РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/2747/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ»
доПублічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
провизнання недійсними умов договорів

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Мосійчук Я.І. - представник за довіреністю № 010-01/2344 від 11.04.2014.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

18.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» з вимогами до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсними умов договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» випуск цінних паперів - це сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії. Однак, як стверджує позивач, положення п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 суперечать п. 3 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», оскільки передбачають умови, які можуть надати Публічному акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» додаткові можливості у порівнянні з правами інших власників облігацій, а саме право на стягнення пені у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за цінні папери та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості цінних паперів відповідно до умов Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» та рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про закрите (приватне) розміщення облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» від 29.03.2013, протокол № 63.

При цьому, позивач зазначив, що чинним законодавством, а також Проспектом емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», не передбачено право власника цінних паперів на стягнення пені у разі порушення емітентом зобов'язань за Проспектом емісії облігацій щодо виплати відсоткового доходу та погашення номінальної вартості цінних паперів.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, позивач просив суд визнати Договір купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 недійсними в частині п. 3.3 вказаних договорів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 порушено провадження у справі № 910/2747/16; розгляд справи призначено на 11.03.2016.

02.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду, які суд долучив до матеріалів справи.

10.03.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки представника позивача у судове засідання, призначене на 11.03.2016.

У судовому засіданні 11.03.2016 суд розглянув клопотання позивача про відкладення розгляду справи та відмовив у його задоволенні з огляду на те, що чинним законодавством України не обмежено коло осіб, які можуть бути представниками сторін при розгляді справи.

Відповідно до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду міста Києва «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Крім того, будь-яких інших поважних причин відкладення розгляду справи, зокрема, необхідність подання відзиву, додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи відповідачем зазначено та обґрунтовано не було.

При цьому, суд зазначає, що стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

При цьому, суд зазначає, що ухвалою про порушення провадження у справі № 910/2747/16 від 22.02.2016 суд не зобов'язував позивача надати суду будь-які інші документи, оскільки долучених позивачем до позовної заяви документів достатньо для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи та прийняття рішення суду.

Крім того, у судовому засіданні 11.03.2016 представник відповідача заперечив проти задоволення клопотання позивача про відкладення розгляду справи та зазначив, що подане позивачем клопотання про відкладення розгляду справи є навмисним затягуванням судового процесу, оскільки Господарським судом міста Києва розглядається справа № 910/31771/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" про стягнення 463221568,98 грн. та ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2016 зупинено провадження у справі № 910/31771/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" про стягнення 463221568,98 грн. до вирішення справи № 910/2747/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСУ" до Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" про визнання недійсними пунктів договорів та набрання відповідним рішенням законної сили.

У судовому засіданні 11.03.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 не суперечить положенням чинного законодавства України, а Проспект емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» не містить заборони на укладення договорів з покупцями облігацій, що містять умову про обов'язок продавця сплатити пеню у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП. При цьому, відповідач зазначив, що умова п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 не наділяє його будь-якими відмінними правами, від тих, які мають всі інші покупці цінних паперів (повернути власникові облігації її номінальну вартість та виплатити дохід за облігацією).

Представник відповідача у судовому засіданні 11.03.2016 надав усні пояснення по справі, проти задоволення позову заперечив.

Представник позивача у судове засідання 11.03.2016 не з'явився, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 954.

У судовому засіданні 11.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

24.04.2013 між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» (продавець) укладено Договір купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 (надалі - Договори купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частин 1 та 4 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії.

Відповідно до п. 1.1 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 продавець зобов'язується продати (передати у власність покупця), а покупець - купити (прийняти у продавця та оплатити) облігації іменні відсоткові звичайні (незабезпечені), емітентом яких є Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», період погашення з 22.04.2015 по 24.04.2015, загальною кількістю 250000 шт., загальною вартістю 250000000 грн. 00 коп. (відповідно до Договору купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 від 24.04.2013 - загальна кількість цінних паперів становить 243644 шт., загальна вартість - 243644000 грн. 00 коп.).

Відповідно до п. 3.8 Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» виплата відсоткового доходу за облігаціями здійснюється в національній валюті України (гривні) самостійно емітентом на підставі зведеного облікового реєстру власників облігацій, складеного депозитарієм на кінець операційного дня, що передує даті виплати відсоткового доходу по облігаціям, та наданого на день виплати відсоткового доходу за адресою: Україна, 02002, м. Київ, вул. Челябінська 5а (з урахуванням внесених до Проспекту емісії облігацій змін).

Графік (початок відсоткового періоду, кінець відсоткового періоду, дати виплати відсоткового доходу, кількість днів у процентному періоді, відсоткова ставка, сума відсоткового доходу) виплати відсоткового доходу вказаний Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» у п. 3.8 Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ».

