РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/28349/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Авто»
доПублічного акціонерного товариства «Дельта Банк»
проприпинення зобов'язання заставодавця за договором застави
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Запорізький автомобільний завод»

Головуючий суддя Підченко Ю.О.

Судді Ващенко Т.М.

Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Карпов С.Б. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;
третя особа: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Авто» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення зобов'язання за договором застави № НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не має можливості вести економічну діяльність та реалізовувати правомочності щодо майна та активів, які передані в заставу та знаходяться на території проведення АТО, Автономної республіки Крим, внаслідок чого ТОВ «Фалькон-Авто» позбавлене можливості виконувати зобов'язання за Договором застави № НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.11.2015р. порушено провадження у справі №910/28349/15, розгляд справи призначено на 04.12.2015 р.

Представник позивача в судове засідання 04.12.2015р. не з'явився, проте через відділ діловодства суду надав клопотання про відкладення розгляду справи в межах строків, а також звернувся до суду із клопотанням про продовження строку розгляду спору відповідно до ст. 69 ГПК України.

Представник відповідача у судове засідання 04.12.2015р. з'явився, проти позову заперечив, вважав, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними по викладеним у відзиві доводам, а тому у їх задоволенні просив відмовити.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2015р. з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи на 15.01.2016р.

15.01.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про призначення колегіального розгляду справи №910/28349/15.

Також, 15.01.2016р. представник позивача звернувся із клопотанням про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод», відповідно до ст. 27 ГПК України. Позивач вважає, що прийняте рішення по даній справі може вплинути на права та обов'язки Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод». Разом із вищевказаним клопотанням, позивач клопоче перед судом про витребування доказів, а саме витребувати у Приватного акціонерного товариства «Запорізький автомобілебудівний завод» оригінали або належним чином засвідчені копії Договору кредитної лінії №НКЛ-2019631 та всіх додаткових угод про зміни та доповнення до зазначеного договору.

Представником відповідача 15.01.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надано додаткові пояснення до відзиву по справі. Окрім того, надано клопотання про здійснення фіксування судового процесу. Судом задоволено вказане клопотання відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 15.01.2016р. підтримав подані клопотання, надав усні пояснення по справі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.01.2016р. заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у позові.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2016р. були задоволені клопотання позивача та залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Приватне акціонерне товариство «Запорізький автомобілебудівний завод», а також зобов'язано останнього надати суду оригінали або належним чином засвідчені копії Договору кредитної лінії №НКЛ-2019631 та всі додаткові угоди про зміни та доповнення до зазначеного договору.

Клопотання позивача про колегіальний розгляд справи також задоволено, та ухвалено проводити розгляд справи у колегіальному складі суду. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ від 16.01.2016р. призначено склад колегії суддів для розгляду даної справи у складі: Підченка Ю.О.- головуючого, Ващенко Т.М., Босий В.П.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2016р. справу №910/28349/15 призначено до розгляду на 17.02.2016р.

Представник позивача у судовому засіданні 17.02.2016р. наполягав на позові, вимоги ухвали суду від 15.01.2016 р. не виконав, а саме не надав докази надсилання позовної заяви на адресу третьої особи, у зв'язку з чим усно клопотав перед судом про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 17.02.2016р. представник позивача усно, а потім письмово надав заяву про відвід суддів згідно ст.20 ГПК України, а саме судді Ващенко Т.М. та судді Босий В.П. Мотивами даної заяви вважає, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувають справи: №910/21785/15, №910/21789/15, №910/27809/15 з аналогічних справ та підстав позову, які розглядалися та (або) розглядаються вищезазначеними суддями.

Представник відповідача у судовому засіданні 17.02.2016р. проти позову заперечує, надав усні пояснення по справі.

Представник третьої особи в судове засідання 17.02.2016р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 15.01.2016р. не виконав.

