РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2016Справа №910/16379/13

За позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

До 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Реал Істейт Бізнес Груп",

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,

3) Торгівельної біржі "Київська універсальна біржа"

про визнання торгів недійсними

Суддя Головатюк Л. Д.

Представники сторін:

Від позивача: Котляренко С. В.

Від відповідача-1: не з'явився

Від відповідача-2: ОСОБА_6 (дов. від 23.11.2015)

Від відповідача-3: не з'явився

Відповідно до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 03.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.03.2014 по справі №910/16379/13, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014, позовні вимоги ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково, визнано недійсними договори купівлі-продажу, укладені на відкритих торгах 14.08.2012 між ФОП ОСОБА_4, в особі ліквідатора Хайла М.В., та ТОВ "Ріал Істейт Бізнес Групп".

Постановою Вищого господарського суду України від 02.04.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 24.03.2014 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2014, в частині задоволення позовних вимог скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, зокрема, з огляду на те, що попередніми судовими інстанціями, в порушення приписів ст. 33, 34, 43 ГПК України не встановлено, яким чином відбулась трансформація цінних паперів у спірну нерухомість, про незаконне відчуження якої заявлено даний позов, а також, поза увагою попередніх судових інстанцій залишилось питання виконання, тобто відплатності оспорюваних правочинів.

Під час нового розгляду, Господарським судом міста Києва прийнято рішення від 08.06.2015 у справі № 910/16379/13 (Суддя - Головіна К.І.), яким у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 (головуючий суддя: Сітайло Л.Г., судді Баранець О.М., Чорна Л.В.) апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 у справі №910/16379/13- без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 08.12.2015 у справі № 910/16379/13 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" задоволено частково. Рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 у справі № 910/16379/13 Господарського суду міста Києва скасовано. Справу №910/16379/13 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

У вказаній постанові зазначено, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суди не встановили, яким чином відбулась трансформація цінних паперів у спірну нерухомість. Та не врахували що встановлення Вищим господарським судом України відсутності правових підстав для порушення справи про банкрутство має своїми наслідками і висновки про неправомірність інших механізмів і процедур у справі про банкрутство, зокрема, ліквідаційної процедури, складовою частиною якої є проведення аукціону з реалізації майна боржника. При новому розгляді справи Господарському суду міста Києва необхідно врахувати викладене, вжити всі передбачені законом засоби для всебічного, повного і об'єктивного встановлення обставин справи, перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, дати їм належну юридичну оцінку, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами чинного законодавства, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, з ухваленням законного й обґрунтованого судового рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №910/16379/13 передано на розгляд судді Головатюку Л. Д., який ухвалою від 25.12.2015 призначив її до розгляду на 14.01.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2016 розгляд справи в порядку ст. 77 ГПК України відкладено на 02.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 розгляд справи відкладено на 18.02.2016 у відповідності до ст. 77 ГПК України, у зв'язку з задоволенням клопотання відповідача - 2 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.02.2016 в порядку ст. 69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів, розгляд справи відкладено на 03.03.2016.

В судове засідання 03.03.2016 представники відповідачів - 1, 3 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Представники позивача та відповідача - 2 в судове засідання з'явилися та надали суду усні пояснення по суті справи, в яких позивач позовні вимоги просив підтримати в повному обсязі, відповідач - 2 проти задоволення позовних вимог заперечив.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає про те, що під час проведення процедури банкрутства суб'єкта підприємницької діяльності - ФОП ОСОБА_4 були проведені прилюдні торги, за результатами яких на користь ТОВ "Реал Істейт Бізнес Груп" реалізовано заставне майно, яким забезпечувалось виконання 9 кредитних договорів поручителем - ФОП ОСОБА_4 Зазначені торги позивач вважає незаконними, оскільки в подальшому судове рішення, яким було визнано боржника банкрутом, скасовано та справу про банкрутство припинено. Крім того, під час торгів не було отримано згоди позивача, як заставодержателя, на його відчуження, та на час реалізації майна існували обтяження щодо заборони його відчуження, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність підстав для визнання торгів недійсними.

