ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.16р. Справа № 904/11194/15

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк", м. Київ

третя особа-1 без самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", м. Київ

про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним в частині та визнання кредитних зобов`язань припиненими

Суддя Мельниченко І.Ф.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. б/н від 17.09.15 р., представник;

від відповідача: ОСОБА_2; дов. № 22 від 26.01.2015 р., представник;

від третьої особи: ОСОБА_3; дов. № 09-32/462 від 20.07.2015 р., начальник юридичного відділу.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про визнання договору про відкриття кредитної лінії недійсним в частині надання кредиту в розмірі 4 444 181, 15 доларів США та визнання кредитних зобов'язань з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. припиненими.

10.03.15 р. позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просить викласти п. 7 позовних вимог в наступній редакції:

«Визнати припиненими зобовязання Товариства з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії» з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. в сумі 1 363, 52 доларів США.»

Решту позовних вимог залишити без змін та уточнень.

Зазначена вище заява прийнята господарським судом до розгляду.

Відповідач заперечує проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що Національним банком України не приймалось будь-яких рішень про те, що ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк» є спорідненими юридичними особами. Посилання ж позивача на рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, відповідач вважає необґрунтованими, оскільки, останні не встановлюють факт існування повязаності між ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк». Відповідач також вважає, що будь-яке порушення права чи законного інтересу позивача відсутнє.

В доповненнях до відзиву на позов відповідач посилається на те, що моментом укладення кредитного договору є досягнення сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору. Надання кредиту є виконанням умов Кредитного договору, та не повязане з моментом його укладення, відтак, на думку відповідача, ст. 52 Закону України № 2121-III не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки, регулює відносини щодо надання кредиту, а не щодо умов кредитного договору.

Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності.

Третя особа надала пояснення, відповідно до яких посилається на відсутність предмету спору та пропуск строку позовної давності.

Від позивача надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності, в якій останній посилається на те, що йому стало відомо про порушення свого права лише після прийняття Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку Рішень № 1082, № 1078, № 1090, № 1087, а саме, 24.07.15 р., у звязку з чим строк позовної давності не є пропущеним.

01.03.16 р. та 11.03.16 р. відповідачем подано заяви в порядку ст. 10571 Цивільного кодексу України, у яких останній просить суд: у разі задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені ч. 1 ст. 216 ЦК України та накласти арешт на майно, яке передане в забезпечення виконання зобов'язань.

Згідно ч. 1, 2 ст. 10571 Цивільного кодексу України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобов'язання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Розгляд зазначених вище заяв господарський суд вважає передчасним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

З огляду на викладене, заяви про накладення арешту на майно, яке передано в забезпечення виконання зобовязань, підлягають розгляду після набрання рішенням (про визнання недійсним договору в частині) законної сили.

У судових засіданнях 26.01.16 р. оголошувалась перерва до 18.02.16 р.; 10.03.16 р. до 15.03.16 р.

15.03.16 року в судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2012р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Коксотрейд» (Позичальник; позивач) та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_4 банк Сбербанк Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» (Банк-1; відповідач) укладено Договір про відкриття кредитної лінії №28-В/12/66/ЮО (Кредитний договір-1).

Відповідно до п. 1.1. вище зазначеного Договору, Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті (доларах США), надає Позичальнику кредитні кошти за рахунок Кредитної лінії на умовах договору, а Позичальник зобовязується використовувати Кредит на цілі, зазначені в п. 1.5. Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути наданий йому Кредит у розмірах та у терміни, зазначені в ст. 8 Договору, і виконувати інші умови договору.

Виконуючи умови Договору, Банк надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 4 444 181, 15 доларів США та 1 363, 52 доларів США, що підтверджується платіжними дорученнями № 30926484 від 05.09.2012 р. та № 311307774 від 06.09.2012 р., копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 37-38).

В п. 1.5. Кредитного договору-1 сторони встановили, що кредит надається на рефінансування заборгованості за Кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/19-3305/07, укладеним між позичальником та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Банк-2; третя особа) 10 серпня 2007 року (далі Кредитний договір -2).

Позичальник зобовязаний використовувати Кредит лише за цільовим призначенням, зазначеним в цьому пункті Договору, а також в будь-якому випадку не може використовувати надані йому за цим Договором кошти на цілі, що прямо або опосередковано заборонені законодавством України або його установчими документами.