Розглянувши вищевказану заяву, суд перебуваючи в нарадчій кімнаті відповідно до припису ст.82-1 ГПК України встановив, що наведені обставини які зазначенні в заяві про відвід суддів не свідчать про наявність підстав передбачених ст.20 ГПК України, а тому у задоволені заяви про відвід суддів відмовлено, про що постановлено ухвалу господарського суду міста Києва від 17.20.2016р.

З метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника третьої особи, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, суд відклав розгляд справи на 15.03.2016р.

15.03.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові докази по справі про передачу дилерам автомобілів.

Окрім того, 15.03.2016р. від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів та залучення до участі у справі третіх осіб. В обґрунтування вказаного клопотання позивач посилається на те, що предмет застави за Договором №НКЛ-2019631/S4 не знаходиться на зберіганні у позивача, постійним місцем знаходження предмету застави значаться торгові точки дилерів - ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО», а тому позивач не має можливості здійснювати свої правомочності щодо майна, яке перебуває в заставі відповідно до Договору №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р. Позивач вказує, що не має доступу до первинних бухгалтерських документів, фінансових документів, розпорядчих актів посадових осіб товариств, актів прийому-передачі, укладених з іншими юридичними особами договорів та іншої документації вказаних товариств з огляду на окупацію АР Крим та проведення антитерористичної операції в межах Донецької та Луганської областей.

З огляду на вказане, позивач просить суд витребувати докази у справі шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі Інтернет, у якому витребувати у ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» первинні бухгалтерські документи, фінансові документи, розпорядчі акти посадових осіб товариств, акти приймання-передачі, укладені з іншими юридичними особами за Договором застави №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р. - товарів в обороті, транспортних засобів зазначених моделей, що знаходяться за такими адресами (точками) реалізації автомобілів:

- у ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» - Автономна Республіка Крим: м. Сімферополь, вул. Київська,148; м. Сімферополь, вул. Бородіна,12; м. Севастополь, вул. Горпищенко, 138; м. Севастополь, вул.Стрілецька, 2;

- у ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО» - Донецька область: м. Донецьк, вул. Ілліча,95а; м. Донецьк, вул. Стратонавтів, 151; м. Макіївка, вул. Кіпринського, 20; м. Горлівка. вул.Інтернаціональна, 92;

- у ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» - Луганська область: м. Луганськ, Олександрівськ, вул. Нова,1; м. Луганськ, вул. Молодіжна,20; м. Алчевськ, вул. Ліхачева,4.

Також позивач просив залучити ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, оскільки, за твердженням позивача, рішення по даній справі вплине на права та обов'язки зазначених осіб. Суд зазначає, що вказані клопотання будуть розглянуті при вирішені спору між сторонами по суті.

Представник відповідача у судове засідання 15.03.2016 р. не з'явився, проте 15.03.2016 р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надав клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку і неможливістю направити свого представника для часті у судовому засіданні. Клопотання відповідача задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

У статті 69 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, з огляду на те, що відкладення розгляду спору є правом суду, а не його обов'язком, господарський суд дійшов висновку, що клопотання Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» підлягає залишенню без задоволення.

Представник позивача у судове засідання 15.03.2016р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засіданні 15.03.2016р. не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Приймаючи до уваги п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце проведення наступного судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом. Зважаючи, що неявка повноважного представника третьої особи не перешкоджає розгляду спору по суті, суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами згідно статті 75 ГПК України.

В судовому засіданні 15.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях з урахуванням клопотання відповідача, відповідно до вимог статті 129 Конституції України та статті 4-4 ГПК України забезпечено гласність судового процесу та його повне фіксування технічними заходами, що знайшло своє відображення у протоколах судових засідань згідно вимог статті 81-1 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.10.2013р. між Публічним акціонерним товариством «Запорізький автомобілебудівний завод» (надалі - позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (надалі - кредитор) було укладено Договір кредитної лінії № НКЛ-2019631 (надалі - Кредитний договір), за яким Позичальник отримав кредитні кошти у розмірі 34 200 000,00 дол. США (тридцять чотири мільйони двісті тисяч доларів США 00 центів).

