ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.03.16р. Справа № 904/247/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група", м.Київ

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед", м.Дніпропетровськ

про стягнення 6 923,81 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (далі - відповідач) про стягнення 6923,81грн.

Ухвалою господарського суду від 19.01.16р. порушено провадження у справі, прийнято позовну заяву до розгляду, призначено судове засідання на 16.02.16р.

Ухвалою господарського суду від 20.01.16р. витребувано у Моторно - транспортного страхового бюро України відомості (витяг) щодо укладення Полісу АС/8974418 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Дніпроінмед".

05.02.16р. до суду від Моторно - транспортного страхового бюро України надійшла витребувана судом інформація.

Ухвалою господарського суду від 16.02.16р. відкладено розгляд справи на 17.03.16р.

17.03.16р. у судове засідання повноважний представник позивача не з'явився, але 15.03.16р. до суду від позивача надійшла заява, відповідно до якої позивач просить суд розглянути дану справу за відсутністю повноважного представника позивача. Крім того, в заяві зазначено про те, що позивач заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. До заяви додано довідку, відповідно до якої заявлені позовні вимоги відповідачем не оплачені, розмір позовних вимог не змінився та у провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір, немає справи зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав та немає рішення цих органів з такого спору.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судове засідання також не з'явився. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 61).

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважних представників позивача та відповідача за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 17.03.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.13р. між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-13-00802, предметом якого є страхування транспортного засобу Volkswagen Polo A05, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

05.01.15р. відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу ГАЗ 3221, державний реєстраційний номер 51538АЕ під керуванням водія ОСОБА_2.

Відповідно до довідки Відділення ДАІ та постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.15р. по справі № 199/424/15-п вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України.

08.01.15р. страхувальник звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування й надав усі необхідні документи.

12.01.15р. ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на підставі рахунку № С000041781 від 08.01.15р. було складено страховий акт та розрахунок страхового відшкодування до нього.

На підставі вищевказаних документів ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 7 433,81 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 293 від 12.01.15р.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ГАЗ 3221, державний реєстраційний номер 51538АЕ застрахована у ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед", згідно полісу № АС/8974418.

Посилаючись на ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст.ст. 22, 993, 1166, 1191 Цивільного кодексу України ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" зазначає про те, що до нього у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування, виплаченого потерпілій особі, перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за регресними вимогами, тобто, до особи винної у скоєнні ДТП.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Як зазначає ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", оскільки, згідно з витягу з бази МТСБУ Договір цивільно-правової відповідальності, укладений між винною особою та ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" передбачає франшизу у розмірі 510 грн., ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" вважає за необхідне зменшити розмір страхового відшкодування фактично визначеного страхувальнику ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" до ліміту відповідальності ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" та на розмір франшизи, передбаченого договором № АС/8974418 (Аналогічна правова позиція викладена в рішенні господарського суду м. Києва у справах № 5011-23/6919-2012, № 910/808-13, № 910/26052, постановах № 5011-23/6919-2012, № 32/39, постанові Вищого господарського суду України від 23.08.11р. у справі № 42/92).

Оскільки ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" систематично не виконує свої зобов'язання щодо виплати страхового відшкодування в порядку регресу, ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" вважає за необхідне звернутись за захистом свого права відразу з позовною заявою до суду, без звернення до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" з претензією (Аналогічна правова позиція викладена в рішенні Верховного суду України від 04.11.14р. у справі № 3-165 гс 14/17/16).

Враховуючи вищевикладене, ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" просить стягнути з ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 6 923,81 грн.

ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" доказів належного виконання своїх зобов'язань на момент розгляду спору до господарського суду не надало. Крім того, ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" заявлені позовні вимоги не визнало та просило суд відмовити позивачу в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з наступного.

По-перше, всупереч вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" необґрунтовано та безпідставно звільнило себе від виконання ряду обов'язків, пов'язаних з процедурою виплати страхового відшкодування.

Так, відповідно до змісту позовної заяви ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" стверджує, що після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи воно начебто не зобов'язано звертатись до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" із заявою про виплату страхового відшкодування, посилаючи на норми Конституції України як на норми прямої дії.

Посилаючись на ст.ст. 22, 35, 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" зазначає про те, що ні ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", ні потерпілий у встановленому законом порядку із заявою про виплату страхового відшкодування та документами, що посвідчують право майнової вимоги до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" не звертались, що в свою чергу, позбавило можливості ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" прийняти вмотивоване рішення за результатами такого звернення та встановити, чи дійсно заявлена подія є страховим випадком.