Посилаючись на ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, ст. 9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", просив визнати недійсними: відкриті торги з реалізації заставленого майна, що відбулися 14.08.2012; протокол Торгівельної біржі "Київська універсальна біржа" від 14.08.2012 про проведення відкритих торгів з продажу майна банкрута ФОП ОСОБА_4; договори купівлі-продажу нерухомого майна.

Відповідач - 1 проти задоволення позовних вимог заперечує з тих підстав: що реалізація майна, що є предметом застави, яка проведена в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяжень, припиняє заставу; що підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені законом, а у спірних правовідносинах усі вимоги ст. 203 ЦК України сторонами оспорюваного правочину на момент його вчинення були дотримані.

Представник відповідача-2 проти позову заперечував з тих підстав, що майно, яке було предметом іпотеки за договорами, укладеними між боржником та банком, було відчужене в процесі ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_4 відповідно до чинних на той час судових рішень, а саме - постанови про визнання боржника банкрутом від 14.02.2012 та ухвали Господарського суду Одеської області від 21.06.2012 у справі про банкрутство, якою були скасовані усі обтяження зі спірного майна, а отже підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними, на думку відповідача - 2, немає.

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачі - 1, 3 повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідачі - 1, 3 були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглянута за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача - 2, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

З метою забезпечення виконання умов кредитних договорів №014/0054/74/67842 від 05.12.2006, №0140054/74/71987 від 22.03.2007, №014/0054/74/74969 від 22.03.2007, №014/0054/74/71981 від 22.03.2007, №014/0054/74/70510 від 16.02.2007, №014/0054/74/70518 від 16.02.2007, №014/0054/74/67685 від 28.11.2006, №014/0054/74/70519 від 16.02.2007 та №014/0054/74/70888 від 22.02.2007 між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (після зміни назви - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль") (надалі - "ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (надалі - "ФОП ОСОБА_4.", відповідач - 2) було укладено, відповідно:

- договір іпотеки від 07.12.2006, предметом іпотеки якого є нежитлові приміщення офісу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 58,11 кв. м. та 63,9 кв. м.;

- договір про заставу цінних паперів за №975 від 22.03.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості

608 960 штук, загальною номінальною вартістю 608 960,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 22 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір про заставу цінних паперів за №974 від 22.03.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості

608 960 штук, загальною номінальною вартістю 608 960,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 23 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір поруки №014/0054/74/71981/1 від 22.03.2007 та договір про заставу цінних паперів за №976 від 22.03.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук, загальною номінальною вартістю 608 960,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 26 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір поруки №014/0054/74/70510/1 від 16.02.2007 та договір про заставу цінних паперів за №652 від 19.02.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук, загальною номінальною вартістю 608 960,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 28 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір поруки №014/0054/74/70518/1 від 16.02.2007 та договір про заставу цінних паперів за №651 від 19.02.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості 608 960 штук, загальною номінальною вартістю 608 960,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 30 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір про заставу цінних паперів від 29.11.2006, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості

697 984 штук, загальною номінальною вартістю 697 984,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 41 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір поруки №014/0054/74/70519/1 від 16.02.2007 та договір про заставу цінних паперів за №650 від 19.02.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості 697 984 штук, загальною номінальною вартістю 697 984,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 42 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4);

- договір поруки №014/0054/70888/1 від 27.02.2007 та договір про заставу цінних паперів від 27.02.2007, предметом застави якого є облігації Товариства з обмеженої відповідальністю "Чисте місто" Випуск №1 у кількості 697 984 штук, загальною номінальною вартістю 697 984,00 грн., вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу на надає його власнику право на отримання котеджу за адресою: АДРЕСА_3, котедж 47 (адреса будівельного майданчика: АДРЕСА_4).