Пунктом 1.1.1 статті 1 Кредитного договору встановлено, що надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами - Траншами, на умовах визначених цим Договором, в межах невідновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 34 200 000, 00 доларів СІНА з кінцевим терміном погашення не пізніше 28 вересня 2018 року.

Статтями 2 - 4 Кредитного договору сторони узгодили порядок надання кредиту та сплати процентів, комісій, права та обов'язки сторін розмір наслідки, відповідальність сторін тощо.

Згідно пункту 3 статті 1 Кредитного договору сторонами визначено, що забезпеченням виконання своїх зобов'язань позичальником щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування, можливих штрафних санкцій виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам Кредитора (відповідача у справі) та діючого законодавства України, про що укладаються відповідні договори.

Пунктом 3.3 статті 1 Кредитного договору встановлено, що зобов'язання забезпечується договором застави товарів в обороті, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Авто».

Пунктом 6.1 статті 6 Кредитного договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов'язань за цим договором у разі настання та дії обставин, що знаходяться поза межами контролю Сторін, та які Сторони не могли передбачити або запобігти. До таких обставин за цим Договором належать: військові дії, незалежно від факту оголошення війни, повстання, стихійні лиха, акти державних органів України, тощо. Сторона не звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань, якщо Обставини настали у період прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 6.2 статті 6 Кредитного договору встановлено, що сторона зобов'язана повідомити іншу Сторону про настання та припинення дії Обставин з наданням відповідного підтвердження Торгово-промислової палати України (м.Київ), протягом трьох робочих днів від дати настання або припинення Обставин. Недотримання строків повідомлення про настання Обставин позбавляє Сторону посилатися на такі Обставини як підставу звільнення від відповідальності

У разі настання Обставин строк виконання зобов'язання відсувається на строк дії таких обставин, але не більше як на один календарний місяць, якщо обставини будуть діяти протягом більше одного календарного місяця позичальник зобов'язаний протягом п'яти робочих днів, від закінчення такого місяця погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані комісії та штрафні санкції в розмірі передбаченому цим Договором (п.6.3 статті 6 Кредитного договору).

Відповідно до п. 8.3 Кредитного договору він набирає чинності з дати його укладення та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань за цим Договором.

24.10.2013р. на виконання вищевказаних пунктів Кредитного договору між ТОВ «Фалькон-Авто» (наділі - заставодавець) та ПАТ «Дельта Банк» (надалі - заставодержатель) було укладено Договір застави №НКЛ-2019631/S4 (надалі - Договір застави), за умовами якого заставодавець передає заставодержателю в заставу в якості забезпечення виконання ПАТ «Запорізький автомобілебудівельний завод» (надалі - позичальник) своїх зобов'язань за Договором кредитної лінії № НКЛ-2019631 від 24.10.2013 р. товари в обороті, перелік яких викладено в Додатку №1 до цього договору і який є його невід'ємною частиною (далі - Предмет застави).

Пунктом 1.1.1. Договору застави визначено, що Предмет застави знаходиться за адресами, вказаними в Додатку №1 до цього договору.

Відповідно до додатку № 1 до Договору застави місцями зберігання автомобілів, які передавалися у заставу на підставі вказаного договору, зокрема, зазначені серед інших: Автономна Республіка Крим: м. Сімферополь, вул.Київська,148; м. Сімферополь, вул.Бородіна,12; м. Севастополь, вул.Горпищенко, 138; м. Севастополь, вул.Стрілецька, 2; Донецька область: м. Донецьк, вул. Ілліча,95а; м. Донецьк, вул.Стратонавтів, 151; м.Макіївка, вул.Кіпринського, 20; м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, 92; Луганська область: м. Луганськ, Олександрівськ, вул. Нова,1; м. Луганськ, вул. Молодіжна,20; м. Алчевськ, вул. Ліхачева,4.

