КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/18194/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Власова Ю.Л.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Каланча Ю.А. - представник за довіреністю б/н від 01.09.2015;

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015

у справі № 910/18194/15 (суддя - Балац С.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА"

до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3

про стягнення 2 750,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (надалі - відповідач 1) про стягнення з останнього страхового відшкодування в сумі 2 750,00 грн., за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 (надалі - третя особа).

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який є предметом договору добровільного страхування, укладеного між позивачем і страхувальником. Позивачем на підставі вказаного договору було виплачено страхувальникові страхове відшкодування в сумі 3 250,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в сумі 313,90 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 208,54 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.10.2015 апеляційну скаргу позивача на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі № 910/18194/15 було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Справа розглядалася різними складами суду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.12.2015 суд апеляційної інстанції задовольнив письмове клопотання позивача про витребування доказів у порядку ст. 38 ГПК України, оскільки сторона пояснила причини неможливості отримати такі докази самостійно у банку (про що зазначено в протоколі судового засідання від 03.12.2015. А тому отримана відповідь (інформація) від ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в порядку ст. 101 ГПК України долучена до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді - Власов Ю.Л., Гончаров С.А., розгляд апеляційної скарги призначено на 15.03.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники відповідача у судове засідання 15.03.2016 не з'явились, про час та місце судового розгляду даної справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявністю в матеріалах справи повідомлення про вручення від 03.03.2013 ухвали Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016.

Представник третьої особи в судове засідання 15.03.2016 також не з'явився. При цьому, як вбачається з матеріалів справи ухвала Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2016, що направлялася рекомендованим листом з повідомленням про вручення (за адресою, зазначеною у заяві про залучення третьої особи (а.с. 82-83) була повернуто підприємством зв'язку через відсутність адресата. Відповідно до ч.3 п. 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що у разі якщо ухвалу у справі було надіслано за належною адресою (повідомленою суд строною) була повернута з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про час та місце розгляду справи судом.

В свою чергу, частиною 3 пункту 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 визначено, що неявка у судове засідання сторін або однієї з сторін, за умови, що їх належним чином повідомлено про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому переходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань та заяв про відкладення розгляду справи (або щодо неможливості подання доказів з причин, що не залежать від сторони, тощо) Київський апеляційний господарський суд, з урахуванням тривалого знаходження апеляційної скарги в провадженні суду, дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки рішення Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представників відповідача, та третьої особи, які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, оглянувши оригінали документів наданих позивачем, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, між позивачем, як страховиком, та третьою особою, як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 06.06.2013 № 101010751 (надалі - договір добровільного страхування).

Відповідно до предмету договору добровільного страхування, позивач застрахував майнові інтереси страхувальника, які пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме "HONDA CIVIC", із державним знаком НОМЕР_2 (надалі - застрахований ТЗ).

30.05.2013 у м. Дніпропетровську відбулася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого ТЗ та транспортного засобу "OPEL VIVARO", із державним знаком НОМЕР_1, яким керував гр. ОСОБА_4 Внаслідок зазначеної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

За приписами статті 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що оскільки вказані автомобілі були забезпечені чинними полісами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, водії дійшли згоди про обставини ДТП, висновку про винність гр. ОСОБА_4 у вчиненні зіткнення, не виявили один в одного ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вирішили не викликати працівників ДАІ та спільно склали повідомлення про ДТП - європротокол.

Пунктом 33.2 статті 33 Закону встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ МВС України про її настання.

Згідно рахунку-фактури від 16.06.2014 № 086 вартість матеріального збитку застрахованого транспортного засобу складає 3 250,00 грн. (а.с. 18).

У відповідності до звіту від 09.06.2014 № ZA090614, здійсненого замовленням позивача експертом ОСОБА_5, якій діє на підставі сертифікату від 26.12.2011 № 12810/11 суб'єкта оціночної діяльності, вартість відновлюваного ремонту застрахованого транспортного засобу, становить 4 431,00 грн.

Виходячи з приписів ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується та сторонами не заперечується, що позивач на підставі договору добровільного страхування та з урахуванням рахунку-фактури від 16.06.2014 № 086, страхового акту від 24.06.2014 № СНТ/101010751/2 та звіту від 09.06.2014 № ZA090614, здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 3 250,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.06.2014 № 47425, засвідчена копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 15).

При цьому, правомірним є висновок місцевого господарського суду про те, що станом на момент виникнення ДТП, цивільно-правова відповідальність винної особи застрахована ПрАТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА", що підтверджується Полісом серії АВ № 8805320 (надалі - договір обов'язкового страхування). Виходячи з договору обов'язкового страхування, забезпеченим транспортним засобом є - "OPEL VIVARO", із державним знаком НОМЕР_1, тобто той самий автомобіль, яким керувала винна у настанні ДТП особа, ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., а франшиза - 500 грн.

Відрахувавши від фактично виплаченого потерпілій особі страхового відшкодування (3 250,00 грн.) розмір франшизи у сумі 500 грн., позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування в сумі 2 750,00 грн.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було здійснено сплату суми страхового відшкодування у розмірі 2 436,10 грн. безпосередньо третій особі, у зв'язку з чим стягнув з відповідача лише 313,90 грн.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач зазначав про безпідставну відмову в позові в частині стягнення залишку страхового відшкодування у сумі 2 436,10 грн., наполягаючи на тому, що матеріали справи не містять належних доказів виплати страхового відшкодування третій особі.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає про обґрунтованість доводів позивача, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку відповідач має довести факт виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування безпосередньо потерпілій особі (третій особі по справі), оскільки саме вказаною обставиною відповідач заперечує правомірність позовних вимог.

