ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р. Справа № 909/9/16
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Кобецької С. М., секретар судового засідання Савчин Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1,

АДРЕСА_1, 82200;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Люна",

вул. Леся Курбаса, 4, м.Івано-Франківськ,76018;

про: стягнення заборгованості в сумі 6 999,21грн., з яких: 2 000,00грн. - основний борг, 1 919,96грн.- пеня, 1 075,50грн.- штраф, 1 430,00грн. - інфляційні втрати, 573,75грн.- 3% річних,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №459 від 28.07.2015р.);

від відповідача: Мельник О.Г. - представник, (довіреність №б/н від 21.05.2015р.).

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Івано-Франківської області з позовом, про стягнення з відповідача -Товариства з обмеженою відповідальністю "Люна", заборгованості в сумі 6 961,81грн., з яких: 2 000,00грн. - основний борг, 1 925,46грн.- пеня, 1 075,50грн.- штраф, 1 396,00грн.- інфляційні втрати, 564,85грн.- 3% річних.

Представник позивача, подав суду заяву про зміну розміру позовних вимог вих№4/03 від 11.03.16р. (вх№3536/16 від 15.03.16р.), в якій просить суд, стягнути з відповідача заборгованість в сумі 6 999,21грн., з яких: 2 000,00грн. - основний борг, 1 919,96грн.- пеня, 1 075,50грн.- штраф, 1 430,00грн. - інфляційні втрати, 573,75грн.- 3% річних. Судом розцінюється така позиція позивача, загалом, як збільшення розміру позовних вимог.

Враховуючи правила ст.22 Господарського процесуального кодексу України, згідно яких позивач, до прийняття рішення по справі, має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог та п.3.10. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., відповідно до якого, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог (в межах суми сплаченого судового збору), а спір вирішується виходячи зі збільшеної ціни позову.

Представник позивача, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вказуючи при цьому на:

- укладення між сторонами Договору поставки №271212 від 05.12.12р., на виконання умов якого, позивач поставив відповідачу, по видаткових накладних №РН-0000692 від 05.12.12р., №РН-0000694 від 06.12.12р., №РН-0000695 від 06.12.12р., №РН-0000704 від 12.12.12р., №РН-0000705 від 13.12.12р., №РН-0000716 від 21.12.12р.,№РН-0000727 від 26.12.12р., №РН-0000728 від 27.12.12р., №РН-0000724 від 28.12.12р., №РН-0000725 від 28.12.12р., товар (будівельні та інертні матеріали) на загальну суму 118 573,94грн.;

- неналежне виконання відповідачем взятих на себе договірних зобов"язань, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 2 000,00грн. (116 573,94грн.- відповідачем сплачено);

- звернення до відповідача з вимогами вих№05/05 від 28.05.13р., вих№14/05 від 14.05.14р., про погашення заборгованості, які залишились без належного реагування з боку відповідача;

- п. 5.2., 5.3. Договору, на підставі яких, у відповідача в наявності зобов"язання сплатити позивачу 1 919,96грн.- пені, 1 075,50грн.- штрафу;

- положення п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно яких, відповідачу нараховано 1 430,00грн. - інфляційних втрат, 573,75грн.- 3% річних;

- приписи ст.ст. 509, 530, 526, 611, 625, 712 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України.

Представник відповідача, в судовому засіданні, заперечив проти позову, свої заперечення виклав у відзиві на позов б/н від 18.02.16р. (вх№2311/16 від 19.02.16р.). Звертає увагу суду на те, що у відповідача перед позивачем відсутня заборгованість по Договору поставки №271212 від 05.12.12р., а навпаки, наявна переплата в сумі 16 899, 81грн. Вказує, що між сторонами у справі існували й інші договірні відносини, окрім поставки товару по Договору №271212 від 05.12.12р., і позивачем, в свою чергу, не доведено перед судом факту наявності чи відсутності по цих договірних відносинах простроченої заборгованості, як і не доведено правових підстав здійснювати зарахування коштів, сплачених відповідачем, в рахунок оплати цих правовідносин, а не в рахунок оплати за Договором поставки №271212 від 05.12.12р. Просить суд, відмовити в задоволенні позову з огляду на безпідставність та необґрунтованість.

