КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/13784/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Майданевича А.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 15.03.2016 року по справі №910/9681/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічному акціонерному товариству "Енергобанк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року

по справі №910/13784/13 (суддя Цюкало Ю.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейдер"

до Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1.ОСОБА_6, 2.ОСОБА_4

про розірвання договорів про відступлення права вимоги від 31.03.2008 року та стягнення 42 534 666,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейдер" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" (далі-відповідач) 42 534 666,38 грн. та розірвання договорів відступлення права вимоги від 31.03.2008р.

18.11.2013р. від позивача надійшла до Господарського суду міста Києва заява про уточнення позовних вимог, в якій останній зазначив, що загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем складає 42 534 666,38 грн. та просить розірвати договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008р., укладений між відповідачем та ОСОБА_4, згідно якого відповідач передав ОСОБА_4 право вимоги заборгованості в сумі 3 051 421,43 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №20703 від 02.02.2007 р., що був укладений між Акціонерним Банком "Енергобанк" (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Енергобанк") та ОСОБА_5; розірвати договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008р., укладений між відповідачем та ОСОБА_4, згідно якого відповідач передав ОСОБА_4 право вимоги заборгованості в сумі 2 426 282,37 грн. за Договором про надання кредиту №702-04 від 02.02.2007р., що був укладений між Акціонерним Банком "Енергобанк" (змінено найменування на Публічне акціонерне товариство "Енергобанк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вестінвест ЛЛС".

Рішенням Господарського суду м.Києва від 10.04.2014р. у справі №910/13784/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014р., провадження в частині розірвання договорів про відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008р. припинено. В іншій частині позову відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2015 р. у справі №910/13784/13 касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейдер" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.04.2014р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 30.09.2014р. у справі № 910/13784/13 скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду позивачем, на підставі ст. 22 ГПК України, було подано заяву №20 від 10.06.2015р. про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 85 354 199,03 грн.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 27.07.2015р. у справі №910/13784/13 позовні вимоги задоволено частково.

Розірвано Договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "ЕНЕРГОБАНК" та ОСОБА_4 , згідно з яким Публічним акціонерним товариством "ЕНЕРГОБАНК" передано ОСОБА_4 право вимоги заборгованості в сумі 3 051 421,43 грн. за договором про надання споживчого кредиту від 02.02.2007 року № 20703, що був укладений між АБ "Енергобанк" та ОСОБА_5.

Розірвано Договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством "ЕНЕРГОБАНК" та ОСОБА_4, згідно з яким Публічним акціонерним товариством "ЕНЕРГОБАНК" передано ОСОБА_4 право вимоги заборгованості в сумі 2 426 282,37 грн. за договором про надання кредиту від 02.02.2007 року №702-04, що був укладений між АБ "Енергобанк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТІНВЕСТ ЛЛС".

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙДЕР" 2 294,00 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати в частині розірвання Договорів відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 року та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить повернути апеляційну скаргу відповідачу на підставі ч.3 с.97 ГПК України.

Третіми особами подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, 25.06.2013 між ОСОБА_6 (цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рейдер" (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань (далі - договір-1), відповідно до умов якого цедент передав цесіонарію право вимагати від ПАТ "Енергобанк" (боржник) виконання боргових зобов'язань, які випливають з:

1) незаконного списання боржником 29.05.2009 депозиту ОСОБА_6 (цедент) в сумі 3 400 000,00 грн., розміщеному в ПАТ "Енергобанк" на умовах договору банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008 (пп. 1.2.1 договору-1);

2) незаконного списання 01.07.2009 ПАТ "Енергобанк" депозиту Українського консорціуму "Екосорб" в сумі 1 000 000,00 грн., розміщеному в ПАТ "Енергобанк" на умовах договору банківського вкладу (депозиту) №19/04 від 23.04.2009; при цьому, як зазначено в договорі, Український консорціум "Екосорб" відступив цеденту право вимоги повернення незаконно списаних грошових коштів згідно договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 30.05.2013 (пп. 1.2.2. договору-1);

