КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Справа№ 910/6829/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Скляр Д.Ю. (посвідчення від 03.02.2016 № 041074);

від позивача: Козак А.Л. (довіреність від 11.12.2015 № 225-КМГ-4465);

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши матеріали апеляційної скарги публічного акціонерного товариства "АТП 13060"

на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2015

у справі № 910/6829/15-г (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради

до публічного акціонерного товариства "АТП 13060",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна податкова інспекція у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві

про внесення змін до договору, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 25.11.2015 позов прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задоволено повністю, внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 24 липня 2003 року, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 06.08.2003 р. за № 75-6-00074, укладеного між Київською міською радою та публічним акціонерним товариством "АТП 13060", а саме викладено перше речення пункту 2.2 договору в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється в розмірі 3 % (три відсотка) від їх нормативної грошової оцінки", стягнуто з публічного акціонерного товариства "АТП 13060" в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1218,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою та просить рішення суду скасувати повністю та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно встановлені обставини справи, чим порушено норми матеріального та процесуального права, а відтак прийнято неправомірне рішення. Свою позицію скаржник обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про направлення справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області, подане до господарського суду міста Києва 13.05.2015, а при вирішенні аналогічного клопотання судом не враховано норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Апелянт стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано змінено орендну ставку. Крім того, позивач не звертався до відповідача, щодо внесення змін до договору оренди, лист департаменту земельних ресурсів від 26.04.2013 № 05704-8526 не був направлений ПАТ «АТП 13060». Також в апеляційній скарзі зазначено, що підстави для зміни умов договору в односторонньому порядку відсутні, а до повноважень місцевих рад не відноситься встановлення розміру орендної плати за земельні ділянки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АТП 13060" прийнято до провадження та призначено до розгляду 15.02.2016.

У судове засідання 15.02.2016 представник відповідача не з'явився, через відділ документального забезпечення суду надіслав клопотання про продовження строку розгляду справи та про відкладення розгляду справи у зв'язку з технічними несправностями транспортного засобу, на якому представник відповідача рухався з м. Дніпропетровська.

Вислухавши думку представників прокуратури та позивача, дослідивши матеріали справи, враховуючи те, що відповідач не позбавлений права направити згідно ст. 28 ГПК України свого представника в судове засідання, нових доказів по справі суду не надано, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача.

Відповідно до статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників відповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши, на підставі встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, вислухавши пояснення представників прокуратури та позивача, апеляційний господарський суд встановив наступне.

24 липня 2003 року між Київською міською радою (далі - позивач, орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "АТП 13060", що змінило своє найменування на Публічне акціонерне товариство "АТП 13060" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 06.08.2003 р. за № 75-6-00074, про що зроблено відповідний запис у книзі записів державної реєстрації договорів (надалі - договір).

Відповідно до п. 1. договору орендодавець, на підставі рішення Київської міської ради від 30.01.2003 р. № 247/407 передає, а орендар приймає в довгострокову оренду на 25 років земельні ділянки, місце розташування яких вул. Жмеринська, 26 у Святошинському районі м. Києва, загальним розміром 8,8541 га для експлуатації та обслуговування комплексу будівель і споруд у межах, які перенесені в натуру (на місцевість) і зазначені на плані, що є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно з довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА від 16.07.03 № 589 на час укладання цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 75:225:019 розміром 0,2276 га становить 305567 грн. 03 коп. Згідно з довідкою Головного управління земельних ресурсів КМДА від 16.07.03 № 591 на час укладання цього договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер 75:225:004 розміром 8,6265 га становить 15129318 грн. 52 коп. (п. 3 договору).

Відповідно до п. 2.2. договору річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 1,5 відсотків від її нормативної грошової оцінки. У випадку коли будівлі, споруди або їх частини здаються в оренду іншим суб'єктам, орендна плата встановлюється в розмірі 4 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки або її частини, що припадає на орендовані площі будівель, споруд або їх частин.

Пунктом 2.3 договору встановлено що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін (шляхом внесення змін до цього договору), за винятком випадку, передбаченого п.5 цього договору. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал і розглядаються відповідно до законодавства. Відсутність відповіді на таку пропозицію не означає погодження такої пропозиції.

Згідно з п.5 договору орендодавець має право у односторонньому порядку (шляхом надсилання орендареві повідомлення через податкові органи або через інший уповноважений орган) збільшити розмір орендної плати у випадку, коли внаслідок змін у законодавстві орендна плата стане меншою від розміру земельного податку.

Рішенням Київради від 28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" внесено зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення в частині збільшення розміру річної орендної плати. Даним рішенням також зобов'язано Департамент земельних ресурсів проінформувати про прийняття цього рішення орендарів земельних ділянок, вказаних у додатку до рішення. Про необхідність приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст.. 288 Податкового кодексу України відповідача було проінформовано листом № 05704-8526 Департаменту земельних ресурсів КМДА від 26.04.2013 р.

Як зазначено у позовній заяві відповідач не відреагувавши на лист Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради № 05704-8526 від 26.04.2013 з пропозицією внести зміни до договору оренди від 24.07.2003 та всупереч нормам чинного законодавства, продовжує сплачувати орендну плату без врахування вимог рішення Київради від 28.02.2013 № 89/9146 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України".

