РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"21" березня 2016 р. Справа № 5004/1658/11

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Грязнов В.В. ,

суддя Гулова А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

на ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р.

за скаргою ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" на бездіяльність та дії державного виконавця державної виконавчої служби України

у справі № 5004/1658/11 (суддя Кравчук В.О.)

стягувач Публічне акціонерне товариство "ОСОБА_2 Аваль" в особі Волинської обласної дирекції ПАТ "ОСОБА_2 Аваль"

боржник ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (стягувача), - ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (боржника), - АТЗВ ВТКФ "Буковинка"

про звернення стягнення на майно - предмет іпотеки в сумі 19 014 396,28 грн.

за участю представників:

від стягувача: ОСОБА_4;

від боржника: не з'явився;

від третьої особи ОСОБА_3: ОСОБА_5;

від третьої особи АТЗВ ВТКФ "Буковинка": не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 у задоволенні скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт - Інвест" про визнання незаконними дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 щодо складення акту № 42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р. протиправними, а сам Акт №42934008/17 незаконним відмовлено.

При винесенні вищевказаної ухвали, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням господарського суду Волинської області №5004/1658/11 від 25.06.2013 р. звернуто стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно, шо знаходиться за адресою м. Чернівці, вул. Ковальчука, 13) в рахунок погашення заборгованості АТЗВ ВТКФ «Буковинка" перед AT "ОСОБА_2 Аваль" за генеральною кредитною угодою № 010/08-11/1872 від 12.06.2007 р. в сумі 19014 396,28 грн. Постановою Вищого господарського суду від 18.12.2013р. доповнено п.2 резолютивної частини рішення та встановлено початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 18 090 200 грн. 24.11.2015р. Вищим господарським судом винесено постанову у справі №5004/1658/11, якою заяву ТзОВ «Поларт-Інвест» про перегляд постанови Вищого господарського суду від 18.12.2013 р. за нововиявленими обставинами залишено без задоволення, постанову Вищого господарського суду від18.12.2013 р. залишено без змін.

Також судом першої інстанції було встановлено, що 17.11.2015 р. господарським судом м. Києва у справі №910/29237/15 про визнання недійсними результатів електронних торгів винесено ухвалу про забезпечення позову, якою: заборонено ДП «Інформаційний центр» МЮУ вчиняти будь-які дії щодо оформлення результатів електронних торгів та підписувати протокол проведення електронних торгів від 11.11.2015 р. щодо лоту 106682 - нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ковальчука, 13; заборонено ВПВР ДВС України складати та затверджувати акт про проведені електронні торги та про реалізацію арештованого майна, яка 24.11.2015р. передана до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, а сам акт №42934008/17 був складений раніше - 23.11.2015р. При цьому, 16.12.2015 р. ухвалою Господарського суду м. Києва по справі №910/29237/15 вищевказані заходи забезпечення були скасовані.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги скаржника, викладені у скарзі на дії державного виконавця та зобов`язання здійснити певні дії, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Не погоджуючись із винесеною ухвалою суду першої інстанції, відповідач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 та задоволити скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Поларт-Інвест на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України.

Скаржник вважає, що ухвала господарського суду є незаконною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує на таке:

процедура реалізації майна шляхом проведення електронних торгів є новою системою реалізації арештованого майна, яка врегульована «Тимчасовим, порядком реалізації арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів», затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 року №656/5. і саме цей нормативний акт підлягає застосуванню до спірних правовідносин;

в порушення норм процесуального права місцевий господарський суд не дослідив дотримання державним виконавцем порядку оформлення та видачі акту про реалізацію предмета іпотеки, не було оглянуто матеріалів виконавчого провадження №42934008. Так, в порушення вимог статті 47 Закону України «Про іпотеку», організатор прилюдних торгів (ДП «СЕТАМ») протягом трьох днів з дня підписання переможцем прилюдних торгів протоколу №128174 від 11.11.2015 р. не направив його на адресу Департаменту виконавчої служби, що підтверджується фотокопіями матеріалів виконавчого провадження №42934008, зокрема, протоколу №128174 від 11.11.2015 р.;

боржником не отримано нотаріально засвідчену копію акту №42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 р., а в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази направлення державним виконавцем акту №42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки на адресу організатора торгів (ДП «СЕТАМ»);

17.11.2015р. Господарським судом м. Києва у справі №910/29237/15 за позовом ТзОВ «Поларт-Інвест» до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Державної виконавчої служби України та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», була винесена ухвала про забезпечення позову, яку було подано до Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 23.11.2015 р. представником ТОВ «Поларт-Інвест» згідно супровідного листа, що був зареєстрований у канцелярії за №21468-0-32-15 від 23.11.2015 р.;