Разом з цим, на підтвердження власних доводів відповідачем в суді першої інстанції була надана лише відомість для виплати коштів за період 01.12.2013 - 28.07.2014, в якій зазначено 34 фізичні особи зі вказаними реквізитами цих осіб та сум, які підлягають сплаті кожній окремі фізичній особі (а.с. 51-52). Крім того, стороною надана копія платіжного доручення на загальну суму 148 040,27 грн. (а.с. 50). Первинних доказів перерахування коштів окремо третій особі матеріали справи не містять.

При цьому, Київський апеляційний господарський суд неодноразово зобов'язував спочатку відповідача, зокрема ухвалами від 08.10.2015, 23.11.2015, а потім і третю особу (яка ухвалою від 23.11.2015 була залучена до участі у справі) надати суду оригінали документів пов'язаних, із предметом спору, однак ані відповідачем, ані третьою особою вимоги вказаних вище ухвал виконано не було. Викладене зумовило необхідність задоволення клопотання позивача ухвалою суду від 03.12.2015 в порядку ст. 38 ГПК України, зокрема, витребувати від ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію з підтверджуючими доказами щодо отримання третьою особою страхового відшкодування в розмірі 2 436,10 грн.

При цьому, судом для надання відповіді на запит банку ухвалою від 02.02.2016 (п. 2 резолютивної частини) було надано банківській установі саме долучені до матеріалів справи відповідачем копію платіжного доручення № 034986 від 29.07.2014 (а.с. 50) та копії відомостей для виплати коштів за період 01.12.2013 - 28.07.2014. (а.с. 51-52).

Однак, з останнього листа ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 20.1.0.0.0/7-20160218/2108 від 22.02.2016 Київський апеляційний господарський суд було повідомлено про неможливість надання інформації, (зокрема, підтвердити факт перерахування відповідачем на підставі зазначених документів страхового відшкодування третій особі) через недостатньо наданих даних. В цьому контексті суд апеляційної інстанції відзначає, що жодних інших доказів матеріали справи не містять; відповідачем судам ані першої, ані апеляційної інстанції не надавалися та не зазначалося про неможливість подання стороною доказів з причин, що від неї не залежить. Тоді як позивач надав суду апеляційної інстанції заяву від 15.03.2016 про те, що у нього таких немає та просив розглянути справу за наявними матеріалами.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції на підставі вказаних відомостей для виплати коштів за період 01.12.2013 - 28.07.2014 та вказаного платіжного доручення дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 2 436,10 грн. страхового відшкодування. Оскільки, як встановлено судом апеляційної інстанції матеріали справи з урахуванням відповідей ГРУ ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не містять жодних первинних належних та допустимих доказів перерахування суми страхового відшкодування у розмірі 2 436,10 грн. на рахунок саме третьої особи, а також доказів отримання третьою особою вказаних коштів. Копії відомостей, які були надані відповідачем в суді першої інстанції не свідчать про перерахування страхового відшкодування третій особі. Разом з цим, банківська установа, від якої витребовувались необхідні докази також не підтвердила факт здійснення такого перерахування.

Отже, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про доведеність такої обставини як перерахування третій особі страхового відшкодування в розмірі 2 436,10 грн. та відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

З огляду на наведене, правомірним є доводи позивача про те, що матеріали справи не містять належних доказів здійснення страхового відшкодування відповідачем безпосередньо на користь потерпілої особи.

Таким чином, під час перегляду справи в апеляційному провадженні, судом було встановлено, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих (в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43 ГПК України) доказів здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування третій особі.

Отже, суд першої інстанції зробив висновки на підставі неналежних доказів, необґрунтовано встановив факт виплати страхового відшкодування відповідачем на суму 2 436,10 грн., у зв'язку з чим помилково відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначеної суми заборгованості.

Враховуючи викладене, рішення Господарського суду міста Києва у даній справі підлягає скасуванню в частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача 2 436,10 грн. на підставі пунктів 1, 3 частини 1 статті 104 ГПК України, з прийняттям в цій частині нового рішення відповідно до пункту 2 частини 1 статті 103 ГПК України про задоволення позову; з відповідним перерозподілом суми судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, в порядку ст. 49 ГПК України, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (у зв'язку з фактичним повним задоволенням позову).

При цьому, рішення суду першої інстанції підлягає лише частковому скасуванню, оскільки задоволення позову в частині стягнення 313,90 грн., є правомірним. Тому суд апеляційної інстанції в цій частині залишає рішення без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції також покладаються на відповідача в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-34, 36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі № 910/18194/15 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі № 910/18194/15 скасувати в частині відмови в задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивача 2 436,10 грн. та розподілу судових витрат з прийняттям нового рішення про задоволення позову повністю.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 15, кв. 124; ідентифікаційний код 19243047) страхове відшкодування в сумі 2 436,10 грн. та 1827,00 витрат по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

4. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.08.2015 у справі № 910/18194/15 в частині задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування у розмірі 313,90 грн. залишити без змін.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ГРАВЕ УКРАЇНА" (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 15, кв. 124; ідентифікаційний код 19243047) 2009,70 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

6. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/18194/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді С.А. Гончаров

Ю.Л. Власов