Предметом застави укладених з відповідачем-2 договорів були цільові облігації Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте місто", що надають власнику таких облігацій право на отримання нерухомого майна в процесі погашення цільових облігацій.

Так, згідно з умовами вказаних вище договорів кількість цінних паперів, що передаються в заставу, і вартість яких відповідає вартості загальної площі котеджу, надає власнику право на отримання котеджу, визначеного у відповідних договорах купівлі-продажу цінних паперів та договорах резервування приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, такі договори купівлі-продажу цінних паперів в процесі розміщення та договори про резервування приміщення були укладені між заставодавцем та ТОВ "Чисте місто".

У подальшому на виконання вказаних договорів та в процесі погашення емітентом - ТОВ "Чисте місто" цільових облігацій, відповідач - 2 отримав у власність котеджі за адресою м. Одеса, вул. Дача Ковалевського, 101а, які були прийняті в експлуатацію згідно з актом готовності об'єкта до експлуатації № 42 від 18.02.2009.

З метою встановлення обставин, щодо трансформації цінних паперів (цільових облігацій, що були предметом застави) у спірну нерухомість (яким чином відбулося погашення цільових облігацій), про незаконне відчуження якої заявлено даний позов, суд зобов'язував сторін своїми ухвалами надати в матеріали справи письмові пояснення та докази, яким чином відбулася така трансформація, а також письмові пояснення по справі з урахування викладеного в постанові Вищого господарського суду України від 08.12.2015 у справі № 910/16379/13. Проте, вимоги суду виконані сторонами не були, витребувані докази та або письмові пояснення щодо вказаного питання не надані.

Водночас суд зазначає, що між сторонами відсутній будь - який спір щодо набуття відповідачем - 2 у власність в порядку погашення цільових облігацій ТОВ "Чисте місто" котеджів №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3.

Із наявних у матеріалах справі копій спірних договорів вбачається, що котеджі №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3 належали відповідачу на праві власності на підставі Свідоцтв про право власності, виданих виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Рішеннями Київського районного суду в м. Одесі від 07.06.2011 у справі

№5112/2-1914/2011, від 02.11.2011 у справі №2-2207/2011, 29.02.2012 у справі №1512/2-188/11, від 28.04.2011 у справі №1512/2-2221/2011, від 30.11.2011 у справі №1512/2-167/11, від 02.02.2012 у справі за позовом ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Одеської обласної дирекції "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором, від 28.04.2011 у справі №1512/2-2224/2011, від 08.09.2011 у справі №2-2271/2011, від 07.06.2011 у справі №1512/2-2212/2011 було присуджено до стягнення солідарно з позичальників за кредитними договорами та ОСОБА_4 (як поручителя) заборгованість по сплаті кредиту, відсоткам, пені за прострочення тіла кредиту та пені за прострочення відсотків по кредиту.

Постановою Господарського суду Одеської області від 14.02.2012 у справі №21/17-5170-2011 фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Хайла Миколу Володимировича. Оголошення про зазначене рішення суду було розміщено в газеті "Голос України" №39 (5289) від 29.02.2012.

14.08.2012 в рамках здійснення ліквідаційної процедури у справі про банкрутство проведено аукціон з продажу майна, що належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4.

За результатами проведення вказаного аукціону між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 в особі ліквідатора Хайла М.В. та переможцем торгів - Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес Груп" (надалі - "ТОВ "Ріал Істейт Бізнес Груп") були укладені відповідні договори купівлі-продажу нежитлового приміщення офісу першого поверху загальною площею 63,90 кв. м., розташованого в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2; та котеджів №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до умов зазначених договорів продавець Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 в особі ліквідатора Хайла М.В. передав у власність покупця - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес Груп" нерухоме майно за вартістю, визначеною сторонами у цих угодах, а покупець сплатив цю вартість ФОП ОСОБА_4

Разом з тим, судом встановлено, що у подальшому постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2012 постанову Господарського суду Одеської області від 14.02.2012 скасовано, а провадження у справі № 21/17-5170-2011 про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено. Вказана постанова мотивована порушенням ст. ст. 6 - 7 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" щодо відсутності доказів неплатоспроможності ФОП ОСОБА_4 з урахуванням наявності у останнього на праві власності як житлових приміщень, так і нежитлових.