Слід зазначити, що в судовому засіданні, представник відповідача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, з метою надання можливості представнику відповідача ознайомитись з поданими позивачем письмовими поясненнями по справі вих№3/03 від 11.03.16р. (вх№3537/16 від 15.03.16р.) та заявою про зміну розміру позовних вимог вих№4/03 від 11.03.16р. (вх№3536/16 від 15.03.16р.). Судом відхилено заявлене представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому, судом взято до уваги приписи ст.22 Господарського процесуального кодексу України, які вказують на те, що сторони у справі користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, зокрема, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії. Сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Як вбачається з матеріалів справи, вище вказані письмові пояснення та заява про зміну розміру позовних вимог, направлені позивачем на адресу суду 15.03.16р. (зареєстровані о 12:01год., о 12:02год., відповідно), в той час, як судове засідання по розгляду справи №909/9/16, призначене на 17.03.15р., а відтак, представник відповідача мав можливість ознайомитись з такими документами завчасно, до початку судового засідання, однак, представник відповідача, своїми правами, наданими йому ст.22 Господарського процесуального кодексу України, не скористався. Більше того, заява про зміну розміру позовних вимог вих№4/03 від 11.03.16р. (вх№3536/16 від 15.03.16р.), направлена позивачем відповідачу поштовим зв"язком - 12.03.16р. (а.с.147).

За таких обставин, враховуючи вищесказане, суд не вбачає потреби у відкладенні розгляду справи чи оголошенні перерви в судовому засіданні, а така позиція представника відповідача розцінюється судом, як зловживання процесуальним правом та безпідставне, умисне затягування судового процесу, що суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку. При цьому, за змістом абз.5 п.3.14. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.11р., під затягуванням судового процесу розуміються дії або бездіяльність учасника судового процесу, спрямовані на: неможливість початку розгляду судом порушеної провадженням справи; неможливість прийняття судом рішення в даному судовому засіданні; створення інших перешкод у вирішенні спору по суті з метою недосягнення результатів такого вирішення протягом установлених законом процесуальних строків.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, із врахуванням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Постачальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Люна" (Покупець/відповідач) укладено Договір поставки №271212 від 05.12.12р.

Згідно п.п.1.1.,1.2. Договору, Постачальник зобов"язується передати в погоджені строки Покупцеві товар, а Покупець зобов"язується прийняти товар і сплатити за нього згідно з умовами цього Договору. Предметом поставки є будівельні та інертні матеріали.

Постачальник відвантажує товар Покупцеві за договірними цінами, які попередньо узгоджені шляхом виставлення відповідних рахунків до сплати. Ціна товару остаточно узгоджується та вказується сторонами у видатковій накладній на поставку товару (п.п.2.1.,2.2.Договору).

Відповідно до п.3.7.Договору, перехід права власності на товар відбувається в момент передачі товару з відповідним оформленням Постачальником відпускних документів.

Пунктом 2.4. Договору встановлено, що оплата за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Постачальника - у випадку, якщо попередньо виставлений рахунок - аванс у розмірі 50% протягом 3-х днів від дати отримання рахунку, решта 50% від суми - протягом 10 календарних днів від дати виписки накладної; - у випадку, якщо товар отримано без попередньо виставленого рахунку, оплата здійснюється протягом 10 календарних днів від дати виписки накладної та передачі товару у власність Покупця.

Дослідженням обставин справи, судом встановлено, що на виконання умов договірних відносин, позивач поставив відповідачу, по видаткових накладних №РН-0000692 від 05.12.12р., №РН-0000694 від 06.12.12р., №РН-0000695 від 06.12.12р., №РН-0000704 від 12.12.12р., №РН-0000705 від 13.12.12р., №РН-0000716 від 21.12.12р.,№РН-0000727 від 26.12.12р., №РН-0000728 від 27.12.12р., №РН-0000724 від 28.12.12р., №РН-0000725 від 28.12.12р., товар (будівельні та інертні матеріали) на загальну суму 118 573,94грн.