Балансова вартість предмету застави визначена положеннями пункту 1.3 Договору застави та становить 113 771 882,00грн. (сто тринадцять мільйонів сімсот сімдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят дві гривні 00 копійок.). Проте, як передбачено пунктом 1.3.1 Договору застави, за взаємною згодою сторін цього договору заставна вартість становитиме 113 500 000,00 грн. (сто тринадцять мільйонів п'ятсот тисяч гривень 00 копійок).

За умовами п. 4.1 Договору застави право застави виникає з моменту підписання цього Договору повноважними представниками сторін.

Право застави припиняється виконанням позичальником забезпечених заставою зобов'язань за Договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.4.2 Договору застави). У разі часткового виконання забезпечених заставою зобов'язань за Договором кредиту застава зберігається у первісному обсязі (п.4.3 договору застави).

Випадки, коли заставодержатель набуває права стягнення на предмет застави, визначені сторонами в п. 5.1 Договору застави.

Умовами п.5.3 Договору застави сторони узгодили порядок звернення стягнення на предмет застави тощо.

Згідно з п. 7.1 Договору застави цей договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін і діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором.

Вказаний договір підписаний представниками заставодержателя та заставодавця та скріплений печатками юридичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що виконання зобов'язань з договором застави є неможливим, а відтак на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання за договором застави припиняється, при цьому неможливість виконання зобов'язань за Договором застави позивач обумовлює тим, що предмети застави знаходяться на території окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, в зоні проведення АТО, а тому позивач не може гарантувати наявність та схоронність заставленого майна, оскільки у зв'язку із проведенням Антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської областей та окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя більшість або навіть всі заставлені за Договором застави автомобілі, що знаходились в місцях зберігання в межах вказаних територій, можуть бути навіть знищені.

При цьому позивач посилається на те, що з метою подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України, зокрема, в межах Донецької та Луганської областей, були прийняті наказ керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про проведення антитерористичної операції» від 07.04.2014 р. № 33/55т, а 13.04.2014 р. - указ Президента України № 405/2014 про введення в дію відповідного рішення Ради національної безпеки і оброни України від 13.04.2014 р., а також відповідно до наказу Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 07.10.2014 р. № 33/6/а Донецька та Луганська область визначені районами проведення антитерористичної операції з 07.04.2014 р.

Таким чином, за твердженнями позивача, фактична неможливість останнього вести економічну діяльність та реалізовувати правомочності щодо майна та активів, які знаходяться на території проведення АТО, навіть неможливість забезпечити збереженість майна у містах та районах, визначених місцями проведення АТО, свідчить про неможливість ТОВ «Фалькон-Авто» виконувати зобов'язання за Договором застави у разі звернення стягнення на предмет застави.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Судом встановлено, що укладений 24.10.2013р. між відповідачем та третьою особою правочин за своїм змістом та правовою природою є кредитним договором, який підпадає під правове регулювання норм глави 71 Цивільного кодексу України.

У відповідності до з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Доказів визнання недійсними Кредитного договору та Договору застави або їх окремих положень суду не надано. Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірних Договорів на час підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні. Отже, суд приходить до висновку, що сторони у справі не заперечують дійсність Кредитного договору та наявності прав та обов'язків, які виникли у сторін на підставі вказаного правочину.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою. Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором (ст. 548 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, зокрема така, що випливає з договору кредиту.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про заставу» заставодавець може укласти договір застави як належних йому на момент укладення договору прав вимоги по зобов'язаннях, в яких він є кредитором, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. У договорі застави прав повинна бути вказана особа, яка є боржником по відношенню до заставодавця. Заставодавець зобов'язаний повідомити свого боржника про здійснену заставу прав.

Як встановлено судом укладений між позивачем та відповідачем у справі правочин за своїм змістом та правовою природою є договором застави, який підпадає під правове регулювання норм параграфу 6 глави 49 Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу».