Спір у справі виник щодо наявності підстав та/або їх відсутності для визнання недійсними укладених між відповідачами - 1 та 2 договорів купівлі-продажу у зв'язку з порушеннями законодавства при проведенні торгів, та враховуючи, що спірне майно було реалізовано без надання згоди ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" як заставодержателя такого майна, а також щодо наявності та/або відсутності підстав для визнання недійсними самих торгів, що відбулися 14.08.2012 з реалізації нерухомого майна та протоколу про їх проведення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до преамбули Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" цей Закон встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Судом встановлено, що згідно з постановою Господарського суду Одеської області від 14.02.2012 у справі №21/17-5170-2011 відповідача - 2 (поручителя за кредитними договорами укладеними позивачем з фізичними особами) визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, в межах якої проведено аукціон з продажу майна, що належить відповідачу - 2, в результаті проведення якого між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (відповідачем - 2) в особі ліквідатора Хайла М.В. та переможцем торгів - відповідачем - 1 (Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес Груп") укладено відповідні договори купівлі-продажу нежитлового приміщення офісу першого поверху загальною площею 63,90 кв. м., розташованого в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2; та котеджів №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3. При цьому, в подальшому, постановою Вищого господарського суду України від 25.12.2012 у справі №21/17-5170-2011 скасовано постанову Господарського суду Одеської області від 14.02.2012, провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 припинено, як безпідставно порушене.

Відповідно до п. 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи.

Встановлення Вищим господарським судом України відсутності правових підстав для порушення справи про банкрутство має своїми наслідками і висновки про неправомірність інших механізмів процедур у справі про банкрутство, зокрема ліквідаційної процедури, складовою частиною якої є проведення аукціону з реалізації майна боржника.

Торги (аукціон) з продажу майна, що належить відповідачу - 2 проведені 14.08.2012, були проведені саме в межах ліквідаційної процедури у справі про банкрутство відповідача - 2, для відкриття якої не було правових підстав, що свідчить про не легітимність такої процедури від самого її початку.

Отже, у суду наявні всі підстави для задоволення таких позовних вимог позивача, як визнання недійсними відкритих торгів з реалізації заставленого майна, що відбулися 14.08.2012 та протоколу Торгівельної біржі "Київська універсальна біржа" від 14.08.2012 про проведення відкритих торгів з продажу майна банкрута ФОП ОСОБА_4

Скасований судовий акт, на переконання суду, не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Дана позиція підтверджується постановою Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 13.05.2015 у справі № 6-53 цс 15.

При цьому, в даному випадку проведення 14.08.2012 торгів з продажу майна, що належить відповідачу - 2 в процедурі ліквідації у справі про банкрутство відповідача - 2 у відповідності до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не впливає на оцінку доказів у справі, оскільки, враховуючи безпідставність порушення справи про банкрутство відповідача - 2, положення вказаного закону не підлягають застосуванню при вирішенні цієї справи.

З огляду на зазначене, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" є превалюючими при вирішенні справи перед іншими правовими нормами, зокрема, перед Законом України "Про іпотеку".

Наразі, справа має бути вирішена саме у відповідності до положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, закону України "Про іпотеку" та Закону України "Про заставу".

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пунктом 1 ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Окремим видом застави є іпотека - застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч. 1 ст. 575 ЦК України).

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про заставу", заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Частиною 1 статті 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, що має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Статтями 5 та 9 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава цінних паперів може здійснюватись шляхом передачі їх заставодержателю у володіння. Частиною 2 статті 17 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини сторін з приводу іпотеки є Закон України "Про іпотеку".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним забов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає і з підстав, передбачених ст. 12 даного закону.