При цьому, підписання відповідачем, без жодних зауважень, видаткових накладних (а.с.15-18, 89-93), які є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відповідають вимогам ст. 9 цього Закону та п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, фіксують факт здійснення господарської операції, в даному випадку, поставку товару позивачем відповідачу та є підставою для виникнення у останнього обов"язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Проте, відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов"язання, в частині здійснення розрахунків за отриманий товар, внаслідок чого, утворилась заборгованість в сумі 2 000,00грн.

Матеріали справи містять виписки АТ "Райффайзен Банк Аваль", АТ "УкрСиббанк" по рахунку ФО-П ОСОБА_1 (а.с.27, 29, 30- 36, 98, 100, 102, 103), з яких вбачається факт перерахування відповідачем позивачу коштів в загальній сумі 116 573,94грн., згідно Договору №271212 від 05.12.12р., рахунків №СФ-0000295 від 27.12.12р., №295 від 27.12.12р. (містять посилання на Договір №271212 від 05.12.12р.). При цьому, із суми коштів у розмірі 20 000,00грн., сплачених 17.01.13р. (банківська виписка з призначенням платежу "заборгованість за матеріали, послуги", а.с.103), 12 648,15грн. - зараховано як оплату боргу за поставлений товар, в т.ч. і 17 079,79грн., згідно банківської виписки з призначенням платежу "за послуги, матеріали згідно Договорів №271212, №281212 від 05.12.12р. (а.с. 101), оскільки послуги за Договором №281212 від 05.12.12р., не надавались.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами у справі було укладено Договір про надання послуг №281212 від 05.12.12р., за умовами якого, позивач зобов"язався за завданням відповідача надавати за плату транспортні послуги та інші послуги механізмів, а відповідач зобов"язався оплачувати надані послуги, однак, доказів в підтвердження виконання сторонами Договору №281212 від 05.12.12р., суду не подано. Більше того, як позивач так і відповідач, в судовому засіданні ствердили відсутність факту надання послуг за вказаним Договором.

Разом з тим, як з"ясовано в судовому засіданні, між ФО-П ОСОБА_1 та ТОВ "Люна", мали місце правовідносини, що склалися на підставі укладених у спрощений спосіб договірних відносин про надання послуг, підтвердженням чого є належним чином оформлені, підписані та скріплені печатками сторін акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 05.12.12р., від 06.12.12р., від 07.12.12р., від 10.12.12р., від 11.12.12р., від 12.12.12р., від 03.01.13р. (а.с.151, 154-164, 166), на загальну суму 18 791,86грн. При цьому, як доведено перед судом позивачем, відповідачем в повному обсязі здійснено розрахунок за надані послуги в розмірі 18 791,86грн., що підтверджують виписки АТ "УкрСиббанк", АТ "Райффайзен Банк Аваль" (а.с.167, 168, 169), з призначенням платежу "за послуги екскаватора, згідно рахунку №284 від 05.12.12р.", "за трансформатор згідно рахунку №294 від 27.12.12р.". Слід зазначити, що рахунки виписано на підставі актів здачі-прийняття робіт (а.с.151, 154-164, 166). Що стосується виписки АТ "УкрСиббанк" на суму 20 000,00грн., з призначенням платежу "заборгованість за матеріали, послуги" (а.с. 169), то як зазначалось вище, частина коштів в розмірі 7 351,85грн., зарахована позивачем як оплата за надані послуги.

За таких обставин, позивачем доведено перед судом, факт наявності у відповідача боргу, саме за поставлений товар в розмірі 2 000,00грн.

Станом на 17.03.16р. в матеріалах справи відсутні відомості, які підтвердили б сплату вище зазначеної суми заборгованості.

Із змісту ст. 11 Цивільного кодексу України вбачається, що цивільні права та обов"язки виникають зокрема, з Договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України).

В силу приписів ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Договір поставки №271212 від 05.12.12р., укладений між сторонами в межах чинного законодавства України - є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України).

В силу положень ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Нормою ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Враховуючи той факт, що відповідач не виконав свої зобов"язання, які випливають з Договору та закону, отже, вимога позивача про стягнення з відповідача боргу, за поставлений товар, в розмірі 2 000,00грн., підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно ст.599 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється належним чином проведеним виконанням.

