РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 918/1163/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Тимошенко О.М.

судді Огороднік К.М. ,

судді Коломис В.В.

при секретарі Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явився

від відповідача 1 - ОСОБА_1

від відповідача 2 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 комбінату Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд" на рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.15 р. у справі № 918/1163/15

за позовом ОСОБА_3 комбінат Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спортивно-оздоровчий центр "Шериф-СВ"

до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській області

про визнання недійсним договорів купівлі-продажу

в судовому засіданні 01.03.2016 року оголошувалась перерва до 15.03.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 21.12.2015 року у справі № 918/1163/15 (суддя Павленко Є.В.) відмовлено у задоволенні позову.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач на момент укладення оскаржуваних угод не був власником нерухомого майна, що передавалось відділенням ФДМУ товариству, що свідчить про відсутність порушення цими правочинами такого права та обраний позивачем спосіб захисту прав не призведе до відновлення цього права. Також позивач не подавав заявок на участь в процедурі приватизації спірної нерухомості та не оскаржував результатів аукціонів. За наведених обставин позивачем не доведено належними та допустимими доказами порушення його права власності на спірні об'єкти нерухомості, намірів взяти участь у процедурі їх приватизації та факту порушення оспорюваними договорами купівлі-продажу його прав чи законних інтересів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ОСОБА_3 комбінат Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд" подав апеляційну скаргу, в якій просить останнє скасувати з підстав неповного дослідження усіх обставин справи та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права. В обгрунтування скарги зазначає, що приватизація будівлі № 11 по вул. Шкільній у м. Рівне є замовною та планувалась як продаж окремих частин будівлі з кінцевим результатом оформлення права власності на будівлю в цілому. Про дані обставини свідчать наступні порушення: Фондом держмайна в процесі передприватизаційної підготовки приміщення 1-го та 2-го поверхів не були виділені в натурі як окремі частки (самостійні об'єкти нерухомості); інвентаризація будівлі була проведена формально та заочно, внаслідок чого не було виявлено та включено до складу майна приміщення підвалу площею 90 кв.м.; висновки про оцінку 1-го та 2-го поверхів будівлі на момент укладення договорів купівлі-продажу є недійсними, оскільки сплинув шестимісячний строк її дії. Разом з цим апелянт вказує, що учасником викупу приміщень він не був та не міг бути через порушення відповідачами підстав та порядку приватизації будівлі шляхом викупу, зокрема через невключення будівлі чи її частини Фондом держмайна в перелік об'єктів, що підлягають викупу та неопублікування ним інформації в інформаційному бюлетені та в місцевій пресі. В зв'язку з цим, будь-яка особа, яка заінтересована володіти будівлею чи її частинами, зокрема і позивач, не були поінформовані про викуп і цим порушено їх право бути покупцями об'єктів приватизації шляхом викупу, яке підлягає захисту у спосіб визнання недійсним договорів купівлі-продажу на підставі ст. 16 та ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України. Додатково в судовому засіданні апелянтом відзначено, що оспорювані договори купівлі-продажу укладені в порушення вимог ч. 6 ст. 120 ЗК України та ч. 2 ст. 378 ЦК України, оскільки не містять відомостей про розмір та кадастровий номер земельної ділянки під об'єктами приватизації. Відзначає також, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет встановлення дійсного складу та площі будівлі, включення до об'єктів приватизації всіх її частин, технічної можливості кожної із частин будівлі бути самостійними об'єктами приватизації та поштової адреси, а також дійсної вартості будівлі і окремих її частин.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідач 1 в запереченні на апеляційну скаргу проти доводів апелянта заперечив. Зокрема зазначив, що твердження Позивача про те, що була порушена передприватизаційна підготовка щодо приватизації спірного нерухомого майна не підтверджується доказами наявними в матеріалах справи. Зазначає, що в даному випадку права позивача ніяким чином не порушені, оскільки позивач не є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою м.Рівне, вулиця Шкільна, 11, та не був ним на момент укладення оспорюваних договорів, не подавав заяв і не вислювлював бажання бути учасником аукціону щодо продажу першого та другого поверхів спірного приміщення. Просить рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2015 року у справі № 918/1163/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача 1 підтримав заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідач 2 письмового відзиву на апеляційну скаргу не подав. В судових засіданнях усно зазначив, що вважає рішення суду першої інстанції законним і обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними. Просить відмовити в задоволенні скарги.