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ст. 574 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 583 Цивільного кодексу України та статтею 11 Закону України «Про заставу» передбачено, що сторонами договору застави (заставодавцем і заставодержателем) можуть бути фізичні, юридичні особи та держава. Заставодавцем може бути як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем при заставі майна може бути його власник, який має право відчужувати заставлене майно на підставах, передбачених законом, а також особа, якій власник у встановленому порядку передав майно і право застави на це майно.

Застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником, та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем).

Відповідно положень ст. 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

З приписами вказаної статті кореспондуються норми ст. 19 Закону України «Про заставу», згідно якого за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.10.2013р. позивач уклавши Договір застави взяв на себе зобов'язання відповідати за порушення третьою особою своїх кредитних зобов'язань перед відповідачем в межах майна, переданого в заставу ПАТ «Дельта Банк».

Сторони в п.2.4 Договору застави погодили порядок дострокового звернення стягнення на Предмет застави у випадку порушення заставодавцем умов, визначених п.п.2.1.1.-2.1.11 Договору застави.

Згідно із ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізація предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Право застави припиняється виконанням позичальником забезпечених заставою зобов'язань за Договором кредиту, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством України (п.4.2 Договору застави). У разі часткового виконання забезпечених заставою зобов'язань за Договором кредиту застава зберігається у первісному обсязі (п.4.3 договору застави).

Згідно зі ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтею 590 Цивільного кодексу України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про заставу» заміна предмета застави може здійснюватися тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави несе власник заставленого майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі випадкового знищення або випадкового пошкодження предмета застави заставодавець на вимогу заставодержателя зобов'язаний надати рівноцінний предмет або, якщо це можливо, відновити знищений чи пошкоджений предмет застави (ст.8 Закону України «Про заставу).

Частиною 1 ст. 43 Закону України «Про заставу» визначено, що у разі відчуження заставлених товарів заставодавець зобов'язаний замінити їх іншими товарами такої ж або більшої вартості.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Письмовими доказами у відповідності до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України визнаються документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до додатку №1 до Договору застави визначено перелік товарів, що передані у заставу наявних по складах станом на 24.10.2013р. (за даними складського обліку): KIA Carens - 4 одиниці, балансовою вартістю 587 372,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Ceed - 24 одиниці, балансовою вартістю 3 058 514,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Cerato - 164 одиниці, балансовою вартістю 22 235 907,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Optima - 34 одиниці, балансовою вартістю 6 115 260,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Mohave - 13 одиниць, балансовою вартістю 3 369 825,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Pacanto - 8 одиниць, балансовою вартістю 679 359,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Rio - 446 одиниць, балансовою вартістю 45 460 699,00 грн. без урахування ПДВ; KIA Sorento - 98 одиниць, балансовою вартістю 24 181 422 грн. без урахування ПДВ; KIA Soul - 81 одиниця, балансовою вартістю 7 801 912 грн. без урахування ПДВ; KIA Sportage - 1 одиниця, балансовою вартістю 180 742 грн. без урахування ПДВ; KIA Venga - 1 одиниця, балансовою вартістю 100 870 грн. без урахування ПДВ, а всього 874 одиниці, балансовою вартістю 113 771 882 грн. без урахування ПДВ.

Також вказаним додатком визначено перелік дилерів та місць зберігання автомобілів, зокрема зазначені серед інших: ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» - Автономна Республіка Крим: м. Сімферополь, вул.Київська,148; м. Сімферополь, вул. Бородіна,12; м. Севастополь, вул. Горпищенко, 138; м. Севастополь, вул. Стрілецька, 2; ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО» - Донецька область: м. Донецьк, вул. Ілліча,95а; м. Донецьк, вул.Стратонавтів, 151; м. Макіївка, вул. Кіпринського, 20; м. Горлівка, вул. Інтернаціональна, 92; ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» - Луганська область: м. Луганськ, Олександрівськ, вул. Нова,1; м. Луганськ, вул. Молодіжна,20; м. Алчевськ, вул. Ліхачева,4.