05.09.2012 р. позивач перерахував грошові кошти в сумі 4 444 181, 15 грн., які отримані за Кредитним договором-1 в якості рефінансування заборгованості за Кредитним договором-2, про що свідчать платіжні доручення, копії яких залучено до матеріалів справи (а.с. 37-38).

Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, ПАТ «ОСОБА_4 банк Сбербанк Росії» та Публічне акціонерне товариство «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10 і більше відсотками їх статутного капіталу та внаслідок значного впливу на їх управління через афілійованих осіб контролерів, в підтвердження чого останній посилається на рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку.

Зважаючи на те, що заборгованість позивача перед третьою особою-1 за Кредитним договором-2 в сумі 4 444 181,15 доларів США була погашена позивачем за рахунок кредитних коштів, отриманих позивачем від відповідача, згідно з умовами Кредитного договору-1, позивач вважає, що Кредитний договір-1 слід визнати недійсним в частині надання кредиту в розмірі 4 444 181, 15 доларів США з підстав його невідповідності вимогам ч. 5 ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Крім того, позивач просить визнати припиненими зобовязання ТОВ «Коксотрейд» перед ПАТ «Сбербанк» з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Договором про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. в сумі 1 363, 52 доларів США.

Заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1. ст.215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Спеціальним законом, що регулює діяльність банків в Україні, та встановлює обмеження у сфері кредитування, що здійснюється установами банків, є Закон України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-ІП, який до даних правовідносин застосовується в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про банки та банківську діяльність», угоди, що здійснюються з пов'язаними з банком особами (далі - пов'язані особи), не можуть передбачати більш сприятливі умови, ніж угоди, укладені з іншими особами. Угоди, укладені банком із пов'язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення.

Для цілей цього Закону пов'язаними особами є:

1) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів правління банку;

2) особи, які мають істотну участь у банку;

3) керівники юридичних осіб, які мають істотну участь у банку;

4) керівники та контролери споріднених осіб банку;

5) керівники та контролери афілійованих осіб банку;

6) афілійовані особи банку;

7) споріднені особи банку;

8) асоційовані особи будь-якої фізичної особи, зазначеної в пунктах 1 - 5 цієї частини;

9) юридичні особи, у яких асоційовані особи, визначені в пункті 8 цієї частини, є керівниками або контролерами.

Банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобов'язань перед пов'язаною особою банку; придбання активів пов'язаної особи банку, за винятком продукції, що виробляється цією особою; придбання цінних паперів, розміщених чи підписаних пов'язаною особою банку.

Позивачем до матеріалів справи залучено копії рішень Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1082 та № 1090 від 24.07.2015 р. (а.с. 62-71), відповідно до яких на підставі Рішень № 1078 та № 1087 анульовано ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», з огляду на наступне:

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1078 від 24.07.15 р. встановлено, що прямим власником ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" з часткою у статутному капіталі банку 100 відсотків обноосібно є ВАТ "Сбербанк Росії". Опосередкованим власником ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" з істотною участю у розмірі 50 % є Центральний банк Російської Федерації, який зареєстрований за законодавством Російської Федерації - держави, що здійснює збройну агресію проти України та є прямим власником ВАТ "Сбербанк Росії" з часткою у розмірі 50,000000004% статутного капіталу цього банку.

Таким чином, особи Російської Федерації - ВАТ "Сбербанк Росії" та Центральний банк Російської Федерації, а також держава Російська Федерація здійснюють контроль (вирішальний вплив) на діяльність ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії".

Рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку № 1087 від 24.07.2015 визначено, що прямим власником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з часткою у статутному капіталі банку 99,0854% є Державна корпорація "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)", яка зареєстрована за законодавством Російської Федерації - держави, що здійснює збройну агресію проти України.

Опосередкованим власником ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" з істотною участю у розмірі 99,0854% є Російська Федерація - держава, що здійснює збройну агресію проти України.