В судовому засіданні 01.03.2016 року оголшувалась перерва до 15.03.2016 року, про що всі учасники судового розгляду були повідомлені під розписку. Після перерви, в судове засідання 15.03.2016 року представник апелянта не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, відзив на неї, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2015 року у справі № 918/1163/15 залишити без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 грудня 2013 року та 30 квітня 2014 року на підставі наказів Фонду державного майна України № 4345 (т. 1, а.с. 173) та № 1309 (т. 1, а.с. 197) за результатами звернень Відділення від 28 листопада 2013 року № 01-03-03747 (т. 1, а.с. 171-172) та від 25 лютого 2014 року № 01-03-00551 (т. 1, а.с.195-196) нежитлові приміщення відповідно першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2 та нежитлові приміщення другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2, що знаходяться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, були включені до переліку обєктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні. За змістом пунктів 2 наведених наказів Відділенню було доручено здійснити приватизацію цих обєктів.

Наказами Відділення від 8 січня 2014 року № 1 та від 8 травня 2014 року № 107 (т. 1, а.с. 174, 198) вирішено здійснити приватизацію вищезазначених обєктів нерухомості шляхом продажу їх на аукціоні.

Після проведення повної інвентаризації вищезазначених обєктів Відділенням були складені відповідні висновки про вартість цього майна (т. 1, а.с. 178, 202). Згідно даних висновків, затверджених наказами Відділення від 5 березня 2014 року № 44 та від 29 липня 2014 року № 200 (т. 1, а.с. 179, 203) ринкова вартість нежитлових приміщень першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2, розташованих у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, склала 956 760 грн. 00 коп., а вартість нежитлових приміщень другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2 1 077 360 грн. 00 коп.

З матеріалів справи вбачається, що інформація про продаж вищезазначених обєктів у встановленому законом порядку була опублікована в газеті "Відомості приватизації" від 18 червня 2014 року № 24 і від 17 вересня 2014 року № 37 та "Вільне слово" від 24 червня 2014 року № 45 і від 11 вересня 2014 року № 65 (т. 1, а.с. 180-181, 192-193).

Відповідно до пункту 3.1 Порядку продажу обєктів малої приватизації шляхом викупу, на аукціоні (в тому числі за методом зниження ціни, без оголошення ціни), за конкурсом з відкритістю пропонування ціни за принципом аукціону, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 2 квітня 2012 року № 439, продаж обєктів на аукціоні здійснюється за наявності не менше ніж двох учасників аукціону.

Згідно з пунктом 1.9 даного Порядку заяви про приватизацію подаються до державних органів приватизації у письмовому вигляді за місцезнаходженням обєкта, що підлягає приватизації, відповідно до Порядку подання та розгляду заяви про включення до переліку обєктів, що підлягають приватизації, та заяви про приватизацію щодо обєктів державної власності груп А, Д та Ж, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 17 квітня 1998 року № 772 (у редакції наказу Фонду державного майна України від 2 квітня 2012 року № 437).

З матеріалів справи вбачається, що до Відділення надійшло три заяви про приватизацію нежитлових приміщень першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2, розташованих у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, зокрема, заява фізичної особи ОСОБА_4 від 21 липня 2014 року (т. 1, а.с. 185), заява обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Рівбуд" від 21 липня 2014 року (т. 1, а.с. 182) та заява Товариства від 21 липня 2015 року.

Листами від 24 липня 2014 року № 11-03-02198 та № 18-03-02199 Відділення повідомило обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Рівбуд" і фізичну особу ОСОБА_4 про відмову в реєстрації поданих ними заяв про приватизацію (т. 1, а.с. 186-187).

Водночас листом від 24 липня 2014 року №11-03-02200 Відділення повідомило Товариство про те, що аукціон з продажу вищенаведеної нерухомості не відбудеться, оскільки останній є єдиним заявником, в якого зареєстрована заява про приватизацію.

Наказом Відділення від 28 липня 2014 року № 197 (т. 1, а.с. 190) аукціон з продажу вищезазначеного обєкта державної власності групи А було оголошено таким, що не відбувся.

У подальшому листом від 24 липня 2014 року № 8 Товариство звернулося до Відділення з проханням про надання можливості приватизувати вищезазначену нерухомість із збереженням умов приватизації за ціною 966328 грн. 00 коп.

Наказом Відділення від 10 березня 2015 року № 48 аукціон з продажу обєкта державної власності групи А нежитлових приміщень другого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею та 204,8 м2, розташованих у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, також було оголошено таким, що не відбувся.

