ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 922/6038/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Кузнєцовій І.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №397 Х/1-7) на рішення господарського суду Харківської області від 26.01.16 у справі

за позовом ТОВ "Вікторія", м. Харків,

до Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма", м. Ізюм,

про стягнення 73 784,04 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Вікторія" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" заборгованості за Договором на надання послуг від 05.03.2012 року у загальному розмірі 73784,04 грн., у тому числі: 72712,06 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції; 1071,98 грн. - 3% річних. Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 11218,00 грн., у тому числі: 1218,00 грн. витрат з оплати судового збору; 10000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року (суддя Кухар Н.М.) позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Благоустрій міста Ізюма" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" 54800,00 грн. основного боргу; 8763,77 грн. інфляційних втрат; 995,41 грн. - 3% річних; 5000,00 грн. витрат на правову допомогу; 1065,72 грн. судового збору.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вищенаведене рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача у відзиві та в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

На думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Крім того, суд приймає до уваги, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

05.03.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Вікторія" (позивачем) та Комунальним підприємством "Благоустрій міста Ізюма" (відповідачем) було укладено Договір б/н на надання послуг, згідно п. 1.1. якого позивач (виконавець) зобов'язався надати послуги по здійсненню складування, розрівняння та ущільнення побутових відходів на полігоні твердих побутових відходів, що знаходяться на території Малокамишувахської сільської ради Ізюмського району Харківської області, як частину робіт із захоронення твердих побутових відходів.

Відповідно до п. 2.2. Договору, замовник зобов'язаний прийняти послуги виконавця у визначений сторонами час дії Договору та здійснити оплату послуг виконавця в порядку і в строки, передбачені цим Договором.

Згідно Додаткової угоди від 07.08.2012р. до Договору, вартість послуг на рік не може перевищувати 59800,00 грн.

Як зазначає позивач, у 2012 році послуги за Договором були оплачені відповідачем у повному обсязі.

Відповідно до п. 6.1. Договору, даний Договір укладений з 05.03.2012р. по 31.12.2012р. Після закінчення строку дії Договору при відсутності заперечень сторін договір вважається пролонгованим на один календарний рік на тих самих умовах.

Оскільки жодна із сторін не заявила заперечень, правовідносини за Договором були продовжені на 2013 рік на тих же саме умовах, відповідно до п. 6.1. Договору.

У пункті 4.2. Договору сторони визначили, що оплата послуг виконавця здійснюється замовником після підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг за результатами виконання цього Договору, згідно з виставленим виконавцем рахунком або без нього.

Для оплати послуг, наданих відповідачу (замовнику) у 2013 році, 02.12.2013р. позивачем (виконавцем) був виставлений рахунок-фактура за № 1202/01 на загальну суму 59800,00 грн., з урахуванням ПДВ.

З умов Договору б/н від 05.03.2012р. (п. 4.1.) вбачається, що вартість послуг виконавця є договірною та визначається щомісячно згідно калькуляції, яка направляється виконавцем замовнику.

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідні калькуляції щомісячно позивачем відповідачу не надсилались. Проте, вартість наданих у 2013 році послуг була визначена позивачем у рахунку-фактурі № 1202/01 від 02.12.2013р. та не перевищувала суми, яка була визначена сторонами за домовленістю, згідно Додаткової угоди від 07.08.2012р. до Договору на надання послуг б/н від 05.03.2012р.

Також позивачем було направлено відповідачу для підписання Акт № 1202/01 здачі-прийняття робіт, що були проведені по рахунку № 1202/01 від 02.12.2013р.

З пояснень відповідача вбачається, що Акт здачі-прийняття робіт № 1202/01 від 02.12.2013р. не був підписаний КП "Благоустрій міста Ізюм", у зв'язку з неякісним виконанням позивачем наданих послуг.

Відповідач зазначає, що про неякісне виконання зобов'язань по Договору позивача було повідомлено належним чином, на підтвердження чого відповідач надав суду копію вимоги-повідомлення від 15.10.2013р. вих. № 559.

Отримання вищевказаної вимоги-повідомлення позивачем заперечується; доказів направлення її на адресу позивача відповідачем господарському суду першої інстанції не надано, у зв'язку з чим місцевий господарський суд вірно не прийняв дану вимогу-повідомлення у якості доказу належного повідомлення виконавця щодо неякісного надання послуг.