Відповідно до п. 3.9 Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» погашення облігації здійснюється в національній валюті України (гривні) самостійно емітентом на підставі зведеного облікового реєстру, складеного депозитарієм на кінець операційного дня, що передує даті початку погашення облігацій та наданого емітенту на дату початку погашення облігацій за адресою: Україна, 02002, м. Київ, вул. Челябінська 5а; дата початку погашення облігацій - 17.03.2017; дата закінчення погашення облігацій - 19.03.2017 (з урахуванням внесених до Проспекту емісії облігацій змін).

Відповідно до п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП в обсягах та у строки, що зазначені у рішенні Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про закрите (приватне) розміщення облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» від 29.03.2013, протокол № 63, та проспекті емісії ЦП Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», зареєстрованому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2013 (тимчасове свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій, видане Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, реєстраційний номер 55/2/2013-Т від 12.04.2013), продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення продавцем платежу за ЦП. Пені нараховується на суму простроченого продавцем платежу за ЦП.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що відповідно до п. 3 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» випуск цінних паперів - це сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії. Однак, як стверджує позивач, положення п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 суперечать п. 3 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», оскільки передбачають умови, які можуть надати Публічному акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» додаткові можливості у порівнянні з правами інших власників облігацій, а саме право на стягнення пені у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП відповідно до умов Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» та рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» про закрите (приватне) розміщення облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» від 29.03.2013, протокол № 63.

При цьому, позивач зазначив, що чинним законодавством а також Проспектом емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» не передбачено право власника цінних паперів на стягнення пені у разі порушення емітентом зобов'язань за Проспектом емісії облігацій щодо виплати відсоткового доходу та погашення номінальної вартості цінних паперів.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст. 215 та ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, позивач просив суд визнати Договір купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договір купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 недійсними в частині п. 3.3 вказаних договорів (Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з підпунктом 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно зі статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, угода може бути визнана недійсною лише з підстав, передбаченими законом.

У відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.

Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настанням відповідних наслідків.

Однак, позивачем не доведено суду наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання угод (Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013) недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов'язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - цінний папір, що посвідчує внесення його першим власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом, підтверджує зобов'язання емітента повернути власникові облігації її номінальну вартість у передбачений проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення) строк та виплатити доход за облігацією, якщо інше не передбачено проспектом емісії (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» емітент, у порядку, встановленому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, може розміщувати відсоткові, цільові та дисконтні облігації. Відсоткові облігації - облігації, за якими передбачається виплата відсоткових доходів.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» погашення відсоткових та дисконтних облігацій здійснюється виключно грошима. Погашення цільових облігацій здійснюється шляхом передачі товарів та/або надання послуг, а також сплати коштів власнику таких облігацій у випадках та порядку, передбачених проспектом емісії облігацій (для державних облігацій України - умовами їх розміщення).

Відповідно до 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» проспект емісії цінних паперів - документ, що містить інформацію про розміщення цінних паперів та інші відомості, передбачені цим та іншими законами, що визначають особливості розміщення певних видів цінних паперів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» випуск цінних паперів - сукупність певного виду емісійних цінних паперів одного емітента, однієї номінальної вартості, які мають однакову форму випуску і міжнародний ідентифікаційний номер, та забезпечують їх власникам однакові права незалежно від часу придбання і способу їх емісії.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що однаковими правами власників цінних паперів (зокрема, відсоткових облігацій) є однакові права на повернення номінальної вартості облігацій та виплату доходу за облігаціями.

При цьому, п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 не визначає будь-яких інших (відмінних) прав Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», аніж ті, які визначені Законом України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Проспектом емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу».

Відповідно до п. 3.4 Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» власники облігацій мають право: купувати та продавати облігації на вторинному біржовому та позабіржовому ринку серед визначеного п. 3.5.3 цього Проспекту кола осіб після реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку Звіту про результати розміщення облігацій та видачі Свідоцтва про реєстрацію випуску облігацій підприємств; отримати номінальну вартість облігацій при настанні строку їх погашення; пред'явити облігації до викупу емітентом на умовах, визначених у цьому Проспекті емісії; пред'явити облігації до дострокового погашення у разі прийняття емітентом такого рішення, відповідно до умов визначених у цьому Проспекті емісії; отримувати відсотковий дохід у вигляді нарахованих відсотків на номінальну вартість облігацій в кінці кожного відсоткового періоду; здійснювати інші операції, що не суперечать чинному законодавству України та умовам емісії облігацій.

В свою чергу, відповідно до ч. 10 ст.30 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» за невиконання умов проспекту емісії цінних паперів, зареєстрованого у встановленому порядку, емітент таких цінних паперів несе відповідальність, передбачену законом.