Згідно з ч. 3 статті 12 Закону України "Про іпотеку" правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

З аналізу наведених норм вбачається, що відчуження майна, яке передано в заставу та іпотеку можливе лише за згодою іпотекодежателя та заставодержателя.

Як встановлено судом, відповідач - 2 уклав з позивачем договір іпотеки від 07.12.2006, відповідно до якого виступив майновим поручителем ОСОБА_2 за кредитним договором №014/0054/74/67842 від 05.12.2006. Предметом іпотеки (застави) за вказаним договором є нерухоме майно - нежитлові приміщення офісу, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 58,11 кв. м. та 63,90 кв. м.

А також, відповідач - 2, як власник цінних паперів уклав з позивачем вісім договорів застави, предметом застави яких є цільові облігації Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте місто", які надають власнику таких облігацій (цінних паперів) право на отримання котеджів № 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3. Предметом застави за вказаними договорами є цінні папери - цільові облігації Товариства з обмеженою відповідальністю "Чисте місто", які є окремим об'єктом цивільних прав.

Предметом договорів, про визнання недійсними яких просить позивач є нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення офісу першого поверху загальною площею 63,90 кв. м., розташованого в приміщенні за адресою: АДРЕСА_2; та котеджі №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно суд погоджується, з доводами позивача, що договір купівлі - продажу нежитлового приміщення офісу, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 63,9 кв. м. був укладений з порушенням вимог ст. 12 Закону України "Про іпотеку", скільки на укладання такого договору не було отримано згоди іпотекодержателя такого нерухомого майна. Проте, не погоджується, з тим що договори купівлі - продажу котеджів №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3 були укладені з порушенням ст. 17 Закону України "Про заставу", оскільки нерухоме майно - котеджі №№ 22, 23, 26, 28, 30, 41, 42, 47 за адресою: АДРЕСА_3 не було предметом застави за договорами застави цінних паперів укладених між позивачем та відповідачем - 2.

Водночас, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на торгах в процедурі ліквідації, яка полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, до покупця - переможця прилюдних торгів. Крім того, враховуючи особливості, передбачені законодавством, складання за наслідками проведення торгів відповідного акта є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на торгах, а отже є правочином. Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна на торгах належить до договорів купівлі-продажу, такий договір може визнаватися недійсним на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину ( статті 203, 215 ЦК України).

Підставою недійсності правочину згідно ст. 215 Цивільного кодексу України, на яку посилається позивач, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України правочин є чинним за умови дотримання його сторонами наступних вимог: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч. 1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).

Згідно із ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За змістом п.2.9 Постанови №11 від 29.05.2013 Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Одночасно, за змістом п.2.5.2 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України необхідно з урахуванням приписів ст.215 Цивільного кодексу України та ст.207 Господарського кодексу України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом (наприклад, ч.1 ст.220, ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України, ч.2 ст.207 Господарського кодексу України), і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

Такої саме позиції дотримується Вищий господарський суд України і у п.18 Інформаційного листа №01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України", за змістом вимога про визнання недійсним правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Цивільний кодекс України не дає визначення поняття "заінтересована особа". Тому коло заінтересованих осіб має з'ясовуватись в кожному конкретному випадку в залежності від обставин справи та правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, якщо інше не встановлено законом.

За твердженням відповідача: аукціон з продажу майна банкрута та укладені на його підставі договори не порушують "право очікування" кредитора, у залозі чи іпотеці якого знаходилося майно, що було реалізоване з аукціону, у зв'язку з тим, що правова природа визнання банкрутом має метою саме задоволення вимог кредиторів шляхом продажу майна боржника; кредитор мав право отримати належні йому кошти від продажу майна, реалізувавши тим самим своє право "очікування".