У звязку з наведеними обставинами наказом Відділення від 18 березня 2015 року № 62 (т. 1, а.с. 212) даний об'єкт був виставлений на повторний продаж на аукціоні, про що у газеті "Вільне слово" від 26 березня 2015 року № 13 та газеті "Відомості приватизації" від 1 квітня 2015 року № 13 були розміщені відповідні відомості (т. 1, а.с. 213-214).

Враховуючи те, що до Відділення надійшла та була у встановленому законом порядку зареєстрована лише одна заява про приватизацію даного майна заява Товариства від 20 квітня 2015 року (а.с. 215), листом Відділення від 21 квітня 2015 року № 11-03-01043 (т. 1, а.с. 216) даного відповідача було повідомлено про те, що аукціон з продажу нежитлових приміщень другого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею та 204,8 м2, розташованих у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, не відбудеться.

Наказом Відділення від 24 квітня 2015 року № 83 (т. 1, а.с. 218) аукціон з продажу вищезазначеного обєкта державної власності групи А було оголошено таким, що не відбувся.

З матеріалів справи також вбачається, що листом від 21 квітня 2015 року № 10 Товариство звернулося до Відділення з проханням про надання можливості приватизувати вищезазначену нерухомість із збереженням умов приватизації за ціною 1 078 000 грн. 00 коп. (т. 1, а.с. 217).

Наказами Відділення від 13 серпня 2014 року № 216 (т. 1, а.с. 216) та від 27 квітня 2015 року № 85 (т. 1, а.с. 219) було вирішено здійснити продаж нежитлових приміщень першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2, розташованих у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, а також нежитлових приміщень другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2 та укласти з Товариством відповідні договори купівлі-продажу спірних обєктів нерухомості.

3 вересня 2014 року на підставі наказу Відділення від 13 серпня 2014 року № 216 між Товариством та Відділенням був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє зобовязалося передати у власність Товариства обєкт державної власності групи А 48/100 часток нежитлового приміщення, а саме: нежитлові приміщення першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2, розташовані в місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, а останнє, у свою чергу, оплатити вартість даного майна та провести його державну реєстрацію (т. 1, а.с. 112-113).

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками відповідачів, скріплений печатками цих субєктів господарювання, а також посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований у реєстрі за № 1531.

Крім того, 28 квітня 2015 року на підставі наказу Відділення від 27 квітня 2015 року № 85 між Товариством та Відділенням був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого останнє зобовязалося передати у власність Товариства обєкт державної власності групи А 52/100 часток нежитлового приміщення, а саме: нежитлові приміщення другого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 204,8 м2, розташовані в місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, а останнє, у свою чергу, оплатити вартість даного майна та провести його державну реєстрацію (т. 1, а.с. 114-115).

Дана угода підписана уповноваженими представниками відповідачів, скріплена печатками цих юридичних осіб, а також посвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_5 і зареєстрована у реєстрі за № 111.

З матеріалів справи вбачається, що Товариство сплатило повну вартість спірних обєктів нерухомості. Крім того, останнє у встановленому законом порядку оформило право власності на нежитлові приміщення першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2, розташовані у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, та нежитлові приміщення другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1, а.с. 116-117).

Обґрунтовуючи даний позов щодо визнання недійними спірних угод, позивач посилався на те, що він є власником вищезазначених нежитлових приміщень, що знаходяться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, на підставі договору міни, укладеного у простій формі.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Частинами 1-3, 5 статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина 2 статті 228 ЦК України).

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Норми статті 16 ЦК України та статті 20 Господарського кодексу України розкривають зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб'єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов'язку зобов'язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередньо мету, якої прагне досягнути суб'єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв'язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що коли законом прямо не визначено коло осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1, 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Аналогічна правова позиція викладена у пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Відповідно до частини 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-424/10 позовні вимоги заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Відділення задоволено. Зазначеним рішенням, яке на час розгляду даної справи набрало законної сили та не було скасовано (т. 1, а.с. 131-133), визнано право власності на приміщення по вулиці Шкільній, 11 у місті Рівному за державою в особі Відділення та витребувано вказане майно з чужого незаконного володіння Товариства та ОСОБА_6. Крім того, цим рішенням було скасовано запис від 23 квітня 2008 року № 189-2543 в книзі № 16 про реєстрацію в Реєстрі права власності на нерухоме майно права власності на будівлю за адресою: місто Рівне, вулиця Шкільна, 11 за Комбінатом, а також запис від 29 січня 2009 року № 289-2543 в книзі № 16 про реєстрацію в Реєстрі права власності на нерухоме майно права власності на 48/100 будівлі за адресою: місто Рівне, вулиця Шкільна, 11 за ОСОБА_6.