Таким чином, особи Російської Федерації - Державна корпорація "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)", а також держава Російська Федерація здійснюють контроль (вирішальний вплив) на діяльність ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" шляхом прямого та опосередкованого володіння часткою у розмірі більше 50% у статутному капіталі ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-ІП в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, визначено, що контроль - можливість здійснювати вирішальний вплив на управління та/або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння однією особою самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння можливість здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

На офіційному сайті Національного банку України оприлюднено інформацію про власників істотної участі у Публічному акціонерному товаристві "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" станом на 01.01.2013. Відповідно до вказаної інформації Відкритому акціонерному товариству "Сбербанк Росії" належить частка 100% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії". В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, Центральному банку Російської Федерації належить 50,000000004% статутного капіталу Відкритого акціонерного товариства "Сбєрбанк Росії".

Крім того, на офіційному сайті Національного банку України оприлюднено інформацію про власників істотної участі в Публічному акціонерному товаристві "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" станом на 01.01.2013. Відповідно до вказаної інформації Державній корпорації "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)" належить частка 97,85% статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк". В свою чергу, відповідно до вказаної інформації, державі Російська Федераціія належить 100% статного капіталу Державної корпорації "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності (Зовнішекономбанк)".

За змістом ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" контролер - фізична або юридична особа, щодо якої не існує контролерів - фізичних осіб та яка має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або діяльність юридичної особи шляхом прямого та/або опосередкованого володіння самостійно або спільно з іншими особами часткою в юридичній особі, що відповідає еквіваленту 50 чи більше відсотків статутного капіталу та/або голосів юридичної особи, або незалежно від формального володіння здійснювати такий вплив на основі угоди чи будь-яким іншим чином.

Щодо спільних контролерів відповідача та третьої особи, то ними відповідно до загальнодоступних даних та публічної інформації є:

1) ОСОБА_5 - з 16.12.2011 і до теперішнього часу є Міністром фінансів Російської Федерації, Головою Національної фінансової ради Центрального банку Російської Федерації , ОСОБА_6 Спостережної ради Державної корпорації "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності" (Зовнішекономбанк), ОСОБА_6 Безпеки Російської Федерації

2) ОСОБА_7 - з квітня 2004 року по червень 2013 року перший заступник голови Центрального банку Російської Федерації, з 24.06.2013 і до теперішнього часу Міністр економічного розвитку Російської Федерації, член Національної фінансової ради Центрального банку Російської Федерації, з серпня 2013 року член Спостережної ради Державної корпорації "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності" (Зовнішекономбанк).

3) ОСОБА_8 з травня 2012 року по червень 2013 року Міністр економічного розвитку Російської Федерації, з червня 2012 року член Спостережної ради Державної корпорації "ОСОБА_4 розвитку та зовнішньоекономічної діяльності" (Зовнішекономбанк), з липня 2012 року член Національної фінансової ради Центрального банку Російської Федерації, з 24.06.2013 і до теперішнього часу помічник Президента Російської Федерації.

Згідно із ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 07.12.2000 № 2121-III в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, істотна участь - пряме та/або опосередковане володіння однією особою самостійно чи спільно з іншими особами 10 і більше відсотками статутного капіталу та/або права голосу акцій, паїв юридичної особи або незалежна від формального володіння можливість значного впливу на управління чи діяльність юридичної особи.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що споріднена особа - юридична особа, яка має спільних з банком власників істотної участі.

З огляду на викладене, господарський суд приходить до висновку про те, що ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є спорідненими особами внаслідок опосередкованого володіння державою Російська Федерація 10-ма і більше відсотками їх статутного капіталу, а також внаслідок незалежної від формального володіння можливості значного впливу на їх управління та діяльність, зокрема, через афілійованих осіб контролерів.

Як вже зазначено вище, матеріали справи містять докази, які свідчать про те, що частина отриманого кредиту за кредитним договором № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладеним позивачем з ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії", в сумі 4 444 181, 15 доларів США була спрямована на погашення заборгованості за кредитним договором № 15-93/19-3305/07 від 10.08.2007 р., укладеним позивачем з ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк".

Зважаючи на те, що при укладенні Кредитного договору - 1, порушено вимоги ст. 52 Закону України "Про банки і банківську діяльність", згідно з якою банку забороняється надавати кредити будь-якій особі для погашення цією особою будь-яких зобовязань перед повязаною з банком особою, вимоги позивача щодо визнання Кредитного договору № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р. недійсним в частині надання кредиту в розмірі 4 444 181, 15 доларів США слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вимоги позивача щодо визнання припиненими його зобовязання перед ПАТ «ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії» з повернення суми кредиту та відсотків за користування ним за Кредитним договором-1 в сумі 1 363, 52 доларів США, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору встановлюються на підставі доказів.

