ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Справа № 920/17/15

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Овечкіна В.Е. - головуючого,
Корнілової Ж.О. - доповідача,
Кривди Д.С.,
розглянувши касаційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015
у справі№ 920/17/15 Господарського Сумської області
за позовомЗаступника прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція"

простягнення 4023740 грн.,
за участю від прокуратури Попенко О.П. (посвідчення № 029012 від 17.09.2014)
та від представників сторін
від позивача:Тертичний О.М. (довіреність від 25.12.2015 № 090/05-11503),
від відповідача:Олександров О.П. (довіреність від 17.12.2015 № 17/12/15),

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Подільського району міста Києва в інтересах держави в особі Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у січні 2015 року звернувсь до Господарського суду Сумської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція", з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, індексу інфляції та пені, про стягнення 4023740,00 грн. з оплати пайового внеску за договором від 13.05.2009 № 87 з врахування додаткової угоди від 01.04.2010 № 1.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 17.06.2015 (у складі колегії суддів: Лугової Н.П. - головуючого, Джепи Ю.А., Соп'яненко О.Ю.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 (у складі колегії суддів: Слободіна М.М. - головуючого, Гончар Т.В., Гребенюк Н.В.) позов задоволено частково у сумі 3505480 грн. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" на користь Департаменту економіки та інвестиції виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на бюджетний рахунок розвитку спеціального фонду міського бюджету в Головному управлінні Державної казначейської служби України у місті Києві 3055480 грн. В решті позовних вимог в сумі 518260 грн. відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" в дохід державного бюджету України 70109,60 грн. судового збору.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 Господарського суду Сумської області, товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 17.06.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 Господарського суду Сумської області щодо задоволення позовних вимог про стягнення 3055480 грн., і в цій частині відмовити у позові.

У касаційній скарзі заявник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача Корнілову Ж.О., обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши прокурора, заслухавши представників сторін, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судами встановлено, що між головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради та товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" 13.05.2009 укладено договір пайової участі у створенні соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва № 87.

Відповідно до пункту 1.1 договору, предметом договору є сплата забудовником пайової участі (внесків) на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Києва, у зв'язку із будівництвом офісно-торговельного центру з підземним паркінгом, загальною площею 13170,25 кв.м, в тому числі площа офісної частини 11005,16 кв.м, промтоварних магазинів 339,56 кв.м, підземного паркінгу на 35 м/м 1186,53 кв.м, технічних приміщень 639,00 кв.м на вул. Спаській, 26/14 в м. Києві.

Розмір пайового внеску, відповідно до пункту 2.1 договору та згідно з розрахунками 1, 2, 3, 4 від 12.05.2009, які є невід'ємною частиною договору, становить 4736849 грн.

Пунктом 3.1. договору пайової участі передбачено, що забудовник сплачує пайовий внесок у сумі, вказаній у пункті 2.1 договору, у строк з травня 2009 року по грудень 2011 року включно рівними частинами щомісячно, але не пізніше 28-го числа кожного місяця, на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Між головним управлінням економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської державної адміністрації та товариством з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" 01.04.2010 укладено додаткову угоду № 1 до договору від 13.05.2009 № 87, відповідно до пункту 4 якої, забудовник зобов'язується перерахувати залишок пайового внеску в розмірі 3256580 грн. (без ПДВ) у строк з січня 2011 року по грудень 2011 року включно на бюджетний рахунок цільового фонду спеціального фонду міського бюджету.

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 09.09.2011 № 049-08/5/07-11.

За результатами розгляду звернення відповідача про відстрочення до липня 2012 року сплати залишку пайового внеску згідно з додатковою угодою № 1 від 01.04.2010 та договору від 13.05.2009, постійною комісією Київської міської ради з питань бюджету та соціально-економічного розвитку надано згоду відповідачу на відстрочення сплати залишку пайового внеску до 01.07.2012 , про що винесено рішення від 27.02.2012 № 29/280-154.

На виконання вказаного рішення позивачем на адресу відповідача надіслано проект додаткової угоди № 2 до договору пайової участі № 87 від 13.05.2009, відповідно до умов якої, термін сплати пайового внеску відтерміновано до 01.07.2012. Проте відповідачем проект додаткової угоди не підписано, а взяті на себе зобов'язання до 01.07.2012 не виконано.

Проект додаткової угоди не підписаний відповідачем, тому суди дійшли до правильного висновку, що строк виконання зобов'язання не можна вважати таким, що продовжений на строк до 01.07.2012.

Відповідно до статті 27-1 Закону України "Про планування і забудову територій", який втратив чинність на підставі Закону № 3038-VІ від 17.02.2011, створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування.

Замовник має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Величина пайової участі (внеску) замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі (внеску) замовника від загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування, визначеної згідно з державними будівельними нормами, без урахування витрат з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішньо- та позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Встановлений органом місцевого самоврядування розмір пайової участі (внеску) замовника не може перевищувати граничного розміру пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів.

Граничний розмір пайової участі (внеску) замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування, не може перевищувати: 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для нежитлових будівель та/або споруд; 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування - для житлових будинків.

Розмір пайової участі (внеску) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту визначається не пізніше десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва (реконструкції) об'єкта містобудування, з техніко-економічними показниками.

Договір про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше п'ятнадцяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до одержання дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва об'єкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Судами встановлено, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання з оплати пайового внеску за вказаним договором.

Відповідач не заперечує факт укладання договору та зазначає, що будівництво об'єкта призупинено з травня 2010 року через фінансову банківську кризу, оскільки фінансування здійснювалось за рахунок банківських кредитів, тому товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" змушене призупинити оплату пайових внесків.