Таким чином, враховуючи той факт, що ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" не зверталось до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" із заявою про виплату страхового відшкодування, тим самим позбавивши страховика можливості встановити, чи дійсно заявлена подія є страховим випадком, ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у зв'язку з безпідставністю.

По-друге, ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" надано невірну правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами по справі, які за своїм юридичним змістом породжують між сторонами зовсім інші права та обов'язки.

Так, 05.01.15р. відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої зазнав пошкодження застрахований в ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" транспортний засіб Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Враховуючи на наявність Договору добровільного страхування наземного транспорту, з боку ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь власника транспортного засобу Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було виплачено страхове відшкодування.

Як зазначає ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед", правовою підставою для звернення з позовом до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" є ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Обґрунтування позиції ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" зводиться до того, що у зв'язку з тим, що останнім було відшкодовано збитки власнику транспортного засобу Volkswagen Polo, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 28-0199-13-00802 від 29.08.13р., ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" отримало самостійне (саме самостійне та не пов'язане з потерпілим) право вимоги до ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед". Дана позиція ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" є необґрунтованою та не узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду України, а також практикою інших вищих спеціалізованих судів господарської та загальних юрисдикцій.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст.ст. 993, 1191 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування".

Згідно зі ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності (ч.1 ст. 262 Цивільного кодексу України).

Підсумовуючи викладене, можна зробити наступні висновки:

1. Страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача й строк такої вимоги почав спливати з моменту заподіяння шкоди.

2. У зв'язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов'язанні є потерпілий) до заподіювача із залишком строку позовної давності.

Перехід права вимоги за наведеними нормами права (ст. 993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України "Про страхування") слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови:

1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим.

2. Регрес має місце після припинення зобов'язання з відшкодування шкоди.

Крім того, за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, зокрема виплати страхового відшкодування (ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" регулюються правовідносини між сторонами у даній справі, яка розглядається: позивач - ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група", виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, отримало від останнього права кредитора, а не регресу до відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед", який застрахував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля ГАЗ 3221, державний реєстраційний номер 51538АЕ перед третіми особами за шкоду, завдану внаслідок експлуатації цього транспортного засобу.

За таких обставин, які свідчать про перехід до страховика права вимоги, а не набуття ним такого права, правильним і обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин положень ст.ст. 257, 262, 512, 993 Цивільного кодексу України, а не ст. 1191 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 25.12.13р. у справі № 6-112цс13 та Вищим господарським судом України у постанові від 01.03.16р. у справі №910/21885/15.

Врахувавши викладене, господарський суд дійшов до висновку про те, що відповідач - ПрАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед", як страховик цивільно-правової відповідальності водія автомобіля ГАЗ 3221, державний реєстраційний номер 51538АЕ , є відповідальним за завдану останнім внаслідок ДТП власнику автомобіля Volkswagen Polo A05, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, шкоду, оскільки відповідно до укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу (поліс № АС 8974418) відповідач взяв на себе відповідальність за свого страхувальника, тобто здійснив страхування такого страхового ризику, як відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, господарський суд вважає, що вказана подія (ДТП) є страховим випадком, враховуючи умови Договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, довідку про дорожньо-транспортну пригоду та постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.03.15р. по справі № 199/424/15-п.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 36.4. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які, зокрема, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Господарським судом встановлено, що розмір страхового відшкодування було визначено позивачем у даній справі відповідно до умов договору добровільного страхування на підставі рахунку на оплату робіт з ремонту пошкодженого автомобіля, який, як вважає суд, підтверджує реальну вартість відновлювального ремонту транспортного засобу та який разом зі страховим актом позивача і платіжним дорученням є достатніми доказами фактично понесених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Врахувавши наведене, господарський суд вважає, що відповідач в порядку ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" має відшкодувати позивачу збитки, понесені останнім у зв'язку з виплатою страхового відшкодування, в розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, який не може перевищувати визначеного в полісі ліміту відповідальності відповідача за шкоду, заподіяну майну потерпілого, та в межах понесених позивачем фактичних затрат на виплату страхового відшкодування.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року N 15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач у справі отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним судом України у постанові від 04.11.14р. у справі № 3-165 гс.

Викладене є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст.ст. 257, 261, 262, 512, 514, 979, 990, 993, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 16, 25, 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 22, 29, 36, 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", ст.ст. 4, 32-34, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Дніпроінмед" (49005, м.Дніпропетровськ, вул. Сімферопольська, буд. 21, кімната 307, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, буд. 32-А, ) страхове відшкодування у розмірі 6 923,81 грн. (шість тисяч дев'ятсот двадцять три грн. 81 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 21.03.16р.

Суддя ОСОБА_3