Щодо наданої відповідачем разом з апеляційною скаргою до Харківського апеляційного господарського суду копії вимоги-повідомлення від 15.10.2013р. вих. № 559 та копії фіскального чеку № 8097, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше, копія фіскального чеку № 8097 не може бути доказом направлення відповідачем на адресу позивача саме вимоги-повідомлення від 15.10.2013р. вих. № 559, оскільки опису вкладення до листа відповідачем не надано. При цьому, слід звернути увагу і на те, що в матеріалах справи відсутні повідомлення про отримання цього поштового відправлення позивачем, та взагалі інформація, про подальший рух такого поштового відправлення.

По-друге, відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Подані відповідачем до суду апеляційної інстанції копія фіскального чеку № 8097 відповідачем господарському суду першої інстанції не надавалась, пояснень щодо неможливості подання таких документів суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього відповідач не надав.

Таким чином копія фіскального чеку № 8097, а також інші документи, подані відповідачем разом з апеляційною скаргою, враховуючи положення частини 1 статті 101 Господарського процесуального не приймаються колегією суддів.

Відповідно до п. 5.2. Договору б/н від 05.03.2012р. на надання послуг, у випадку відсутності письмових повідомлень замовника до виконавця щодо неякісного виконання працівниками виконавця своїх зобов'язань по цьому Договору, послуги по цьому Договору вважаються наданими виконавцем замовнику у повному обсязі.

Факт надання позивачем послуг, визначених Договором б/н від 05.03.2012р., у 2013 році підтверджується Договором № 090303у від 02.09.2012р., укладеним позивачем, як замовником, з ТОВ "Проксі Плюс", як виконавцем, щодо надання послуг з благоустрою на полігоні твердих побутових відходів, що знаходиться на території Малокамишувахської сільської ради Ізюмського району Харківської області, який діяв протягом 2013 року; наказом № 12-19/1 від 19.12.2012р.; відповідними нарядами на роботу, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що платіжним дорученням № 644 від 18.12.2013р. відповідачем було перераховано на рахунок позивача 5000,00 грн. за послуги згідно рахунку № 1202/01 від 02.12.2013р.

Відповідач проти факту перерахування грошових коштів за надані позивачем у 2013 році послуги заперечує, посилаючись на те, що гроші в сумі 5000,00 грн. були помилково перераховані на рахунок позивача платіжним дорученням № 644 від 18.12.2013р.

Проте, з вимогою про їх повернення (лист від 17.09.2014р. № 368) відповідач звернувся до позивача лише через дев'ять місяців після перерахування коштів. Повторна вимога про повернення цих коштів була надіслана відповідачем позивачу листом від 10.04.2015р. за № 270.

Позивач зазначає, що будь-якої кореспонденції від відповідача не отримував. Доказів отримання поштової кореспонденції позивачем відповідач суду не надав.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що надання послуг позивачем підтверджується наявними у матеріалах справи доказами; Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1202/01 від 02.12.2013р. не підписаний відповідачем без надання будь-яких зауважень до якості виконаних робіт, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, враховуючи приписи п. 5.2. Договору б/н від 05.03.2012р., дійшов вірного висновку про те, що позивач виконав свої зобов'язання з надання послуг за цим Договором у повному обсязі.

Проте, відповідач повної оплати за Договором не здійснив, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої становить 54800,00 грн. (з урахуванням часткової оплати в сумі 5000,00 грн.).

11.02.2015р. позивачем було надіслано на адресу відповідача вимогу від 10.02.2015р. щодо підписання Акту № 1202/01 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.12.2013р. та оплати послуг у сумі 54800,00 грн. У своїй вимозі позивач попередив відповідача про те, що у разі невиконання зобов'язання з оплати послуг протягом 7 днів з дня її отримання ТОВ "Вікторія" буде вимушено звернутися до суду про стягнення боргу. Вимогу позивача було отримано відповідачем 17.03.2015р., про що свідчить роздруківка з сайту ДП "Укрпошта", копія якої була додана позивачем до позовної заяви.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 7 цієї статті передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином, не допускаються.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною другою даної статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевказаної статті позивачем було здійснено нарахування інфляційних втрат за період з березня по жовтень 2015 року в розмірі 17912,06 грн., а також 3% річних за цей же період у розмірі 73784,04 грн.