Однак, якщо зобов"язання не виконано належним чином, то на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов"язки в тому числі передбачені ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України /боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом/.

Крім того, приписами п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України, передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктами 5.2., 5.3. Договору, обумовлено, що за несвоєчасне виконання зобов"язання за цим Договором сторона, що прострочила виконання зобов"язання, сплачує іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен прострочений день, виходячи з суми прострочених зобов"язань, визначеної в порядку, встановленому Законом України "Про відповідальність за несовєчасне виконання грошових зобов"язань". Якщо оплата за отриманий товар прострочена більш, як на 90 календарних днів Покупець сплачує на користь Постачальника штраф у розмірі 5% від суми невиконаних зобов"язань.

Враховуючи вище зазначені правові норми та 5.2., 5.3. Договору, позивачем нараховано відповідачу 1 919,96грн.- пені, 1 075,50грн.- штрафу, 1 430,00грн. - інфляційних втрат, 573,75грн.- 3% річних.

Судом здійснено перевірку правильності нарахування позивачем вище вказаних нарахувань, за періоди, вказані позивачем у розрахунку (а.с. 121-122) та встановлено, що правомірним є нарахування пені з 09.01.13р. по 16.01.13р. від суми боргу 69 158,17грн. - в розмірі 227,37грн. та відповідно 3% річних з 09.01.13р. по 16.01.13р. від суми боргу 69 158,17грн. - в розмірі 45,47грн., виходячи з аналізу ст.ст. 251- 254 Цивільного кодексу України та умов п.2.4. Договору. Всі інші періоди та розмір боргу, за які нараховані суми пені та 3% річних, у розрахунку (а.с. 121-122), позивачем визначено вірно, а відтак, з відповідача підлягає стягненню пеня в загальній сумі 1 891,54грн., 3% річних в загальній сумі 568,06грн. При цьому, судом встановлено, що розрахунок штрафу - 1 075,50грн. та інфляційних втрат - 1 430,00грн. (а.с. 121-122), позивачем здійснено правильно.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов"язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Розподіл обов"язку доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов"язок доказування певних обставин справи покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Позивачем доведено та документально підтверджено перед судом факт наявності у відповідача заборгованості за Договором поставки №271212 від 05.12.12р. Відповідач, доказів належного виконання своїх зобов"язань не надав, доводи позивача не спростував, а заперечення останнього, визнаються судом недоведеними документально не підтвердженими та спростовуються матеріалами справи.

За таких обставин, стягненню в судовому порядку підлягає основний борг в сумі 2 000,00грн., пеня в сумі 1 891,54грн. , штраф в сумі 1 075,50грн., інфляційні втрати в сумі 1 430,00грн., 3% річних в сумі 568,06грн. В частині стягнення 28, 42грн. - пені, 5, 69грн. - 3% річних - відмовити.

Враховуючи приписи ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 204, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626-629, 712 Цивільного кодексу України, ст.ст.173, 193 Господарського кодексу України ст. ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Люна" про стягнення заборгованості в сумі 6 999,21грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люна", вул. Леся Курбаса, 4, м.Івано-Франківськ,76018 (ідентифікаційний код 22196280) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1) 2 000,00грн. (дві тисячі грн. 00коп) - заборгованості, 1 891,54грн. (одну тисячу вісімсот дев"яносто одну грн. 54коп.) - пені, 1 075,50грн. (одну тисячу сімдесят п"ять грн. 50коп.) - штрафу, 1 430,00грн. (одну тисячу чотириста тридцять грн. 00 коп.) - інфляційних втрат, 568,06грн. (п"ятсот шістдесят вісім грн. 06коп.) - 3% річних, 1 212,03грн. (одну тисячу двісті дванадцять грн. 03коп.) - судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Люна", вул. Леся Курбаса, 4, м.Івано-Франківськ,76018 (ідентифікаційний код 22196280) 28, 42грн. - пені, 5, 69грн. - 3% річних - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.16р.

Суддя С.Кобецька