ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р.Справа № 922/6654/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Сальнікової Г.І.

при секретарі судового засідання Гончарові В.В.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зодіак-СБ" (м. Київ)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (с. Іванівка, Харківська обл.)
про стягнення 146 394,19 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - ОСОБА_1 (дов. б/н від 05.01.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Зодіак-СБ", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" на свою користь заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором про надання охоронних послуг №37 від 24.07.2015. Відповідно вимог позовної заяви, заявлена до стягнення сума заборгованості становить 146 394,19 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором про надання охоронних послуг №37 від 24.07.2015 щодо своєчасної оплати за надані послуги. Судові витрати просить суд покласти на відповідача.

09.03.2016 до канцелярії суду (вх. №7580) від представника позивача надійшов оригінал клопотання про продовження строку розгляду справи, який був розглянутий в попередньому судовому засіданні.

11.03.2016 на електронну адресу суду () від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, в якому позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ГПК України участь в господарських засіданнях визначена як право, а не обовязок сторони по справі.

Суд, дослідивши клопотання представника позивача про розгляд справи без його участі, вважає за можливе задовольнити його.

Представник позивача в судове засідання 14.03.2016 не з'явився, витребуваних судом документів не надав. Про час і місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, яке долучене судом до матеріалів справи.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.03.2016 проти позову заперечив.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст.75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовною заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зодіак-СБ" (охорона) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (замовник) було укладено договір про надання охоронних послуг №37.

Відповідно до п.1.1 договору, замовник замовляє, а охорона надає охоронні послуги, а саме приймає під охорону майно замовника, яке належить йому на праві власності або на інших законних підставах, та визначено в дислокації об'єктів (додаток №1 до даного договору).

Згідно п.1.3. договору, замовник бере на себе зобов'язання приймати послуги та своєчасно і у повному обсязі здійснювати розрахунки, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до розділу 3 договору, охорона надає послуги замовнику з першого дня чинності даного договору, здійснюючи функцію нагляду за об'єктом, що охороняється.

Відповідальність охорони по цьому договору настає з моменту підписання сторонами двостороннього акту приймання передачі об'єкту під охорону, що є невід'ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 4.2 договору, оплата замовником вартості послуг здійснюється щомісячно до 5-го числа місяця, що слідує за звітним. Оплата здійснюється в безготівковому порядку, шляхом перерахування суми грошових коштів, визначених договором, на поточний рахунок охорони після попеднього надання охороною рахунка для здійснення оплати або без такого.

Згідно п. 6.3 договору, замовник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі здійснювати розрахунки з охороною за послуги по цьому договору, в порядку та у строки, визначені розділом 4 цього договору.

П. 7.1 договору сторонами узгоджено, що акт надання послуг складається щомісячно і передається охороною замовнику для підписання. При неотриманні акту наданих послуг замовник повинен звернутись до охорони з вимогою про надання такого акту. Якщо замовник не звернувся до охорони з вимогою про надання акту наданих послуг до 3-го числа місяця, що слідує за звітним, то акт вважається отриманим замовником. Замовник повинен підписати акт наданих послуг відповідно до умов даного договору не пізніше 3 числа місяця, наступного за звітним.

Не підписання акту наданих послуг замовником не підтверджує факту не надання послуг охороною за звітний період.

Згідно листа Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" вих. №368 від 22.10.2015, позивача було повідомлено про розірвання договору з 27.10.2015.

Фактично договір було розірвано з 01.11.2015 та пости охорони було знято 01.11.2015, згідно акту зняття постів та додаткової угоди б/н від 30.10.2015 про розірвання договору з 01.11.2015.

Судом встановлено, що акт зняття постів і додаткова угода про розірвання договору були надіслані цінним листом з описом і повідомленням про вручення та були отримані відповідачем 09.12.2015. Крім того, позивач направив відповідачу акти надання послуг за весь період дії договору. На день звернення з позовом до суду жодної відповіді від відповідача не надійшло.

Судом встановлено, що позивач виконав свої обов'язки у повному обсязі, проте відповідач в порушення норм чинного цивільного та господарського законодавства України, не виконав взяті на себе зобов'язання передбачені договором про надання охоронних послуг №37 від 24.07.2015 щодо своєчасної оплати за надані послуги.

Таким чином, позивач змушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 129 Конституції України встановлює, що судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства.

У відповідності до ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оцінивши договір, з якого виникли права та обов'язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги вимоги ст. 526 Цивільного Кодексу України, а саме те, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, враховуючи те, що відповідач не надав суду жодного документу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача про стягнення заборгованості за надані охоронні послуги по договору про надання охоронних послуг №37 від 24.07.2015 в розмірі 138072,04 грн. правомірна, обґрунтована, така, тому підлягає задоволенню.

Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення в постанові ВГСУ від 24.09.2012 по справі №5002-25/3250.1-2011.

Стосовно заявленої до стягнення у позові пені в сумі 8322,15 грн. суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.ст.193, 198 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених законом або договором.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), а у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", пеня обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 4.3. договору, у разі, якщо замовник прострочив виконання грошового зобов'язання щодо здійснення обов'язкової і повної оплати послуг в строки, передбачені п. 4.2. даного договору, охорона нараховує замовнику штраф у розмірі 0,5 % від загальної суми заборгованості на день нарахування, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожний день прострочення.

Перевіривши зроблений позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача пені в сумі 8322,15 грн. підлягає задоволенню як правомірна.

Відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 44 та статті 49 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 2195,91 грн., оскільки з його вини спір було доведено до суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сантагро" (62521, Харківська обл., Вовчанський р-н., село Іванівка; ; р/р 3901 в АБ "Південний" МФО №320917; ІПН 83) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зодіак-СБ" (02091, м. Київ, вул. Харківське шосе, 144Б; ; р/р №9 в АТ "ОСОБА_2 Аваль", МФО 380805) основну суму заборгованості у розмірі 138072,04 грн., суму пені в розмірі 8322,15 грн. та суму судового збору в розмірі 2195,91 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_3