У вказаному рішенні судом було встановлено, що спірна адміністративна будівля по вулиці Шкільній, 11 у місті Рівному була передана з балансу ПМК-207, яке входило в структуру треста "Ровносільбуд" та відносилось до державної форми власності, і в подальшому остання була передана безоплатно підприємству кооперативної власності ПМК-16 "Ровноагробуд" з подальшою передачею цієї будівлі на баланс позивачу. Зважаючи на те, що визначене майно не було викуплено (приватизовано) в установленому порядку, суд у даному рішенні встановив, що адміністративна будівля по вулиці Шкільній, 11 у місті Рівному має статус державного майна.

Частиною 5 статті 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 6 червня 2012 року у справі № 5019/453/12, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 9 грудня 2014 року та Вищого господарського суду України від 17 березня 2015 року, у задоволенні позову Комбінату до Відділення про визнання права власності за набувальною давністю на будівлю, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, було відмовлено.

Крім того, рішенням господарського суду Рівненської області від 25 травня 2015 року у справі № 918/246/15, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15 вересня 2015 року, позов Комбінату до Відділення та Товариства про визнання права власності на вищезазначену будівлю також було залишено без задоволення.

Вищезазначені судові рішення на час розгляду даної справи набрали законної сили.

З огляду на вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Комбінат на момент укладення оскаржуваних угод не був власником нерухомого майна, що передавалося Відділенням Товариству за оскаржуваними договорами то вищезазначеними правочинами не було порушено його прав.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що обраний позивачем спосіб захисту права шляхом визнання недійними угод купівлі-продажу майна, яке, на думку Комбінату, є його власністю, не призведе до відновлення цього права у разі задоволення позову.

Крім того, апелянт посилається на порушення Відділенням процедури приватизації спірного нерухомого майна.

Відповідно до статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Місцевим судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Комбінатом не подавалися заяви до Відділення, в яких позивач висловлював своє бажання взяти участь у процедурі приватизації спірної нерухомості.

У той же час Комбінатом не було доведено суду належними і допустимими доказами приналежності йому спірного нерухомого майна, що підтверджується заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 березня 2010 року у справі № 2-424/10.

В матеріалах справи також відсутні докази про наміри Комбінату взяти участь у викупі спірних об'єктів нерухомості.

Також апелянт вказує на порушення Відділенням нормативних приписів чинного законодавства, які полягали у неправомірному поділі обєкта нерухомості, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, на два окремі обєкти приватизації, та продажу вказаних обєктів по окремим договорам.

Як було зазначено вище, за результатами звернень Відділення від 28 листопада 2013 року № 01-03-03747 та від 25 лютого 2014 року № 01-03-00551 на підставі наказів Фонду державного майна України від 23 грудня 2013 року № 4345 та від 30 квітня 2014 року № 1309 нежитлові приміщення відповідно першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2 та нежитлові приміщення другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2, що знаходяться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, були включені до переліку обєктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні. Пунктами 2 цих наказів відповідним регіональним відділенням Фонду державного майна України було доручено здійснити приватизацію обєктів, включених до цього переліку.

Наказами Відділення від 8 січня 2014 року № 1 та від 8 травня 2014 року № 107 (т. 1, а.с. 174, 198) вирішено здійснити приватизацію вищезазначених окремих обєктів нерухомості шляхом продажу їх на аукціоні. У подальшому Наказами Відділення від 5 березня 2014 року № 44 та від 29 липня 2014 року № 200 були затверджені висновки про вартість спірного майна.

У той же час у матеріалах справи відсутні докази оскарження позивачем чи будь-якою іншою особою вищезазначених наказів Фонду державного майна України від 23 грудня 2013 року № 4345 та від 30 квітня 2014 року № 1309 про включення вищезазначених обєктів нерухомості до переліку обєктів державної власності групи А, що підлягають приватизації шляхом продажу на аукціоні. У судових засіданнях представник позивача підтвердив, що Комбінат у встановленому законом порядку не оспорював дані накази. Вимоги про визнання цих актів недійсними не предявлялися Комбінатом і у даній справі.