Як вірно зазначає місцевий господарський суд, з розрахунку інфляційних втрат, здійсненого позивачем, вбачається, що позивачем помилково було визначено у якості початку періоду прострочення заборгованості - березень 2015 року, оскільки, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, обов'язок з оплати наданих послуг у відповідача виник 24.03.2015р., тобто через 7 днів після отримання вимоги від позивача (вимога отримана 17.03.2015р.). При цьому слід враховувати, що сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Тобто, початком періоду індексування заборгованості, яка мала бути сплаченою 24.03.2015р. є квітень 2015р. Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2012р. № 52/30.

Перерахувавши інфляційні втрати за період з квітня 2015 року по жовтень 2015 року включно, колегія суддів зазначає, що місцевим господарським судом вірно зазначено, що розмір інфляційних втрат за цей період, з урахуванням сукупного індексу інфляції - 115,99, становить 8763,77 грн.

Також, позивачем при здійсненні розрахунку 3% річних було необґрунтовано враховано у період прострочення заборгованості усі дні березня 2015 року, не зважаючи на те, що обов'язок по сплаті боргу, згідно отриманої 17.03.2015р. вимоги, виник у відповідача лише 24.03.2015р.

Тобто, у даному випадку початком періоду нарахування процентів річних слід вважати - 25.03.2015р.

Після перерахування 3% річних за період з 25.03.2015р. по 31.10.2015р., колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення 3% річних за вказаний період у розмірі 995,41 грн.

Таким чином, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем склав 64559,18 грн., у тому числі: 54800,00 грн. основного боргу, 8763,77 грн. інфляційних втрат та 995,41 грн. - 3% річних.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вікторія" в частині стягнення 54800,00 грн. основного боргу, 8763,77 грн. інфляційних втрат та 995,41 грн. - 3% річних обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню, а в частині стягнення 9148,29 грн. інфляційних втрат та 76,57 грн. процентів річних слід відмовити як необґрунтованих.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн., слід зазначити наступне.

Відповідно до розділу VІ Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є пов'язані з розглядом справи в господарському суді витрати, які складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, сплати послуг перекладача, адвоката, та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав копію Договору про надання правової допомоги № 9-11/15 від 12.11.2015р.; копію свідоцтва про право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською діяльністю № 932; витяг з Реєстру платіжних документів Адвокатського об'єднання "ЛєдаПраво" за період з 27.11.2015р. по 30.11.2015р., який свідчить про сплату за надання правової допомоги згідно Договору № 9-11/15 від 12.11.2015р. в сумі 10000,00 грн.

Відповідно до п. 1.1. Договору № 9-11/15 від 12.11.2015р., Адвокатське об'єднання "ЛєдаПраво" за дорученням позивача прийняло на себе зобов'язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, у тому числі: правовий аналіз спору з КП "Благоутрій міста Ізюма" (п. 2.1.1.), складання необхідних документів для звернення до суду (п. 2.1.2.), здійснення необхідних дій для збору інформації для виконання доручення (п. 2.1.3.), участь у судових засіданнях (п. 2.1.4.), отримання необхідних документів для виконання доручення, в тому числі в судових органах (п. 2.1.5.).

Згідно п. 2.4. Договору, для надання правової допомоги клієнту (позивачу) Адвокатським об'єднанням призначено адвоката ОСОБА_1.

Відповідно до п. 6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано обґрунтованого розрахунку вартості наданих послуг.

Крім того, місцезнаходженням Адвокатське об'єднання "ЛєдаПраво" є м.Харків, у зв'язку з чим прибуття адвоката ОСОБА_1 до господарського суду Харківської області для прийняття участі у судових засіданнях не потребувало витрат на службові відрядження.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що ціна заявленого позову становить 73784,04 грн., а також враховуючи, що в частині позовних вимог судом відмовлено через невірний розрахунок позивачем штрафних санкцій, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про необхідність задоволення вимог щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн., в іншій частині витрат на правову допомогу слід відмовити, у зв'язку з несорозмірністю з позовними вимогами та не підтвердженням належними доказами вартості надання таких послуг.

Беручи до уваги всі наведені обставини в їх сукупності, судова колегія дійшла висновку, що під час розгляду справи господарським судом першої інстанції фактичні обставини справи встановлені на основі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів, висновки суду відповідають обставинам справи та їм надана правильна юридична оцінка, прийняте рішення відповідає нормам чинного законодавства та підстав для його скасування не вбачається, а тому - апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 26.01.2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 21.03.2016 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Пелипенко Н.М.