Проте, зазначені доводи відповідача відхиляються судом з тих підстав, що скасований судовий акт не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, і відповідно, в даному випадку, реалізацією з аукціону та укладанням відповідних (спірних) договорів купівлі - продажу майна належного відповідачу - 2, як майнового поручителя за боржників перед позивачем, як кредитором були порушені права останнього на задоволення його кредиторських вимог до боржників за рахунок поручительства відповідача - 2 за таких боржників.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставин справи та правові норми, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що позивач є заінтересованою особою у визнанні спірних договорів недійсними.

Враховуючи, що спірні договори були укладені в результаті здійснення процедури ліквідації щодо відповідача - 2 в рамках справи про банкрутство, яка в подальшому була визнана незаконною, укладення таких договорів (в момент їх вчинення) відбулося з дефектом волі, що є підставою для визнання їх недійсними у відповідності до ст. 203 ЦК України.

Таким чином, вимога позивача про визнання недійсними оспорюваних договорів є доведеною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги задовольняються судом в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки судом встановлено, що підставами для задоволення позову та визнання договорів купівлі-продажу недійсними стали порушення законодавства саме з боку відповідача - 2, який уклав недійсні договори купівлі-продажу майна, тому витрати по сплаті судового збору (в тому числу у розмірі 1 720,50 грн. за розгляд заяви про забезпечення позову) покладаються на відповідача - 2.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Раффайзен Банк Аваль" задовольнити повністю.

2. Визнати недійсними відкриті торги, що відбулися 14.08.2012 з реалізації нерухомого майна:

- нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 63,9 кв.м., що розташоване в житловому п'ятиповерховому приміщенні по вулиці Краснова, 7 у м. Одесі;

- будівлі № 22 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 240,4 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- котеджу № 23 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 190, 30 кв. м., розташованого по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 26 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 28 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 30 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 41 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 267,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 42 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 266,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 47 пансіонату сімейного відпочинку загальною площею 261,2 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4).

3. Визнати недійсним протокол Торгівельної біржі "Київська універсальна біржа" (03035, м. Київ, вул. Кудряшова, 1, ідентифікаційний код 02030198) від 14.08.2012 про проведення відкритих торгів з продажу майна банкрута суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1):

- нежитлового приміщення першого поверху загальною площею 63,9 кв.м., що розташоване в житловому п'ятиповерховому приміщенні по вулиці Краснова, 7 у м. Одесі;

- будівлі № 22 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 240,4 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- котеджу № 23 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 190, 30 кв. м., розташованого по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 26 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 28 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 30 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 41 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 267,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 42 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 266,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4);

- будівлі № 47 пансіонату сімейного відпочинку загальною площею 261,2 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4).

4. Визнати недійсними договори купівлі-продажу, укладені між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в особі ліквідатора Хайла Миколи Володимировича та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріал Істейт Бізнес Групп" (м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ідентифікаційний код 34994688):

- нежитлового приміщення офісу першого поверху загальною площею 63,90 кв.м., що розташоване в житловому п'ятиповерховому приміщенні по вулиці Краснова, 7 у м. Одесі, посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2231;

- будівлі № 22 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 240,4 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2271;

- котеджу № 23 загальною площею 190, 30 кв. м., розташованого по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 18.09.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2593;

- будівлі № 26 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2276;

- будівлі № 28 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2261;

- будівлі № 30 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 238,5 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2256;

- будівлі № 41 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 267,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2246;

- будівлі № 42 пансіонату сімейного відпочинку. загальною площею 266,0 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2251;

- будівлі № 47 пансіонату сімейного відпочинку, загальною площею 261,2 кв. м., розташованої по АДРЕСА_5 у м. Одесі (будівельна адреса: АДРЕСА_4), посвідчений 16.08.2012 Савченко С.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за №2266.

5. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, ідентифікаційний код 14305909) судовий збір у розмірі 2 785 (дві тисячі сімсот вісімдесят п'ять) грн. 50 коп.

6. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

7. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

8. Копію рішення направити сторонам у справі, які не були присутні в судовому засіданні під час оголошення вступної та резолютивної частин рішення.

Повне рішення складено 16.03.2016.

Суддя Л. Д. Головатюк