Під час судового розгляду справи, позивачем надано до матеріалів справи копії дилерських договорів №6-кд від 01.04.2014р., №32-кд від 01.04.2014р., №55-кд від 01.04.21014р., дилерські договори поставки автомобілів №6-к/п від 01.04.2014р., №32-к/п від 01.04.2014р., №55-к/п від 01.04.2014р.

Дослідивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог, суд зазначає, про відсутність як у Додатку №1 до Договору застави так й у представлених дилерських договорах №6-кд від 01.04.2014р., №32-кд від 01.04.2014р., №55-кд від 01.04.21014р. та дилерських договорах поставки автомобілів №6-к/п від 01.04.2014р., №32-к/п від 01.04.2014р., №55-к/п від 01.04.2014р. переліку товарів в обороті - автомобілів марки KIA, які були передані ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО», ПАТ «ДОЕКЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО». А отже, у суду відсутня можливість встановити чи були взагалі передані такі автомобілі названим дилерам, в якій кількості та в який момент.

Одночасно, суд зазначає, що 15.03.2016р. позивач звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів у справі шляхом публікації оголошення на офіційному сайті Господарського суду міста Києва в мережі Інтернет, у якому витребувати у ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» первинні бухгалтерські документи, фінансові документи, розпорядчі акти посадових осіб товариств, акти приймання-передачі, укладені з іншими юридичними особами за Договором застави №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р. - товарів в обороті, транспортних засобів зазначених моделей, що знаходяться за такими адресами (точками) реалізації автомобілів:

- у ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» - Автономна Республіка Крим: м. Сімферополь, вул.Київська,148; м. Сімферополь, вул.Бородіна,12; м. Севастополь, вул.Горпищенко, 138; м. Севастополь, вул.Стрілецька, 2;

- у ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО» - Донецька область: м. Донецьк, вул. Ілліча, 95а; м. Донецьк, вул. Стратонавтів, 151; м. Макіївка, вул. Кіпринського, 20; м. Горлівка. вул. Інтернаціональна, 92;

- у ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» - Луганська область: м. Луганськ, Олександрівськ, вул. Нова,1; м. Луганськ, вул. Молодіжна, 20; м. Алчевськ, вул. Ліхачева,4.

Суд відмовляє у задоволені вказаного клопотання позивача зважаючи на наступне:

У відповідності до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Письмовими доказами у відповідності до ст. 36 Господарського процесуального кодексу України визнаються документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. За приписами п.1 ч.2 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено, зокрема який доказ витребовується.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Позивачем під час звернення із даним позовом, а так само й під час судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів з яких можливо встановити перелік товарів в обороті - автомобілів марки KIA, які були передані ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО», а отже клопотання про витребування в останніх первинні бухгалтерських документів, фінансових документів, розпорядчих актів посадових осіб товариств, актів приймання-передачі укладених з іншими юридичними особами за Договором застави №НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р. - товарів в обороті, транспортних засобів, що знаходяться за адресами (точками) реалізації автомобілів суперечить приписам ст.36 Господарського процесуального кодексу України та задоволенню не підлягає.

Окрім того, у заявленому клопотанні позивачем також порушено питання про залучення ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО», ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО» до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. З цього приводу, суд вказує на таке:

Відповідно до статті 27 Господарського процесуального кодексу України третя особа може бути залучена до участі у справі за її заявою, а також за клопотанням сторін, прокурора. З підстав, зазначених у третьому і четвертому реченнях частини першої згаданої статті, господарський суд залучає певну особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, й за відсутності згаданих заяви чи клопотання. У будь-якому разі судом виноситься з даного питання ухвала з обов'язковим зазначенням у ній, на стороні кого (позивача чи відповідача) залучається ця третя особа.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Саме лише зазначення в позовній заяві та/або у вступній частині судового рішення певного підприємства чи організації як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, без вирішення судом питання щодо її допущення або залучення до участі у справі не надає їй відповідного процесуального статусу.

