ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Справа № 908/2962/13
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді:Фролової Г.М.(доповідача)
суддівХодаківської І.П., Яценко О.В.
за участю представників:
позивача не з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
відповідачане з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
виконавчої службине з'явились (про час та місце судового засідання повідомлені належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргуВідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
на постановуДонецького апеляційного господарського суду від 16.12.15
за скаргоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"
на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області
у справі№908/2962/13 господарського суду Запорізької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі"
простягнення 3 262 396,59 грн. основного боргу за договором про закупівлю природного газу №183-БО-14 від 25.01.12, 407 126,75 грн. пені, 35 760,05 грн. втрат від інфляції грошових коштів, 160 964,90 грн. 3% річних та 590 598,60 грн. штрафу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.11.2013 у справі №908/2962/13 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 3 262 396,59 грн. основного боргу, 407 126,75 грн. пені, 160 964,90 грн. 3% річних, 590 598,60 грн. штрафу, 12 124,58 грн. втрат від інфляції грошових коштів та 68 455,03 грн. судового збору. В частині стягнення 23 635,47 грн. втрат від інфляції грошових коштів в задоволенні позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця та просило скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 24.09.15 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" в частині накладення арешту на рахунок - №1936 в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ", код банку 334851; зняти арешт з коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" - №1936 в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ", код банку 334851.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 18.11.2015 у справі №908/2962/13 (суддя Зінченко Н.Г.), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 16.12.2015 (судді: Агапов О.Л. - головуючий, Малашкевич С.А., Склярук О.І.) доводи скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області визнано правомірними, скаргу задоволено. Скасовано постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 24.09.2015 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" в частині накладення арешту на рахунок - №1936 (код валюти рахунку: 980) в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ". Знято арешт з коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" - №1936 (код валюти рахунку: 980) в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ", код банку 334851.

Не погоджуючись з ухвалою та постановою, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу та постанову у справі скасувати, та прийняти нову, якою в задоволенні скарги Товариству з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" відмовити у повному обсязі, мотивуючи касаційну скаргу доводами про порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, Закону України "Про виконавче провадження".

Відзив на касаційну скаргу не надано.

Заслухавши доповідь судді Фролової Г.М., перевіривши матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм чинного законодавства та доводи касаційної скарги, колегія суддів відзначає наступне.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення господарського суду Запорізької області від 14.11.2013 у справі №908/2962/13 господарським судом було видано наказ від 29.11.2013.

26.08.2015 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юлдашевим А.А. винесено постанову про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання наказу №908/2962/13, виданого господарським судом Запорізької області 29.11.2013.

24.09.2015 заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Юлдашевим А.А., при виконанні зведеного виконавчого провадження №339/3, винесено постанову про арешт коштів боржника № 32909766 у межах суми 11 748 517,09 грн. на всіх рахунках в ПАТ "ПУМБ", в ГУ ДКСУ у Запорізькій області, в ЗРУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", в Філії Запорізького обласного управління АТ "Ощадбанк", в АТ "УкрСиббанк", в ПАТ "УКРІНБАНК".

Як убачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" звернулося до господарського суду Запорізької області зі скаргою на дії державного виконавця та просило скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 24.09.15 про арешт коштів Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" в частині накладення арешту на рахунок - №1936 в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ", код банку 334851; зняти арешт з коштів на рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" - №1936 в Публічному акціонерному товаристві "ПУМБ", код банку 334851.

Звертаючись зі скаргою на вказані дії державного виконавця, ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" зазначило, що державним виконавцем накладено арешт, серед інших, і на рахунок №1936 (код валюти рахунку: 980) в Публічному акціонерному товаристві "Перший український міжнародний банк", код банку 334851, на якому обліковуються кошти для виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Визнаючи доводи скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Мелітопольські теплові мережі" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області правомірними, господарські суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що накладення арешту на рахунок боржника, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, які працюють на підприємстві, що призводить до порушення їх конституційних прав. При цьому суди керувалися приписами Кодексу законів про працю, Закону України "Про оплату праці".

Втім, такі висновки судів попередніх інстанцій визнаються колегією суддів передчасними, з огляду на наступне.

Відповідно до приписів статті 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 цього Закону встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За приписами статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Статтею 11 Закону унормовано, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо органом державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Одним із заходів примусового виконання рішень, відповідно до статті 32 Закону України "Про виконавче провадження", є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника.

Статтею 52 Закону передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Відповідно до статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення і може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах.

При цьому, відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання", статті 151 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки.

Особливості звернення стягнення на майно боржника - юридичної особи визначені в главі 5 цього Закону. За приписами частин 3, 4 статті 65 Закону державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобов'язані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. Державний виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що знаходяться на його рахунках, а також на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Частиною 5 цієї статті унормовано, що не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти: що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки"; що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 191 та 261 Закону України "Про теплопостачання" та статті 151 Закону України "Про електроенергетику".

Втім, ухвалюючи судові акти у справі, господарські суди попередніх інстанцій, не досліджували усіх обставин справи, з якими закон пов'язує визнання незаконними дій державного виконавця при примусовому зверненні стягнення на майно боржника, з наданням оцінки усім доводам сторін, що є суттєвим у вирішенні даного питання. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області неодноразово наголошував на тому, що державний виконавець при винесені оскаржуваної постанови діяв у спосіб, визначений Законом України "Про виконавче провадження", та в межах наданих йому повноважень. Водночас, суди попередніх інстанцій, задовольняючи вимоги ТОВ "Мелітопольські теплові мережі" в частині зняття арешту з коштів зі спірного банківського рахунку та скасування у відповідній частині спірної постанови з посиланням на положення Конституції України щодо прав особи на оплату праці, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці" не врахували того, що даними нормами матеріального права регулюються трудові правовідносини, в той час як дані правовідносини виникли при виконанні судового рішення господарського суду і які регулюються Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, та іншими Законами.

За таких обставин, доводи касаційної скарги частково підтверджені матеріалами справи. Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Разом з цим, до повноважень касаційної інстанції віднесено скерування справи на новий розгляд за результатами розгляду касаційної скарги. Порушення судами процесуальних норм, та не з'ясування обставин від яких залежить законність рішення у спорі є підставою для скасування переглянутих судових актів та скерування справи для нового розгляду. При новому розгляді справи суду необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, надати об'єктивну оцінку доказам та доводам сторін, із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального закону.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11110, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 16.12.15 у справі №908/2962/13 господарського суду Запорізької області та ухвалу господарського суду Запорізької області від 18.11.15 у даній справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до господарського суду Запорізької області.

Головуючий Г.Фролова

Судді І.Ходаківська

О.Яценко