За змістом статті 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони, а також визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Разом з цим, суд першої інстанції вірно вказав, що даною нормою господарському суду не надано повноважень на визнання недійсними пов'язаний з предметом спору актів центральних органів виконавчої влади зі спеціальним статусом, тим більше коли останні не мають процесуального статусу сторони процесу.

Також місцевим господарським судом підставно відмічено, що результати проведених Відділенням аукціонів з продажу вищенаведеного майна також позивачем не оскаржувалися.

З огляду на вищевикладене суд першої інстанції вірно зазначив, що твердження Комбінату про порушення Відділенням порядку поділу спірного майна, що підлягало приватизації, є передчасними, зважаючи на чинність вищенаведених наказів Фонду державного майна України.

Також не можуть братись до уваги посилання Комбінату на порушення порядку продажу спірних обєктів у звязку зі спливом шестимісячного строку з моменту оцінки вказаного майна, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 23 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891, висновок про вартість майна, складений для цілей приватизації майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (для договору купівлі-продажу, оголошення умов продажу, у тому числі повторного продажу), дійсний протягом шестимісячного строку від дати його затвердження.

Крім того, даною статтею також передбачено, що дія висновку про вартість майна (у тому числі пакета акцій відкритого акціонерного товариства) продовжується наказом відповідного органу, який його затвердив, на строк, що не перевищує одного року від дати затвердження.

З огляду на викладене, а також зважаючи на те, що вищенаведені висновки про вартість обєктів нерухомості, що відчужувались за договорами купівлі-продажу від 3 вересня 2014 року та від 28 квітня 2015 року, були затверджені наказами Відділення відповідно 5 березня 2014 року та 29 липня 2014 року і 26 січня 2015 року, суд першої інстанці дійшов вірного висновку про необґрунтованість посилань позивача щодо пропуску Відділенням встановленого шестимісячного строку для укладення спірних договорів з моменту затвердження цих висновків.

Твердження Комбінату про порушення Відділенням вимог статей 7-11 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" також є необґрунтованими у звязку з наступним.

Відповідно до положень Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2003 року № 1891, окремим індивідуально визначеним майном є об'єкти у матеріальній формі (інвентарні об'єкти або групи інвентарних об'єктів та інше окреме майно), що приватизуються відповідно до Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

З матеріалів справи вбачається, що нежитлові приміщення відповідно першого поверху будівлі літ. "А-2" загальною площею 189,4 м2 та нежитлові приміщення другого поверху цієї будівлі загальною площею та 204,8 м2, що знаходяться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, відповідають вказаним характеристикам, оскільки мають окремі входи та можуть функціонально використовуватися за призначенням окремо одне від одного.

Судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги твердження апелянта щодо порушення відповідачами процедури приватизації нерухомості, що знаходиться у місті Рівному по вулиці Шкільній, 11, що полягало у не розміщенні у публічних засобах масової інформації оголошення про їх викуп, оскільки відповідно до частини 7 статті 17 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено, що у разі, якщо на аукціон з продажу об'єкта малої приватизації надійшла заява від одного покупця, зазначений об'єкт може бути проданий безпосередньо такому покупцеві за запропонованою ним ціною, але не нижче початкової ціни. Водночас вказана норма не містить імперативного обовязку здійснювати публікацію стосовно здійснення викупу приватизаційного нерухомого майна. Крім того, як було зазначено вище, інформація про продаж спірних обєктів на аукціонах (які в подальшому були визнані такими, що не відбулися) у встановленому законом порядку була опублікована в газеті "Відомості приватизації" від 18 червня 2014 року № 24 і від 17 вересня 2014 року № 37 та "Вільне слово" від 24 червня 2014 року № 45 і від 11 вересня 2014 року № 65 (т. 1, а.с. 180-181, 192-193).

Оскільки позивачем не було доведено належними та допустимими доказами його права власності на спірні об'єкти нерухомості, намірів взяти участь у процедурі їх приватизації та факту порушення оскаржуваними договорами купівлі-продажу його прав чи законних інтересів, а також враховуючи те, що інші обставини, на які посилався Комбінат у позові, не знайшли свого підтвердження, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні його вимог.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2015 року відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві і підстав для його скасування немає. Зазначені в апеляційній скарзі інші доводи скаржника не обґрунтовані та не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 комбінату Рівненської обласної асоціації по сільському будівництву "Рівнеагробуд" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Рівненської області від 21.12.2015 року у справі № 918/1163/15 залишити без змін.

3. Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Коломис В.В.