3) невиконання боржником своїх обов'язків за договорами відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 щодо передачі ОСОБА_4 прав вимоги:

- заборгованості у сумі 3 051 421,43 грн. за договором про надання споживчого кредиту №20703 від 02.02.2007, що був укладений між АБ "Енергобанк" та ОСОБА_5;

- заборгованості в сумі 2 426 282,37 грн. за договором про надання кредиту №702-04 від 02.02.2007, що був укладений між АБ "Енергобанк" та ТОВ "Вестінвест ЛЛС" (пп. 1.2.3 договору-1); при цьому, як зазначено в договорі, ОСОБА_4 згідно договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 03.06.2013 відступила ОСОБА_6 (цеденту) право вимоги погашення заборгованості боржником у зв'язку з невиконанням ним своїх обов'язків за вказаними договорами відступлення вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008;

4) безпідставного користування грошовими коштами в сумі 1 500 000,00 доларів США, які були 18.09.2008 помилково перераховані відповідачу компанією "East Star Consultants FZE"; при цьому, як зазначено в договорі-1, компанія "East Star Consultants FZE" відступила цеденту право вимоги повернення безпідставно набутих коштів згідно договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 15.05.2013 (пп. 1.2.4 договору-1);

5) безпідставного отримання боржником від цедента грошових коштів на загальну суму 320 651,13 доларів США, яка складається з:

- суми 194 068,85 доларів США, яка була безпідставно сплачена цедентом боржнику в якості відсотків, щодо розміру яких між сторонами не було досягнуто згоди в договорі про відкриття кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007, укладеному між цедентом та боржником;

- суми 126 582,28 доларів США, яка була безпідставно отримана боржником від цедента та яка була внесена цедентом 27.03.2009 на банківський транзитний рахунок НОМЕР_3 з метою направлення на погашення власного кредиту цедента згідно з договором про відкриття кредитної лінії №20733 від 31.08.2007, укладеного між боржником та цедентом, проте внаслідок помилки вказана сума була перерахована з транзитного рахунку боржника № НОМЕР_2 на погашення кредиту іншої особи - ОСОБА_7 на позичковий рахунок № НОМЕР_1 на підставі договору застави майнових прав від 28.03.2008, укладеного між боржником та цедентом, який станом на 27.03.2009 був вже припинений сторонами у зв'язку із заміною забезпечення за кредитним договором ОСОБА_7 (згідно з договором про надання споживчого кредиту № 20815 від 28.03.2008), а депозит цедента, відповідно, розблокований (пп. 1.2.5 договору-1).

У відповідності до п. 1.3 договору-1 опис боргових зобов'язань - заборгованість боржника станом на 25.06.2013 складає 42 534 666,38 грн.

В пунктах 3.1, 5.1 договору-1 сторони погодили, що право на боргові зобов'язання, визначені цим договором, у цесіонарія виникає з моменту підписання цього договору. Цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним або до моменту його скасування.

В липні 2013 року позивач на підставі вказаного договору відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 25.06.2013 звернулося до Господарського суду міста Києва з відповідними позовним вимогами у даній справі (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог № 20 від 10 червня 2015 року про збільшення розміру позовних вимог) щодо виконання відповідачем вказаних вище боргових зобов'язань.