Суд звертає увагу, що предметом розгляду по даній справі є визнання припиненим зобов'язання за договором застави № НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р., який укладено між позивачем та відповідачем у справі. Натомість, господарські правовідношення які склались між позивачем та ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО», ПАТ «Донецьк-Авто», ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» не стосуються предмету спору по даній справі.

Отже, у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи ані ПАТ «ТАВРІЯ-АВТО», ані ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО» та ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» не будуть наділені новими правами чи покладено на них нові обов'язки, або змінено їх наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому, у зв'язку із чим у останніх відсутній юридичний інтерес до справи №910/28349/15, а тому клопотання позивача відхиляється судом.

Як вказує позивач виконання зобов'язань за Договором застави є неможливим, а відтак на підставі ст. 607 Цивільного кодексу України зобов'язання за договором застави припиняється, при цьому неможливість виконання зобов'язань за Договором застави позивач обумовлює тим, що предмети договору застави знаходяться на території окупованої Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, в зоні проведення АТО, а тому позивач не може гарантувати наявність та схоронність заставленого майна, оскільки у зв'язку із проведенням Антитерористичної операції в окремих районах Донецької та Луганської областей та окупацією Автономної Республіки Крим та міста Севастополя більшість або навіть всі заставлені за Договором застави автомобілі, що знаходились в місцях зберігання в межах вказаних територій, можуть бути навіть знищені.

Проте, як встановлено судом за матеріалами справи, позивачем на час звернення з позовом до суду та під час судового розгляду не надано жодного доказу факту знищення чи пошкодження предмета застави (автомобілів марки KIA) в порядку встановленому ст. 43 Господарським процесуальним кодексом України, а також не надано жодних документів, що підтверджують цей факт.

Твердження позивача про знищення, пошкодження або втрату частини товарів в обороті не підтверджені жодними документами з офіційних джерел, тобто, за висновками колегії суддів, звертаючись з даним позовом до суду позивачем не наведено наявність передбачених ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України підстав для припинення застави. При цьому, можливість знищення предмету застави не є такою підставою.

Як вказано вище, відповідно до Додатку №1 до Договору застави товари, що передані у заставу, які наявні по складах станом на 24.10.2013р. (за даними складського обліку): KIA Carens - 4 одиниці; KIA Ceed - 24 одиниці; KIA Cerato - 164 одиниці; KIA Optima - 34 одиниці; KIA Mohave - 13 одиниць; KIA Pacanto - 8 одиниць; KIA Rio - 446 одиниць; KIA Sorento - 98 одиниць; KIA Soul - 81 одиниця; KIA Sportage - 1 одиниця; KIA Venga - 1 одиниця, а всього 874 одиниці, балансовою вартістю 113 771 882 грн. без урахування ПДВ, знаходяться на всій території України, окрім території Автономної Республіки Крим, Луганської та Донецької областей.

Оскільки позивач, як майновий поручитель, взяв на себе зобов'язання відповідати за порушення третьою особою своїх кредитних зобов'язань перед ПАТ «Дельта Банк» в межах майна, переданого в заставу Банку, отже, у відповідності до ст. ст. 7, 8, 43 Закону України «Про заставу» повинен здійснити заміну товарів в обороті у випадку знищення або випадкового пошкодження заставлених автомобілів. Тобто навіть у випадку встановлення таких фактів ТОВ «Фалькон -Авто» зобов'язане надати банку в заставу інші транспортні засоби, позаяк загальна кількість заставлених за Договором застави товарів (автомобілів марки KIA) за даними складського обліку становить 874 одиниці, а дилери та місця зберігання автомобілів розташовані по всій території України.

Той факт, що якась частина транспортних засобів знаходилась на території Автономної Республіки Крим та Луганської і Донецької областей, фактично не змінює правовідносин сторін.