оскільки місцевим господарським судом не було досліджено матеріалів виконавчого провадження №42934008, хоча останні витребовувалися ухвалою суду від 18.11.2015 р., суд дійшов помилкового висновку про те, що ухвала суду була передана до Департаменту державної виконавчої служби лише 24.11.2015 р.;

заходи до забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 17.11.2015 року у справі №910/29237/15, були скасовані судом, який їх вживав, на підставі норми процесуального права, як такі, в яких відпала необхідність, але зазначені заходи не були скасовані судом вищої інстанції як незаконні, необгрунтовані чи прийнятті з порушенням законодавства, а тому останні діяли протягом періоду - з моменту їх винесення до моменту їх скасування судом (з 17.11.2015 р. по 16.12.2015 р.).

Ураховуючи наведені вище аргументи на підтвердження своєї правової позиції, скаржник вважає, що судом першої інстанції було неправомірно відмовлено в задоволенні скарги на дії органу ДВС, у зв'язку з чим оскаржену ухвалу належить скасувати.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу боржника, відповідно до якого просить оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує на таке:

згідно зі ст. 7 Закону України "Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати" примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням вимог, установлених Законом України "Про іпотеку". Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації в порядку, встановленому ст. 38 цього Закону;

рішенням господарського суду Волинської області №5004/1658/11 від 25.06.2013р. звернуто стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ковальчука, 13) в рахунок погашення заборгованості АТЗВ «ВТКФ "Буковинка" перед АТ «ОСОБА_2 Аваль» за генеральною кредитною угодою №010/08-11/1872 від 12.06.2007 р. в сумі 19 014 396, 28 грн. Постановою Вищого господарського суду від 18.12.2013р. доповнено п. 2 резолютивної частини рішення та встановлено початкову ціну предмету іпотеки для його подальшої реалізації в розмірі 18090200 грн.;

16.12.2015 р. ухвалою господарського суду м. Києва по справі №910/29237/15 заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою суду від 17.11.2015р., були скасовані. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення (даної правової позиції дотримується ВСУ у постанові № 6-53цс-15 від 13.05.2015 р.);

винесення судом ухвали про забезпечення позову зупинило виконання судового рішення, унеможливило процедуру примусової реалізації іпотечного майна в межах виконавчого провадження, чим грубо порушило права АТ «ОСОБА_2 Аваль" як стягувача на повернення заборгованості за рішенням суду;

24.12.2015 р. господарським судом м. Києва у справі №910/29237/15 винесено рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ «Поларт-Інвест» про визнання недійсними результатів електронних торгів відмовлено.

За наведеного вище, стягувач вважає, що оскаржена ухвала є цілком законною, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Від представника третьої особи - ОСОБА_3 також надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначає наступне:

аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що даний закон не встановлює порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 Цивільного кодексу України такий спосіб реалізації майна як його продаж на прилюдних торгах і відсилає до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Частиною 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку» (реалізація предмета іпотеки за рішенням суду) встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, окрім іншого зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації;

в наказі та рішеннях на виконання яких його видано, чітко вказано, що спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та зазначено початкову вартість предмету іпотеки для його подальшої реалізації, а саме: 18 090 200 грн. За таких обставин, державний виконавець, який є державним службовцем, звертаючи стягнення на предмет іпотеки - нежитлові приміщення по вул. Ковальчука Миколи, будинок 13 в м. Чернівці, не міг діяти інакше ніж було зазначено в судовому рішення, а тому не повинен був проводити оцінку майна, оскільки початкова вартість предмету іпотеки для його подальшої реалізації була визначена у рішенні суду;

як вбачається з реєстраційно-контрольної картки Міністерства юстиції України №21468-0-32-15, супровідна заява ТОВ «Поларт-Інвест» про виконання ухвали суду після надходження 23.11.2015 року, наступного дня - 24.11.2015 року була скерована до виконання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Як вбачається з супровідного листа ТОВ «Поларт-Інвест» від 24.11.2015 року, представник скаржника ОСОБА_8 24.11.2015 року також письмово звернулася безпосередньо до відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України із ухвалою про забезпечення позову. Разом з тим, станом на 24.11.2015 року Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки вже був складений та затверджений. Державним виконавцем при складенні та затвердженні Акту про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015 року не було допущено порушення вимог закону, так як він не знав та не міг знати про існування заборони на складення Акту;

окрім того, у ТОВ «Поларт-Інвест» відсутні підстави вимагати визнання недійсним Акту про реалізацію предмету іпотеки на підставі ухвали про забезпечення позову, яка скасована, та зважаючи на те, що у позові в межах справи № 910/29237/15, в якій було забезпечено позов, відмовлено;

направлення Акту про реалізацію предмета іпотеки безпосередньо переможцю торгів та ненаправлення організатором торгів на адресу скаржника нотаріальної копії Акту відбулося вже після складення Акту, і дана обставина не впливає на результати прилюдних торгів.