31.03.2008р. між АТ "Енергобанк" (банк) та ОСОБА_9 (позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 20816, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 6 000 000,00 грн. на строк з 31.03.2008 по 30.03.2010 на поточні потреби, за користування якою позичальник зобов'язався сплачувати банку 18 % річних, а також зобов'язався здійснити погашення кредитної лінії не пізніше 30.03.2010.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за цим договором є майнові права на депозитний вклад, розміщений за укладеним між АТ "Енергобанк" та ОСОБА_6 договором банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АТ "Енергобанк" та ОСОБА_6, як майновим поручителем, був укладений договір застави майнових прав від 31.03.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав в заставу банку майнові права за договором банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008 в частині суми 3 400 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Енергобанк" звернулося до ОСОБА_6 з листом № 04/06-1146 від 21.05.2009, в якому повідомило про розірвання кредитного договору №20816 від 31.03.2008 та про те, що заборгованість позичальника за кредитом та відсотками в сумі 3 400 000, 00 грн. буде погашена за рахунок коштів майнового поручителя по договору банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008 шляхом списання вказаної суми самостійно банком з депозитного рахунку майнового поручителя згідно з п. 3.1 договору застави майнових прав від 31.03.2008.

29.05.2009 банк здійснив списання грошових коштів в сумі 3 400 000,00 грн. з депозитного рахунку ОСОБА_6

28.03.2008 між АТ "Енергобанк" (банк) та фізичною особою ОСОБА_7 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 20815, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 375.000,00 доларів США на строк з 28.03.2008 по 27.03.2009 на поточні потреби, за користування яким позичальник зобов'язався сплачувати банку 13 % річних, а також зобов'язався здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27.03.2009.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за цим договором є майнові права на депозитний вклад, розміщений за укладеним між АТ "Енергобанк" та УК "Екосорб" договором банківського вкладу № 19/03В від 19.03.2008, та майнові права на депозитний вклад, розміщений за укладеним між АТ "Енергобанк" та ОСОБА_6 договором банківського вкладу "Комфорт" №011327 від 20.03.2008.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АТ "Енергобанк" та УК "Екосорб", як майновим поручителем, був укладений договір застави майнових прав від 23.04.2009, відповідно до умов якого УК "Екосорб" передав в заставу банку майнові права за договором банківського вкладу № 19/04 від 23.04.2009 в частині суми 1 000 000,00 грн.

Також в якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АТ "Енергобанк" та ОСОБА_6, як майновим поручителем, був укладений договір застави майнових прав від 28.03.2008, відповідно до умов якого ОСОБА_6 передав в заставу банку майнові права за договором банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008 в частині суми 1 000 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "Енергобанк" звернулося до УК "Екосорб" з листом № 04/06-1515 від 01.07.2009, в якому повідомило про наявність простроченої заборгованості за кредитом та відсоткам за договором про надання споживчого кредиту №20815 та про те, що заборгованість буде погашена за рахунок коштів майнового поручителя шляхом списання грошових коштів в сумі 1 000 000,00 грн. самостійно банком з депозитного рахунку майнового поручителя згідно з умовами договору застави майнових прав від 23.04.2009.

01.07.2009 банк здійснив списання грошових коштів в сумі 1 000 000,00 грн. з депозитного рахунку УК "Екосорб".

Звертаючись до Господарського суду міста Києва з вказаними вище позовними вимогами про стягнення 9 844 537,19 грн. та 2 022 311,42 грн. заборгованості за депозитами ОСОБА_6 та УК "Екосорб", позивач послався на те, що дії відповідача щодо списання грошових коштів з депозитних рахунків вказаних вкладників є незаконними, оскільки суперечать ст.1071 Цивільного кодексу України.

Крім того, позивач, керуючись ст.1212 Цивільного кодексу України, також просив стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти, внесені ОСОБА_6 в рахунок погашення власного кредиту, однак, як зазначає позивач, помилково були зараховані ПАТ "Енергобанк" в рахунок погашення кредиту іншої особи. У зв'язку з цим судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

31.08.2007р. між АТ "Енергобанк" (банк) та ОСОБА_6 (позичальник) укладено договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну відкличну лінію в сумі 4 625 500, 00 грн. на строк з 31.08.2007 по 30.08.2010 на поточні потреби.

20.03.2008р. між Акціонерним Банком "Енергобанк" (банк) та ОСОБА_6 (вкладник) був укладений договір банківського вкладу "Комфорт" № 011327 (далі за текстом - депозитний договір), відповідно до умов якого ОСОБА_6 розмістив в банку строковий іменний депозит на суму 1 476 475,00 грн. з правом внесення додаткових внесків на депозитний рахунок, а банк зобов'язався сплачувати відсотки по депозиту у розмірі 16,5 % річних.

28.03.2008р. між АТ "Енергобанк" (банк) та фізичною особою ОСОБА_7 (позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 20815, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 375.000,00 доларів США на строк з 28.03.2008 по 27.03.2009 на поточні потреби, за користування яким позичальник зобов'язався сплачувати банку 13 % річних, а також зобов'язався здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 27.03.2009.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором № 20815 між АТ "Енергобанк", як заставодержателем, та ОСОБА_6, як заставодавцем, був укладений договір застави майнових прав від 23.04.2009, відповідно до умов якого ОСОБА_6, як майновий поручитель, передав в заставу банку майнові права за договором банківського вкладу "Комфорт" № 011327 від 20.03.2008 в частині суми 1 000 000,00 грн.

Станом на 27.03.2009 - дату остаточного погашення кредиту за кредитним договором № 20815 на депозитному рахунку ОСОБА_6 НОМЕР_4 обліковувалось 4 919 575,00 грн. Цього ж дня банк здійснив часткове повернення ОСОБА_6 депозиту у сумі 1 519 575,00 грн., при цьому залишок коштів на депозитному рахунку склав 3 400 000,00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями банківських виписок.

Станом на 27.03.2009 позичальник (ОСОБА_7) взяті на себе зобов'язання за договором про надання споживчого кредиту №20815 від 28.03.2008 з повернення кредитних коштів не виконав, у зв'язку з чим 27.03.2009 ОСОБА_6, як майновий поручитель, вніс 126 582,28 доларів США в рахунок погашення боргу зазначеного позичальника. Факт внесення ОСОБА_6 коштів на погашення боргу ОСОБА_7 підтверджується наявною в матеріалах справи копією заяви на переказ готівки № 606517 від 27.03.2009, де в графі "призначення платежу" зазначено - "Погашення кредиту зг. Дог. ОСОБА_7. № договора 20815 від 28.03.2008".

Суди попередніх інстанцій також дійшли висновку, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що сплачені ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 126.582,28 доларів США не є безпідставно набутими банком, оскільки були отримані на підставі договору про надання споживчого кредиту № 20815 від 28.03.2008 та договору застави майнових прав від 23.04.2009.

Позивач, зокрема, посилається на те, що документи на перерахування коштів готував банк, де допустив помилку у призначені платежу, оскільки станом на час здійснення вказаного платежу договір застави майнових прав між відповідачем та ОСОБА_6 за кредит ОСОБА_7 вже був припинений, і у ОСОБА_6 не було підстав для погашення чужого кредиту.

21.04.2006р. між АБ "Енергобанк" (банк) та ТОВ "Форос Інвест Центр ЛЛС" (позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 604-08, відповідно до якого банк відкрив позичальнику відкличну відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 2 135 000,00 доларів США на строк з 25.05.2006 по 20.05.2010 на поповнення обігових коштів, а позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитними коштами та повернути кредит у встановлений договором строк.

18.09.2008 компанією "East Star Consultants FZE" через Duetsche Bank Trust Company Americas на поточний рахунок ТОВ "Форос Інвест Центр ЛЛС" № НОМЕР_5, відкритий в АТ "Енергобанк", були перераховані грошові кошті в сумі 1 499 965,00 доларів США.

15.05.2013 р. компанія "East Star Consultants FZE" відступила ОСОБА_6 право вимагати від банку повернення вказаних коштів як безпідставно набутих банком згідно з договором відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 15.05.2013. В подальшому право вимоги за договором відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 15.05.2013 було передано ОСОБА_6 позивачу згідно з договором-1.

Звертаючись з позовною вимогою у даній справі про стягнення зазначеної суми грошових коштів, перерахованих компанією "East Star Consultans FZE" на рахунок ТОВ "Форос Інвест Центр ЛЛС", позивач зазначав, що вказана сума грошових коштів була перерахована компанією "East Star Consultans FZE" помилково та набута відповідачем безпідставно, оскільки жодного договору між компанією та банком не укладалось, а відповідач згідно зі ст.1212 Цивільного кодексу України зобов'язаний повернути зазначену суму позивачу як особі, котра набула право на ці кошти за договором-1.

31.08.2007р. між АТ "Енергобанк" (банк) та ОСОБА_6 (позичальник) був укладений договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії №20733, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику мультивалютну відновлювальну відкличну лінію в сумі 4 625 500,00 грн. на строк з 31.08.2007 по 30.08.2010 на поточні потреби.

Пунктом 3.1 договору сторони погодили розмір відсоткової ставки за користування кредитом - 16 % річних по гривні та 13 % річних по долару США.

В додатку до вказаного кредитного договору наведено розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки та визначено розмір процентної ставки на рівні 16,22 % річних, а розмір реальної процентної ставки - 15,81 %.

За твердженням позивача, договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 20733 від 31.08.2007 є неукладеним, оскільки сторони договору не досягли згоди щодо такої істотної умови як розмір процентної ставки за кредитом та спосіб нарахування процентів, а грошові кошти в сумі 194 068, 85 доларів США, сплачені позичальником в якості відсотків за користування кредитом, щодо розміру яких між сторонами не було досягнуто згоди, є безпідставно набутими відповідачем.

Однак, при розгляді справи судовою колегією встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 12.02.2015 № 96 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.02.2015 №29 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Енергобанк", згідно з яким з 13.02.2015 розпочато процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Тимчасову адміністрацію в ПАТ "Енергобанк" запроваджено строком на три місяці з 13.02.2015 по 12.05.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду № 93 від 30.04.2015 продовжено строк здійснення тимчасової адміністрації у Банку до 11.06.2015 включно.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 11.06.2015 № 370 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Енергобанк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.06.2015 року № 115 про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ "Енергобанк".

Зазначена інформація відображена також на офіційному сайті Фонду (http://www.fg.gov.ua) та у розумінні статті 35 ГПК України є загальновідомою, і не потребує доказування.

Положеннями статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, повідомляє про це рішення Фонд гарантування вкладів фізичних осіб для вжиття ним заходів, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статтею 1 вказаного Закону унормовано, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Статтею 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачена заборона на здійснення банківської діяльності без банківської ліцензії.

Крім того, порядок ліквідації банку регулюється розділом VIII Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Частиною 5 статті 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов'язань банку та зобов'язання щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов'язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури (ч.2 та 3 ст.46 Закону України "Про систему гарантування вкладів").

Положеннями статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено повноваження уповноваженої особи Фонду, зокрема, відповідно до пункту 4 частини 1 вказаної статті, уповноважена особа Фонду з дня свого призначення здійснює такі повноваження складає реєстр акцептованих вимог кредиторів та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів.

Уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду (частина 1 та 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Частиною 4 вказаною вище статті передбачено, що будь-які спори щодо акцептування вимог кредиторів підлягають вирішенню у судовому порядку. Судове провадження щодо таких вимог не припиняє перебіг ліквідаційної процедури.

Таким чином, з огляду на зазначене вище, та враховуючи прийняте рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Енергобанк", задоволення вимог кредиторів банку здійснюється виключно у межах процедури ліквідації банку та у порядку передбаченому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи, зумовило для позивача настання відповідних правових наслідків, зокрема, виникнення спеціальної процедури пред'явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", при цьому задоволення вимог окремого кредитора-юридичної особи, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов'язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 85 354 199,03 грн. підлягають залишенню без задоволення.

Щодо застосування строків позовної давності в частині вимог про стягнення безпідставно набутого майна, судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З огляду на те, що в позові про стягнення безпідставно набутого майна відмовлено, тому клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, викладеного у відзиві на позов, судовою колегією не приймається до уваги.

Стосовно позовних вимог про розірвання двох договорів відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.2008р. між відповідачем (цедент) та ОСОБА_4 (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань (далі - договір-2), відповідно до умов якого цедент зобов'язався передати боргові зобов'язання, вказані в цьому договорі, цесіонарію, а цесіонарій зобов'язався прийняти їх та сплатити цеденту вартість цих боргових зобов'язань в сумі, порядку та строки, встановлені цим договором (а. с. 35, 36 т.1).

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору-2 право вимоги цедента до Ястремської Жани Володимирівни (боржник), яке було відступлено ОСОБА_4, випливає з договору про надання споживчого кредиту № 20703 від 02.02.2007, укладеного між цедентом і ОСОБА_5, та стосується непогашеної останньою, як боржником, станом на 31.03.2008 заборгованості в сумі 3 051 421,43 грн., а саме: заборгованості за кредитом в сумі 2 828 580,01 грн., заборгованості за відсотками в сумі 202 816,69 грн. та заборгованості по пені в сумі 20 024,73 грн.

Пунктом 2.2 договору-2 сторони погодили, що вартість боргових зобов'язань, уступка яких здійснюється за цим договором, становить 3 051 421,43 грн.

Крім того, 31.03.2008р. між відповідачем (цедент) та ОСОБА_4 (цесіонарій) був укладений договір відступлення права вимоги боргових зобов'язань (далі - договір-3), відповідно до умов якого цедент зобов'язався передати боргові зобов'язання, вказані в цьому договорі, цесіонарію, а цесіонарій зобов'язався прийняти та сплатити цеденту вартість цих боргових зобов'язань в сумі, порядку та строки, встановлені цим договором (а. с. 37, 38 т.1).

Відповідно до п. п. 1.3, 1.4 договору-3 право вимоги цедента до ТОВ «Вестінвест ЛЛС» (боржник), яке було відступлено ОСОБА_4, випливає з договору про надання кредиту №702-04 від 02.02.2007, укладеного між цедентом і ТОВ "Вестінвест ЛЛС", та стосується непогашеної боржником станом на 31.03.2008 заборгованості в сумі 2 426 282,37 грн., а саме: заборгованості за кредитом в сумі 2 155 000,00 грн., заборгованості за відсотками в сумі 252 503,05 грн. та заборгованості по пені в сумі 18 779,32 грн.

Пунктом 2.2 договору-3 сторони погодили, що вартість боргових зобов'язань, уступка яких здійснюється за цим договором, становить 2 426 282,37 грн.

На виконання зобов'язань за договором-2 та договором-3 ОСОБА_4 було сплачено відповідачу 5 477 704,80 грн., що підтверджується заявами на переказ грошових коштів №851598 та №851641 від 31 березня 2008 року.

Пунктами 4.1 договору-2 та договору-3 сторони погодили, що право на боргові зобов'язання, визначенні цими договорами, у ОСОБА_4 виникає з дня підписання цих договорів.

З огляду на викладене, з 31.03.2008р. у ОСОБА_4 виникло право на боргові зобов'язання ТОВ "Вестінвест ЛЛС" та ОСОБА_5

В подальшому, ОСОБА_4 за договором від 03.06.2013р. переуступила ОСОБА_6 права вимог за оспорюваними договорами, а ОСОБА_6, в свою чергу, переуступив такі права на користь позивача за договором від 25.06.2013р.

Позивач просив суд розірвати договори відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008, укладені між відповідачем та ОСОБА_4, посилаючись на те, що банк в порушення умов п. 2.1 зазначених договорів не передав боргові зобов'язання ОСОБА_4 та не вніс змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо підстав обтяження предмету іпотеки.

Суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання договорів відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008 визнав їх обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню.

При цьому, судом першої інстанції не було розглянуто клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в частині розірвання спірних договорів, викладеного у відзиві на позов (а.с.158 т.1), що є порушенням норм процесуального права та відповідно до ст.104 ГПК України може бути підставою для скасування або зміни рішення. З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України).

При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до прийняття ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч.3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.2.1 постанови №10 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

Як свідчать матеріали відповідач скористався своїм правом та подав до суду клопотання про застосування строку позовної давності в частині розірвання спірних договорів, викладеного у відзиві на позов (а.с.158 т.1), однак суд першої інстнції дане клопотання залишив поза увагою.

У відповідності до п.2.2 зазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України за змістом ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Аналогічна позиція міститься також в постанові від 12.06.2007р. Верховного Суду України у справі №П-9/161-16/165.

Беручи вище встановлене, судова колегія вважає, що перебіг строку позовної давності в цій частині позовних вимог почався з наступного дня за днем укладання спірних договорів відступлення права вимоги, а саме з 01.04.2008р., а закінчився 01.04.2011р. (дата надходження позову до суду - липень 2013р.), оскільки ОСОБА_4 в моменти підписання зазначених договорів відступлення чи одразу після їх укладання могла знати про порушення своїх прав та інтересів.

При цьому, позов було подано до суду першої інстанції лише в липні 2013р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Враховуючи викладене, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині розірвання договорів відступлення права вимоги боргових зобов'язань від 31.03.2008, в зв'язку з чим оскаржуване рішення першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню; в позові слід відмовити повністю.

Судові витрати відповідно до вимог ст.49 ГПК України покладаються на позивача. При цьому, судова колегія звертає увагу на наступне.

У відповідності до положень Закону України "Про судовий збір", в редакції чинній на дату звернення з позовною заявою до Господарського суду міста Києва, сума судового збору що підлягала сплаті становила 71 114,00 грн. (68 820,00 грн. + 1 147,00 грн. + 1 147,00 грн.).

У відповідності до положень Закону України від 22.05.2015 №484-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору", в редакції чинній на дату звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного господарського суду, ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становлять 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Таким чином, за подачу апеляційної скарги відповідач мав би сплати судовий збір у розмірі 78 225,40 грн. (71 114,00 * 110%), а сплатив лише 2 679,60 грн. (платіжне доручення №13/06 від 06.11.2015р.). Отже, при зверненні до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою відповідач недоплатив до Державного бюджету України 75 545,80 грн. (78 225,40 грн. - 2 679,60 грн.) судового збору.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» №7 від 17.05.2011р. у випадках коли передбачені у пунктах 2 і 3 частини першої статті 97 ГПК підстави повернення апеляційної скарги виявлені судом апеляційної інстанції після прийняття апеляційної скарги, суд витребує від особи, яка подала скаргу, докази надсилання її копії іншій стороні (сторонам) та сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі. У разі неподання доказів надсилання копії апеляційної скарги іншій стороні (сторонам) скарга залишається без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК. У випадку несплати судового збору у встановленому законом розмірі суд стягує недоплачену суму збору за результатами апеляційного провадження.

Враховуючи вищевикладене та положення ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача, в тому числі недоплачений відповідачем судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 75 545,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Публічному акціонерному товариству "Енергобанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року по справі №910/13784/13 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 року у справі №910/13784/13 скасувати частково.

3.В позові Товариству з обмеженою відповідальністю "Рейдер" відмовити повністю.

4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙДЕР" (04071, м. Київ, вулиця Ярославська, будинок 11-в, ідентифікаційний код 30372059), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду на користь Публічного акціонерного товариства "ЕНЕРГОБАНК" (04071, м. Київ, вулиця Воздвиженська, будинок 56, ідентифікаційний код 19357762), на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду грошові кошти: 2 679 (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 60 коп. судового збору.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕЙДЕР" (04071, м. Київ, вулиця Ярославська, будинок 11-в, ідентифікаційний код 30372059), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду в доход Державного бюджету України 75 545,80 грн. судового збору.

6.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7.Матеріали справи № повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

А.Г. Майданевич