При цьому, в силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які б свідчили про те, що кредитні кошти в сумі 1 362, 52 доларів США, які отримані позивачем за Кредитним договором-1 не були спрямовані на погашення кредитних зобовязань позивача за Кредитним договором-2, до матеріалів справи надано не було, як не надано і доказів, які б підтверджували протилежне.

З огляду на викладене, господарський суд вважає недоведеними позовні вимоги в цій частині, в звязку з чим в їх задоволені слід відмовити .

Посилання відповідача на те, що відповідно до «Положення про визначення повязаних з банком осіб», затвердженого постановою Правління Національного банку України №315 від 12.05.15 р., визначення фізичних та юридичних осіб повязаними з банком, віднесено до компетенції Національного банку України, а не до компетенції суду, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція суддів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі, а отже, суд має підстави та право зробити власний висновок із вказаного вище питання.

Крім того, слід зазначити про те, що Постанова № 315, на яку посилається відповідач, прийнята лише 12.05.2015 р., тобто, вже після укладення сторонами спірного договору.

Отже, електронне повідомлення № В/26-0004/967 від 27.01.16 р. Національного банку України, у якому повідомляється про те, що НБУ не приймалось рішення станом на 04.09.2012 р. щодо визнання повязаними ПАТ «Сбербанк» та ПАТ «Промінвестбанк», відповідно до вимог ст. 52 ЗУ «Про банки та банківську діяльність», на яку посилається відповідач, не спростовує доказів, які залучено до матеріалів справи, а свідчить лише про те, що на час укладення спірного договору «Положення про визначення повязаних з банком осіб» взагалі не існувало.

Посилання відповідача на пропуск строку позовної давності, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015р. №1082, №1078, №1090 та №1087, які підтверджують доводи позивача, були прийняті лише 24.07.15 р.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачу стало відомо про обставини порушення його прав з моменту прийняття Рішень Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку від 24.07.2015 №1082, №1078, №1090 та №1087. Крім того, в будь-якому випадку початок перебігу позовної давності не може розпочинатися раніше дати 01.01.2013, яка є датою, на яку було складено ПАТ "ОСОБА_4 банк Сбербанку Росії" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" інформацію про власників істотної участі, та яка в подальшому була оприлюднена на офіційному сайті Національного банку України і використовується як доказ у справі.

Доказів, які б свідчили про наявність у позивача раніше ніж за три роки до звернення до суду з цим позовом інформації, яка дала йому підстави вважати, що ПАТ "Сбербанк" та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" є пов'язаними особами, суду надано не було.

Не приймаються судом до уваги і посилання третьої особи на пропуск строку позовної давності, оскільки, заява про сплив позовної давності, зроблена будь-якою іншою особою, крім сторони у спорі, не є підставою для застосування судом позовної давності. Так, приписами п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 р. встановлено, що частиною четвертої статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, користуються процесуальними правами сторони (за певними винятками); при цьому права сторони, визначені, зокрема, статтею 22 та іншими нормами цього Кодексу, є саме процесуальними, в той час як згаданий припис статті 267 ЦК України є нормою права матеріального і не може розумітися як можливість застосування господарським судом позовної давності за заявами зазначених третіх осіб.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 256, 257, 261, 598, 1054, 10571 Цивільного кодексу України, ст. 22, ч. 5 ст. 52 Закон України "Про банки і банківську діяльність", ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Визнати Договір про відкриття кредитної лінії № 28-В/12/66/ЮО від 04.09.2012 р., укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (49000, м. Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, 2, офіс 510А, Ідентифікаційний код 30962083) та Публічним акціонерним товариством "ОСОБА_4 Сбербанку Росії" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, Ідентифікаційний код 25959784) недійсним в частині надання кредиту в розмірі 4 444 181, 15 доларів США.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_4 Сбербанку Росії" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 46, Ідентифікаційний код 25959784) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Коксотрейд" (49000, м. Дніпропетровськ, Катеринославський бульвар, 2, офіс 510А, Ідентифікаційний код 30962083) 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять гривень) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено: 23.03.16 р.

Суддя ОСОБА_9