДД від 26.05.2015р. Комунальним підприємством "Київський метрополітен" було направлено на адресу орендодаря.

Листом №062/07/14-4827 від 29.04.2015р. третя особа заявила про припинення договору. Вказаний лист третьою особою було скеровано всім учасниками спірних правовідносин, зокрема, про отримання його 05.05.2015р. позивачем вказує штамп реєстрації вхідної документації Комунального підприємства "Київський метрополітен", який розміщено у нижньому правому куті аркуша. Саме після вказаного листа позивачем і було повідомлено відповідача про припинення договору та повернення об'єкту оренди.

В даному випадку у позивача був відсутній обов'язок направляти лист №419/-ПДД від 26.05.2015р. на адресу орендодавця за договором №519 від 20.07.2012р.

Крім того, сторонами у договорі передбачено, що дії стосовно пролонгації договору оформлюються контрагентами шляхом укладання додаткової угоди. Проте, наведена угода в матеріалах справи відсутня, а відповідачем про звернення до орендодавця з такою угодою не заявлялось.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що Департаментом комунальної власності м.Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунальним підприємством "Київський метрополітен" за договором №519 від 20.07.2012р. було у передбаченому чинним законодавством та договором порядку висловлено свої заперечення проти пролонгації договору, суд дійшов висновку, що строк дії договору №519 від 20.07.2012р. закінчився 10.05.2015р. та пролонгованим вказаний правочин не був.

Згідно з ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 291 Господарського кодексу України та ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, в тому числі, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди (ст.27 ЗУ "Про оренду державного та комунального майна").

Пунктом 7.6 договору №519 від 20.07.2012 визначено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов'язаний за актом приймання-передачі повернути об'єкт оренди Комунальному підприємству "Київський метрополітен" у стані, в якому об'єкт був переданий, з урахуванням здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити без заподіяння шкоди об'єкту, з урахуванням зносу за період строку дії договору.

Таким чином, враховуючи, що строк дії договору №519 від 20.07.2012р. закінчився 10.05.2015р., суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що строк звільнення Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 об'єкта оренди, а саме частини переходу загальною площею 13,35 кв.м., що знаходиться за адресою станція метро "Мінська" (вестибюль №1), настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача та третьої особи 1 підтверджені, орендарем після закінчення строку дії договору об'єкт оренди у первісний стан не приведено, не звільнено та не повернуто Комунальному підприємству "Київський метрополітен".

Судом першої інстанції було встановлено, що строк дії договору №519 від 20.07.2012р. закінчився, а отже, наведеним позовом ніяким чином відповідач не позбавляється права на користування частиною переходу загальною площею 13,35 кв.м, що знаходиться за адресою станція метро "Мінська" (вестибюль №1), оскільки таке право Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 втратила із закінченням строку дії спірного правочину, що виключає можливість вказаного учасника посилатись на вказаний правочин в якості належної та достатньої підстави для користування об'єктом територіальної громади міста Києва на теперішній час.

Що стосується, тверджень Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про те, що останнім ніяким чином не порушуються права та законні інтереси Комунального підприємства "Київський метрополітен" колегія суддів також вважає необґрунтованими.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Нормами ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України визначено, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

В пункті 2.4 спірного правочину зазначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіального громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства "Київський метрополітен".

Враховуючи вище викладене, та виходячи з умов договору №519 від 20.07.2012р. в якому передбачено, що після закінчення строку дії правочину орендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди саме Комунальному підприємству "Київський метрополітен", а отже, у разі невиконання орендарем наведеного обов'язку саме у Комунального підприємства "Київський метрополітен" виникло право вимагати від орендодавця належного виконання умов договору, що було реалізоване останнім шляхом подання відповідного позову.

Керуючись нормами ст.20 Господарського процесуального кодексу України та ст.16 Цивільного кодексу України які визначають такі способи захисту цивільних прав та інтересів, як присудження виконання обов'язку в натурі та примусове виконання обов'язку, а отже, коли колишній орендар не звільнив приміщення після закінчення договору оренди, вимога орендодавця або визначеної ним особи виконати такий обов'язок шляхом виселення є обґрунтованою та законною.

Таким чином, приймаючи до уваги всі фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Київський метрополітен" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, м.Київ про: виселення з орендованого майна, а саме з частини переходу загальною площею 13,35 кв.м, що знаходиться за адресою станція метро "Мінська" (вестибюль №1) та демонтування тимчасової огороджувальної конструкції, що належить Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5, та знаходиться за адресою станція метро "Мінська" (вестибюль №1), є обґрунтованими та підлягають задоволенню з чим погоджується колегія суддів.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Частина 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2015 у справі № 910/18304/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/18304/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська