ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016р. Справа№ 914/270/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Атлантіс", м. Синельникове Дніпропетровської області,

до відповідача: Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, с. Загірне Стрийського району Львівської області,

про стягнення 70' 970,83 грн.

Суддя Яворський Б.І. при секретарі Зубкович Д.С.

Представники:

від позивача: Павліха В.І.,

від відповідача: не з'явився.

На розгляд господарського суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Атлантіс" подано позов до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення 70' 970,83 грн.

Ухвалою суду від 29.01.2016р. порушено провадження у справі, яку призначено до розгляду на 16.02.2016р. Рух справи відображено у відповідних ухвалах суду.

У судове засідання 15.03.2016р. представник позивача з'явився, заявлені позовні вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх тим, що відповідачем у порушення умов договору поставки №1535 ОП/ЛЬ від 02.05.2015р. не оплачено повну вартість отриманого товару, внаслідок чого існує заборгованість у сумі 61' 133,76грн. Крім того, відповідачу нараховано 7' 875,55 грн. пені та 1' 961,52 грн. 15% річних.

У судові засідання 16.02.2016р., 01.03.2016р. та 15.03.2016р. відповідач не з'явився, хоча був належно повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, проти позову не заперечив, вимог ухвал суду не виконав, тому суд вважає за можливе розглянути справу згідно ст.75 ГПК України за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, повно, всебічно і об'єктивно з'ясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

02.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 укладено договір поставки №1535 ОП/ЛЬ, відповідно до умов якого постачальник (позивач у справі) зобов'язується в обумовлені строки передавати (поставляти) у власність покупця (відповідача у справі) алкогольну продукцію (товар) відповідно до узгоджених (прийнятих до виконання) постачальником замовлень покупця, а покупець зобов'язується приймати вказаний товар у власність і сплачувати за нього обумовлену договором суму.

Загальна сума договору визначається, виходячи з цін на товар, асортименту та загальної кількості товару, що поставляється (п.3.1 договору). Підписуючи видаткові накладні та приймаючи товар, покупець підтверджує, що поставка товару відбулася за узгодженими сторонами цінами (п.3.4 договору).

Відповідно до п.7.1 договору покупець зобов'язаний оплатити поставлений товар протягом 30 календарних днів з моменту передання товару покупцю.

На виконання умов договору позивачем поставлено, а відповідачем отримано товар на загальну суму 111' 547,50 грн. Відповідачем частково оплачено вартість поставленої продукції на суму 50' 413,74 грн., що підтверджується виписками по рахунку, які знаходяться у матеріалах справи.

Проте, відповідач не оплатив отриманий товар за такими видатковими накладними:

· Видатковою накладною №15640 від 26.08.2015 р на суму 28' 802,46 грн., товарно-транспортною накладною від 26.08.2015р.;

· Видатковою накладною №15641 від 26.08.2015 р на суму 4' 081,08 грн., товарно-транспортною накладною від 26.08.2015 р.;

· Видатковою накладною №15853 від 28.08.2015 р на суму 28' 250,22 грн., товарно-транспортною накладною від 28.08.2015 р.;

Позивач звертався до відповідача з претензією про необхідність погашення заборгованості за поставлену продукцію.

Станом на дату прийняття рішення докази сплати відповідачем зазначеної суми у матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Між сторонами у справі виникли зобов'язання з приводу поставки товару на підставі договору поставки.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст.692 ЦК України).

В силу вимог статті 610, частини першої статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.1 ст. 625 ЦК України).

Як підтверджується матеріалами справи, товар відповідачу поставлений позивачем, проте повна вартість поставленого товару відповідачем не оплачена. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 61' 133,76 грн. є правомірними та підлягають задоволенню.

Відповідно до 9.3 договору у випадку несвоєчасної оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалася пеня, за кожен день прострочення платежу, та 15% річних у випадку прострочення оплати поставленого товару на 10 і більше календарних днів. На підставі цього пункту договору позивач нарахував відповідачу 1' 961,52 грн. - 15% річних від простроченої суми та на підставі п.9.3 договору 7' 875,55 грн. пені.

Проте, суд звертає увагу позивача, що ним неправильно визначено період нарахування пені та відсотків річних, а саме - дату виникнення заборгованості, оскільки відповідно до п.7.1 договору покупець зобов'язаний оплатити поставлений постачальником товар протягом 30 календарних днів з моменту передання товару покупцю. У поданому розрахунку позовних вимог позивач безпідставно зазначає, що такий обов'язок виникає через 21 календарний день з дня поставки, що суперечить положенням укладеного між сторонами договору. Здійснивши перерахунок заявленої до стягнення суми пені та 15% річних, суд зазначає, що до стягнення з відповідача підлягає 5' 050,95 грн. пені та 1' 721,91 грн. 15% річних.

Відповідно до ч.2 ст.4-3 та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ст.43 ГПК України).

У пункті 2.3 постанови «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. Пленум Вищого господарського суду України відзначає, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

У силу вимог ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 33, 34, 44, 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (82446, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантіс» (52500, Дніпропетровська обл., м. Синельникове, вул. Космічна, буд.1, ідентифікаційний ) 61' 133,76 грн. основного боргу, 1' 721,91 грн. 15% річних, 5' 050,95 грн. пені та 1' 318,50 грн. судового збору.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні 15.03.2016р. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст складений та підписаний 16.03.2016 р.

Суддя Яворський Б.І.