21 березня 2016 року в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду представник стягувача заявила, що з доводами апелянта не погоджується, вважає їх безпідставними, а оскаржену ухвалу такою, що відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону. З огляду на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник третьої особи - ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив доводи апеляційної скарги з підстав викладених у запереченнях на апеляційну скаргу. Вважає, що ухвала господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі № 5004/1658/11 є законною та цілком обґрунтованою, у зв`язку з чим просить дану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" - без задоволення.

Представники боржника (скаржника) та третьої особи - АТЗВ ВТКФ "Буковинка" в судове засідання не з'явилися.

Окрім того, від ТзОВ "Поларт - Інвест" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 5004/1658/11 з огляду на те, що представник боржника 21 березня 2016 року перебуває у судовому засіданні господарського суду міста Києва для представництва інтересів боржника у справі № 910/31989/15, у якій явку останнього визнано обов'язковою.

Представники стягувача та третьої особи в судовому засіданні заперечили щодо задоволнення зазначеного клопотання з тих підстав, що право боржника щодо забезпечення участі у судовому засіданні свого представника не обмежене.

Судова колегія дійшла висновку, що подане відповідачем (боржником) клопотання задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики зхастосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права та можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника, згідно з частинами 1-5 ст. 28 ГПК України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні. (абз. 2 п. 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року).

Підставою для відкладення розгляду справи, апелянт називає перебування свого представника в іншому судовому засіданні, при цьому не зазначає в чому саме полягає необхідність участі його представника в судовому засіданні Рівненського апеляційного господарського суду.

У відповідності до вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобов'язанні добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи викладене, а також своєчасне повідомлення учасників судового процесу про проведення судового засідання, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення (Т.7 а.с. 114-121, 129-130), суд апеляційної інстанції вважає, що у останнього була можливість належним чином підготуватися до судового засідання та визначитись щодо особи, яка представлятиме його інтереси у судовому засіданні.

Окрім того, ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.03.2016р. у справі №5004/1658/11 не було визнано явку представника боржника в судове засідання обов'язковою.

Таким чином, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що у відповідності зі ст. 75 ГПК України апеляційна скарга підлягає розгляду за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, заслухавши пояснення представників стягувача та третьої особи, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги належить відмовити, а оскаржену ухвалу залишити без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням господарського суду Волинської області від 26.06.2013р. у справі №5004/1658/11 позов Публічного акціонерного товариства товариство "ОСОБА_2 Аваль" в особі Волинської обласної дирекції до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" про звернення стягнення на майно - предмет іпотеки в сумі 19 014 396, 28 грн. задоволено повністю. Вирішено стягнути заборгованість Акціонерного товариства закритого виду «Виробничоторгівельна кондитерська фірма «Буковинка» перед Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_2 Аваль» в особі Волинської обласної дирекції (43000, м. Луцьк, вул. Винниченка, 26, код 20128765) за генеральною кредитною угодою №010/08-11/1872 від 12.06.2007р. (з наступними змінами) в сумі 19 014 396, 28 грн., звернувши стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки відповідно до Договору іпотеки від 16.07.2007р., яке знаходиться у власності ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" (43001, Волинська область, м. Луцьк, вул. Володимирська, 57-А, код 35963631).

27.01.2014 р. господарським судом Волинської області видано наказ про примусове виконання рішення господарського суду Волинської області від 25.06.2013 р. та постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2013 р. у справі № 5004/1658/11 шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, яке знаходиться у власності ТзОВ «Поларт-Інвест», за адресою: м. Чернівці, вул. Миколи Ковальчука, 13, шляхом продажу на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

На виконанні відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України перебуває виконавче провадження №42934008 про примусове виконання наказу господарського суду Волинської області № 5004/1658/11-2 від 27.01.2014р. щодо звернення стягнення на нерухоме майно ТзОВ «Поларт-Інвест».