Суд зазначає, що застава товарів в обороті або переробці, так само як і іпотека, не передбачає передачі предмета застави у володіння заставодержателя.

Предметом договору застави товарів в обороті та переробці є речі, визначені родовими ознаками (сировина, напівфабрикати, комплектуючі вироби, готова продукція тощо). При цьому Договір застави товарів в обороті або у переробці повинен індивідуалізувати предмет застави шляхом зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця чи їх розташування в певному цеху, складі, іншому приміщенні або іншим способом, достатнім для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмета застави.

Позивачем не надано до матеріалів справи, будь - якої інформації щодо наявності або відсутності товарів в обороті (автомобілів марки KIA) у інших дилерів, ніж ті, що зазначені позивачем в позовній заяві та місцезнаходженням яких є територія Автономна Республіка Крим, Луганської та Донецької областей.

Стосовно посилань позивача на ст. 607 Цивільного кодексу України, згідно якої зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

Оскільки ст. 607 Цивільного кодексу України регулює відносини між кредитором і боржником, неможливість виконання як підстава припинення зобов'язання означає відсутність у даного конкретного боржника (втрату боржником) можливості виконати зобов'язання.

Стаття 607 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню в випадках, коли відповідно до чинного цивільного законодавства за неможливість виконання, що настала, не відповідає жодна із сторін. Неможливість виконання може бути викликана загибеллю майна, що є предметом зобов'язання внаслідок дії непереборної сили (зокрема, загибеллю нерухомого майна, урожаю сільськогосподарських культур тощо), перешкодами для виконання зобов'язання, що виникли в результаті дії непереборної сили, і іншими обставинами, за яких при виявленні належної дбайливості боржник не взмозі виконати зобов'язання (в зв'язку з дією непереборної сили, простого випадку або діями чи бездіяльністю іншої сторони зобов'язальних правовідносин).

Відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, посилаючись на існування форс-мажорних обставин, позивач мав довести належними та допустимими доказами існування обставин, які визначені підставою припинення застави через дані обставини, а також дотримання порядку засвідчення факту виникнення таких обставин.

Надані позивачем до матеріалів справи сертифікати (висновки) про настання обставин непереборної сили №4744/05-4 від 12.11.2014р., №3645/05-4 від 08.10.2014р., №3666/05-4 від 09.10.2014р. не приймаються судом як належні та допустимі докази по справі, оскільки вказаними висновками встановлено настання непереборної сили при здійснені господарської діяльності на території Донецької, Луганської областей відповідно, та дотримані законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов'язкових платежів, з 02.05.2014р., з 02.06.2014р. для ПАТ «ДОНЕЦЬК-АВТО» та ПАТ «ЛУГАНСЬК-АВТО» відповідно, а отже ніяким чином не підтверджують обставин з якими законодавство пов'язує можливість припинення зобов'язання за Договором застави для ТОВ «Фалькон-Авто» відповідно до ст.607 Цивільного кодексу України.

З огляду на фактичні обставини справи та надані сторонами докази, зважаючи на недоведеність позивачем неможливості виконання зобов'язань за спірним Договором застави шляхом надання заставодержателю інших предметів застави (товарів в обороті - автомобілів марки KIA), посилання позивача на приписи ст. 607 Цивільного кодексу України як на підставу неможливості виконання зобов'язань за Договором застави судом до уваги не приймаються.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи все вищенаведене, зважаючи на умови Договору застави, підстави з якими закон пов'язує можливість припинення зобов'язань заставодавця за договором застави, а також фактичні обставини справи, за висновками суду правові підстави для припинення зобов'язань ТОВ «Фалькон-Авто» перед ПАТ «Дельта Банк» за Договором застави відсутні.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Авто» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення зобов'язання за договором застави № НКЛ-2019631/S4 від 24.10.2013р. підлягають залишенню без задоволення.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалькон-Авто» до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 21.03.2016 р.

Головучий суддя Ю.О. Підченко

Судді Т.М. Ващенко

В.П. Босий