Суд зазначає, що з метою захисту законних прав та інтересів юридичних осіб при укладенні правочинів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов'язань; такими способами забезпечення виконання зобов'язання є сукупність заходів, за допомогою яких учасники договірних відносин впливають один на одного з метою належного виконання передбаченого договором економічного завдання, дотримання визначених меж поведінки під загрозою вчинення кредитором певних дій, які обумовлюють настання негативних наслідків майнового характеру для боржника.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Всім способам забезпечення зобов'язань притаманні спільні риси, до яких слід віднести: 1) спрямованість на спонукання боржника виконати забезпечене зобов'язання належним чином під загрозою настання для нього невигідних наслідків (як правило, майнових); 2) всі засоби забезпечення виконання зобов'язань покликані попереджувати негативні наслідки для кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов'язань боржником; 3) спрямованість забезпечувальних засобів на компенсацію негативних наслідків у майновій сфері кредитора, які настають чи можуть виникнути у разі порушення забезпечених зобов'язань боржником; 4) засоби забезпечення виконання зобов'язань характеризуються акцесорністю. Виняток з цього правила складає лише гарантія; 5) майнові наслідки настають виключно у випадку порушення основного зобов'язання.

Всі способи забезпечення виконання зобов'язань, мають спільну мету, яка направлена на те, щоб зобов'язання договірного і позадоговірного характеру виконувалися належним чином у точній відповідності із законом, договором, а за відсутності таких вказівок - з тими вимогами, які звичайно ставляться до виконання, а відтак - і з діловими звичаями, що склалися в комерційній практиці.

Крім того, необхідно зважати на функціональне призначення способів забезпечення, які спрямовані на захист інтересів кредитора (забезпеченої сторони) від порушень боржником взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, способи забезпечення зобов'язань - це встановлені законом чи договором забезпечувальні засоби майнового характеру, що існують, як правило, у вигляді акцесорних зобов'язань, які спрямовані на стимулювання боржника до здійснення виконання та/або іншим чином гарантують захист майнового інтересу кредитора у разі неспроможності боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 550 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у випадку невиконання або неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань за Проспектом емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу», а саме в частині сплати відсотків та погашення вартості облігацій, позивач повинен нести відповідальність, встановлену договором або законом.

Так, як стверджує позивач, положеннями Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Проспектом емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» не передбачено сплати пені позивачем у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП, у зв'язку з чим, на думку позивача, п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 про стягнення пені за невиконання чи неналежне виконання вказаних зобов'язань суперечать положенням чинного законодавства України, та є недійсними.

Як встановлено судом, відповідно до п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП в обсягах та у строки, що зазначені у рішенні Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» про закрите (приватне) розміщення облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» від 29.03.2013, протокол № 63, та проспекті емісії ЦП Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу», зареєстрованому Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку 12.04.2013 (тимчасове свідоцтво про реєстрацію випуску облігацій, видане Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку, реєстраційний номер 55/2/2013-Т від 12.04.2013), продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення продавцем платежу за ЦП. Пені нараховується на суму простроченого продавцем платежу за ЦП.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому, у частині 1 ст. 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, сторони на власний розсуд у кожному окремому договорі (Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договорі купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013) погодили, що у випадку несплати, неповної або несвоєчасної сплати продавцем покупцю відсоткового доходу за ЦП та/або непогашення, неповного або несвоєчасного погашення номінальної вартості ЦП продавець (позивач) сплачує покупцю (відповідачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення продавцем платежу за ЦП.

При цьому, суд зазначає, що ані у Законі України «Про цінні папери та фондовий ринок», ані у Проспекті емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Есу» не міститься заборони на укладення договорів купівлі-продажу цінних паперів з умовами про відповідальність продавця у вигляді пені за невиконання чи неналежне виконання умов договорів купівлі-продажу цінних паперів.

Більш того, умова п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 про відповідальність продавця за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договорами у вигляді пені відповідає положенням чинного законодавства України, зокрема, положенням Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що положення п. 3.3 Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 не суперечать п. 3 ст. 1 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» та Проспекту емісії облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ», оскільки не передбачають умови, які можуть надати Публічному акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» додаткові можливості у порівнянні з правами інших власників облігацій, а направлені на забезпечення належного виконання зобов'язань позивачем (продавцем) умов вказаних договорів та спрямовані на захист інтересів відповідача від порушень позивачем взятих на себе зобов'язань.

Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСУ» до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» про визнання недійсними Договору купівлі-продажу цінних паперів № 455-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 456-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 457-дд/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 458-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 459-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 460-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 461-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 462-ДД/2013, Договору купівлі-продажу цінних паперів № 463-ДД/2013 в частині умов, викладених у п. 3.3 вказаних договорів, є необгрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Що стосується тверджень позивача, викладених у позовній заяві, щодо припинення зобов'язань за Договорами купівлі-продажу цінних паперів від 24.04.2013 у зв'язку з їх повним виконанням, суд зазначає, що факт припинення (у випадку такого припинення) зобов'язань за вказаними договорами не стосується предмету спору у даній справі, а отже не входить до предмету дослідження судом.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 16.03.2016

Суддя І.М. Отрош