02 листопада 2015 року позивачем було отримано лист відповідача за вих. № 26560/01-06 від 26.10.2015р. про проведення електронних торгів щодо реалізації нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Чернівецька область, м. Чернівці, вул. Миколи Ковальчука, буд. 13 за початковою ціною продажу майна 13 567 650 грн.

11.11.2015р. проведено аукціон по лоту 106682 (уцінено лот 93342) з реалізації нерухомого майна (будівель та споруд), що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ковальчука Миколи, будинок 13.

В подальшому, 23.11.2015р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України ОСОБА_6 складено Акт № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмету іпотеки.

Як убачається з матеріалів справи, 7 грудня 2015 року ТзОВ "Поларт - Інвест" звернувся до господарського суду Волинської області із скаргою, відповідно до якої вважає дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 щодо складання акту № 42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р. протиправними, а сам Акт незаконним, у звязку з чим просить визнати такий акт недійсним (Т.6, а.с. 98-104).

Ухвалою господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 у задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовлено.

Переглядаючи оскаржену ухвалу суду першої інстанції від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 на предмет відповідності вимогам діючого законодавства та, зясовуючи питання щодо наявності підстав для задоволення скарги боржника на дії органу ДВС, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 106 ГПК України окремо від рішення місцевого господарського суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали місцевого господарського суду про розгляд скарг на дії (бездіяльність) органів Державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 5 ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Стаття 115 Господарського процесуального кодексу України визначає, що рішення господарського суду, які набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ч. 1 ст. 116 ГПК України виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Наказ видається стягувачеві або надсилається йому після набрання судовим рішенням законної сили. Накази про стягнення судового збору надсилаються до місцевих органів державної податкової служби.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, в тому числі наказів господарських судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Ч. 1 ст. 121-2 ГПК України визначає, що скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Предметом оскарження згідно скарги боржника на дії органу ДВС виступають, зокрема, дії державного виконавця щодо складання акта № 42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р.

Як убачається з наявної у матеріалах справи копії акта №42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки такий акт складено 23.11.2015р. (Т.6, а.с. 153-155).

З наявних у матеріалах справи копій судових актів колегія суддів встановила, що 17.11.2015р. господарським судом м. Києва по справі №910/29237/15 про визнання недійсними результатів електронних торгів винесено ухвалу про забезпечення позову, відповідно до якої заборонено ДП «Інформаційний центр» МЮУ вчиняти будь-які дії щодо оформлення результатів електронних торгів та підписувати протокол проведення електронних торгів від 11.11.2015 р. щодо лоту 106682 - нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Чернівці, вул. Ковальчука, 13; заборонено ВПВР ДВС України складати та затверджувати акт про проведені електронні торги та про реалізацію арештованого майна (Т.6, а.с. 199-203).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 16.12.2015р. у справі № 910/29237/15 скасовано заходи до забезпечення позову, які встановлені в ухвалі господарського суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у справі № 910/29237/15 (Т.6, а.с. 237-238).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення господарського суду м. Києва від 24.12.2015р. у справі № 910/29237/15, в межах якої було винесено ухвалу про забезпечення позову, відмовлено у задоволенні позову ТзОВ "Поларт - Інвест" до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними результатів електронних торгів (Т.6, а.с. 160-172).

Відповідачем до матеріалів справи долучено копію листа від 23.11.2015р. (№ 23/11-01), адресований Державній виконавчій службі України, відповідно до якого надано для негайного виконання ухвалу господарського суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у справі №910/29237/15 про забезпечення позову по справі №910/29237/15 за позовом ТзОВ "Поларт - Інвест" до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними результатів електронних торгів . Проте вказаний лист було подано до Міністерства юстиції України. а не до департаменту Державної виконавчої служби Мінюсту України (Т.6, а.с. 197,198).

В той же час, в матеріалах справи міститься копія супровідного листа від 24.11.2015р. за підписом представника ТзОВ "Поларт - Інвест", відповідно до якого державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України надано для виконання копію ухвали господарського суду м. Києва від 17 листопада 2015 року про забезпечення позову у справі №910/29237/15 за позовом ТзОВ "Поларт - Інвест" до Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними результатів електронних торгів (Т.6, а.с. 159).

Ураховуючи наведене, колегія суддів констатує, що боржником не надано однозначних доказів на підтвердження факту направлення органу ДВС на виконання ухвали господарського суду м. Києва від 17.11.2015 року у справі №910/29237/15 про забезпечення позову саме 23 листопада 2015 року, тобто станом на дату складення акта № 42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р.

Між тим, у матеріалах справи містяться докази, якими стверджується, що копію означеної вище ухвали про забезпечення позову було передано до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 24 листопада 2015 року, що спростовує твердження боржника про направлення такої ухвали до органу ДВС станом на дату складення оскарженого акта державного виконавця.

За таких підстав, скаржником не доведено у встановленому законом порядку наявність підстав для визнання акту № 42934008/17 державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки недійсним на підставі ухвали господарського суду м. Києва про забезпечення позову від 17.11.2015 р. у справі №910/29237/15.

Окрім того, колегія суддів суду апеляційної інстанції ураховує розяснення Пленуму Вищого господарського суду України, зазначені у п. 9. 12. постанови "Про судове рішення» від 23.03.2012 № 6, згідно яких у рішеннях про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження (іпотеки) господарські суди повинні зазначати дані, визначені в частині другій статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" і в частині першій статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України про іпотеку», проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах та у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Більш того, ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

У п. 4.3.6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012 року зазначено, що державний виконавець передає майно на реалізацію за ціною, визначеною судовим рішенням, без проведення визначення вартості чи оцінки такого майна, якщо вартість майна боржника визначено в рішенні суду.

За приписами ч. 2 ст. 43 Закону України "Про іпотеку" початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

З огляду на наведені вище положення діючого законодавства, колегія суддів відзначає, що початкову ціну нерухомого майна у даному випадку зазначено у рішенні господарського суду Волинської області від 25.06.2013 р. у справі №5004/1658/11, ураховуючи постанову Вищого господарського суду від 18.12.2013р. у даній справі, в розмірі 18 090 200 грн., що виключає наявність підстав для проведення оцінки нерухомого майна відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно відзначив, що державним виконавцем при передачі іпотечного майна на торги були дотримані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та Закону України «Про іпотеку».

Отже, за наведеного вище, колегія суддів не встановила правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Поларт-Інвест на дії старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України ОСОБА_6 щодо складання акту № 42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р.

Відтак, висновок суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні скарги на дії органу ДВС є цілком обґрунтованим та таким, що не суперечить закону.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З приводу доводів скаржника про порушення організатором прилюдних торгів вимог ст. 47 Закону України "Про іпотеку" у зв'язку із ненаправленням протоколу прилюдних торгів №128174 від 11.11.2015р. на адресу Департаменту виконавчої служби, а також щодо порушення державним виконавцем вимог закону шляхом складення акту №42934008/17 про реалізацію предмета іпотеки від 23.11.2015р. на підставі неналежним чином оформленого протоколу про проведення прилюдних торгів без направлення такого акту організатору торгів, то колегія суддів звертає увагу на таке.

Обставини наведеного змісту досліджувалися господарським судом міста Києва у справі №910/29237/15 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт - Інвест" до Державного підприємства "СЕТАМ" про визнання недійсним результатів електронних торгів, за результатами чого прийнято рішення про відмову у задоволенні позову. Вказане рішення набрало законної сили.

При цьому, судом було встановлено, що електронні торги проведені 11.11.2015 року з примусового виконання рішення Господарського суду Волинської області від 25.06.2013 року у справі №5004/1658/11 та постанови Вищого господарського суду України від 18.12.2013 року, на підставі Наказу від 27 січня 2014 року, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, що знаходиться адресою: м.Чернівці, вул.Миколи Ковальчука, 13, відбулись з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Разом з тим, господарський суд міста Києва вказав на те, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-1884цс15.

Між тим, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає за необхідне відзначити, що видача акту про реалізацію предмета іпотеки безпосередньо переможцю торгів, як і ненаправлення організатором торгів на адресу скаржника нотаріальної копії акту, не є беззаперечним доказом порушення процедури проведення торгів, оскільки вчинення таких дій мало місце після проведення торгів, що не впливає на результат їх проведення. Відтак, такі порушення, на які посилається скаржник, не можуть вплинути та не вплинули на процедуру проведення торгів, що виключає наявність порушень при складенні протоколу №128174 від 11.11.2015р. за результатами проведення прилюдних торгів.

З огляду на викладене вище, судова колегія не приймає до уваги доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, оскільки останні не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та суперечать положенням чинного законодавства.

За наведених вище підстав, колегією суддів не встановлено порушень або неправильного застосування норм процесуального чи матеріального права судом першої інстанції, які можуть бути підставою для скасування оскарженої ухвали в порядку статті 104 ГПК України.

Враховуючи вищевивказане, ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 належить залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу господарського суду Волинської області від 25.01.2016 р. у справі №5004/1658/11 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Поларт-Інвест" - без задоволення.

2. Справу №5004/1658/11 повернути в господарський суд Волинської області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Гулова А.Г.