Відповідач вважає, що шкоди інтересам держави в особі Департаменту економіки та інвестицій виконавчого органу Київської міської ради не завдано, оскільки готовність об'єкта складає 59%, а частиною 3 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено можливість перерахування коштів замовника до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Відповідно до статті 27-1 Закону України "Про планування і забудову територій", який втратив чинність на підставі Закону № 3038-VІ від 17.02.2011, передбачено, що істотними умовами договору про пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту є: розмір пайового внеску; терміни(графіки) оплати пайового внеску; відповідальність сторін.

Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайового внеску (участі) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого є: розмір пайової участі, строк (графік) сплати пайової участі, відповідальність сторін. Крім цього, невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Відповідно до статей 526, 629 Цивільного кодексу України, пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судами встановлено, що перша частка пайового внеску повинна бути сплачена до 29.01.2011, проте перший платіж здійснено 13.03.2012.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення боргу, судами встановлено наступне.

Згідно з частинами 1, 3 статті 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Судами встановлено, що додатковою угодою від 01.04.2010 № 1 до договору від 13.05.2009 № 87 відповідач зобов'язався перерахувати залишок пайового внеску в сумі 3256580 грн. до грудня 2011 року.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що строк позовної давності щодо стягнення основної суми заборгованості не сплив, оскільки строк перервався у зв'язку з частковою оплатою відповідачем пайового внеску 13.03.2012.

Судами встановлено, що відповідно до умов додаткової угоди від 01.04.2010 до договору № 87 від 13.05.2009, товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" повинно перераховувати залишок пайового внеску у сумі 256580 (без ПДВ) в термін з січня 2011 року по грудень 2011 року включно.

Пайовий внесок, який повинен бути сплачений в грудні 2011 року скориговано на індекс інфляції, тому станом на 31.12.2011 сума боргу становить 3933110 грн.

Індекс інфляції позивачем розраховано з 01.01.2009 до 31.12.2011.

Суму пайового внеску, яка повинна бути сплачена 31.12.2011 у сумі 3933110 грн.) скориговано на індекс інфляції на дату оплати, яка відбулась 13.03.2012. Станом на 13.03.2012 сума пайового внеску становила 3954640 грн.

Пайовий внесок повинен бути сплачений до 31.12.2011 включно. Проте частковий платіж здійснено 13.03.2012 у сумі 1085,52 тис. грн.

Заборгованість відповідача станом на 13.03.2012 складає 2948360 грн.

На час подачі позову (24.12.2014) несплачену частку пайового внеску 2948360 грн. скориговано на інфляцію, яка становить 3505480 грн.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 3505480 грн. суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правомірними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки товариство з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" прострочило внесення пайового внеску за договором від 13.05.2009 № 87, з урахування додаткової угоди від 01.04.2010 № 1.

Крім цього, на підставі пункту 4.1 договору та пункту 5.1 додаткової угоди позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,1% від розміру заборгованості пайового внеску за період з 01.01.2012 по 07.11.2014 у сумі 518260 грн.

Судами встановлено, що відповідно до пункту 5.1 додаткової угоди до договору, забудовник сплачує пеню у розмірі 0,1 відсотка від нарахованої суми за кожний день прострочення строку оплати.

Департаментом нараховано пеню за несвоєчасну оплату пайового внеску за період з 01.01.2012 (виконання зобов'язань згідно з додатковою угодою) по 13.03.2012 (момент оплати частини боргу) у розмірі 79,24 тис. грн.

Згідно з частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є неустойка.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідачем подано заяву № 23/02/15-01 від 24.02.2015 про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до вимог про стягнення неустойки застосовується скорочений строк позовної давності тривалістю 1 рік.

Відповідно до частини 5 статті 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов до правильного висновку про відмову у стягненні 518260 грн. пені.

Щодо незазначення прокурором в чому відбулось чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 2 статті 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, прокурорів та їх заступників, які звертаються до господарського суду в інтересах держави, а згідно з частиною 3 цієї статті прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Частиною 1 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999, під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано, в тому числі повноваження органу виконавчої влади (органи місцевого самоврядування).

У вказаному рішенні визначено зміст поняття "інтереси держави" та зазначено, що в основі інтересів держави є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Відповідно до пункту 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № З-рп/99 від 08.04.1999, прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 20 Закону України "Про прокуратуру", при виявленні порушень прокурор або його заступник мають право звертатись до суду з заявою про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб. Відповідно до статті 7 Конституції України, держава гарантує існування місцевого самоврядування в Україні.

Згідно з частиною 3 статті 142 Конституції України, держава бере участь у формуванні доходів бюджетів місцевого самоврядування, фінансово підтримує місцеве самоврядування. Витрати органів місцевого самоврядування, що виникли внаслідок рішень органів державної влади, компенсуються державою.

Судами встановлено, що несплата відповідачем пайового внеску призводить до недотримання коштів перед бюджетом м. Києва, чим порушуються інтереси держави.

Таким чином, постанова Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 Господарського суду Сумської області підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі судова колегія вважає непереконливими і такими, що спростовуються наявними доказами та встановленими матеріалами справи.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення. Касаційна скарга залишається без задоволення, коли суд визнає, що рішення місцевого та постанова апеляційного господарських судів прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перспектива Резиденція" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 Господарського суду Сумської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 23.11.2015 у справі № 920/17/15 Господарського суду Сумської області залишити без змін.

Головуючий, суддяОвечкін В.Е.
Судді:Корнілова Ж.О.
Кривда Д.С.