На підставі вищевикладеного прокурор Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до господарського суду м. Києва із даним позовом, просить суд внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 24.07.2003, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 06.08.2003 за № 75-6-00074, укладеного між Київської міською радою та публічним акціонерним товариством «АТП 13060», та п. 2.2. договору викласти в наступній редакції: "Річна орендна плата за земельні ділянки встановлюється у розмірі 3% (три відсотки) від їх нормативної грошової оцінки".

Земельні відносини, згідно з ст. 3 Земельного кодексу, регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Пунктом 5 ст. 19 Закону України "Про оренду землі (в редакції чинній на момент укладення договору) передбачено, що орендна плата за земельні ділянки, які перебувають у державній або комунальній власності, централізується на спеціальних бюджетних рахунках, розподіляється і використовується відповідно до Закону України "Про плату за землю" і не може бути меншою за розмір земельного податку, що встановлюється зазначеним Законом.

У відповідності до ст. 23 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку (ст. 30 Закону України "Про оренду землі").

На момент укладання договору оренди розмір та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також напрями використання коштів, що надійшли від плати за землю, відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку регулювались Законом України "Про плату за землю" (чинного на момент укладання договору оренди землі), статтею 2 якого встановлено, що плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель.

З 01.11.2011 року набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

За ст. 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до частини 5 статті 16 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до статті 6 Закону України „Про столицю України місто-герой Київ" місцеве самоврядування у м. Києві здійснюється територіальною громадою міста як безпосередньо, так і через Київську міську раду, районні в м. Києві ради та їх виконавчі органи. Місцеві державні адміністрації підзвітні і підконтрольні відповідним радам у частині повноважень, делегованих їм відповідними радами.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до Закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Положеннями статті 9 Земельного кодексу України передбачено, що розпорядження землями територіальної громади міста, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок відноситься до повноважень Київської міської ради, крім того, відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного Кодексу України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні ради.

У відповідності до п.п. 1, 2 Рішення Київської міської ради №89/9146 від 28.02.2013 "Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України" вирішено внести зміни до договорів оренди земельних ділянок згідно з додатком до цього рішення, встановивши річну орендну плату у розмірі трьох відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок; орендарям земельних ділянок, зазначеним у додатку до цього рішення, забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Договір оренди землі, відповідно до ст. 13 Закону України "Про оренду землі", це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до п. 288.5.1. ст. 288 Податкового кодексу України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (ст. 632 Цивільного кодексу України).

Статтею ст. 290 Господарського кодексу України встановлено, що розмір плати за користування земельною ділянкою, що є державною або комунальною власністю, не може бути нижчим за встановлений відповідно до закону.

Враховуючи те, що розмір орендної плати за землю законодавчо було змінено, а невнесення змін до договору щодо розміру орендної плати відповідно до положень статті 288 Податкового кодексу України призводить до недоотримання грошових коштів міського бюджету, колегія приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ «АТП 13060» стверджує, позивач не звертався до відповідача, щодо внесення змін до договору оренди, лист департаменту земельних ресурсів від 26.04.2013 № 05704-8526 не був направлений ПАТ «АТП 13060».

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали справи дійсно не містять доказів направлення відповідачеві листа департаменту земельних ресурсів від 26.04.2013 № 05704-8526, проте зазначений доказ не впливає на вирішення спору з огляду на наступне.

Орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 ГК України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору. Якщо зі зміною граничного розміру орендної плати таку ж зміну до договору оренди в установленому законом порядку не внесено, то застосуванню підлягає відповідна умова договору (п. 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду від 17 травня 2011 року № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин").

Зазначене вище кореспондується з позицією Верховного Суду України по справі № 28/5005/640/2012 відповідно до якої надсилання відповідачу пропозицій про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання позивачем вимог ч. 2 ст. 188 ГК щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Таким чином, доводи апелянта стосовно того, що позивач не звертався до відповідача, з пропозицією щодо внесення змін до договору оренди від 24.07.2003 не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що Київською міською радою було розмішено повідомлення в газеті «Хрещатик» від 02.04.2013 випуск № 33 (1161) «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень ст. 288 Податкового кодексу України»

Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання про направлення справи за підсудність до господарського суду Дніпропетровської області від 24.04.2015.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дослідивши матеріали справи, зазначає, що клопотання про направлення справи за підсудність до господарського суду Дніпропетровської області господарським судом міста Києва не було розглянуто. А при повторному зверненні відповідачем з аналогічним клопотанням, як свідчать матеріали справи (протокол судового засідання від 28.10.2015 та ухвала господарського суду міста Києва від 28.10.2015) суд відмовив в задоволенні клопотання.

Проте, скаржник зазначає, що відмовляючи в задоволенні клопотання про направлення справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції не врахував норми Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

З врахуванням положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, розглядаються виключно майнові вимоги до боржника. У справі № 910/6829/15-г позивач звернувся до відповідача з немайновою вимогою про внесення змін до договору оренди. Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 16 ГПК справи у спорах, передбачених пунктом 6 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням об'єктів земельних відносин або основної їх частини, за винятком справ, передбачених частиною четвертою цієї статті.

П. 6 ч. 1 с. 12 передбачено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

Суд першої інстанції порушив процесуальні права відповідача, не давши оцінку заявленому відповідачем клопотанню від 24.04.2015 про передачу справи № 910/6829/15-г за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області, проте ця підстава не тягне за собою скасування рішення господарського суду міста Києва з огляду на ч. 2 ст. 104 ГПК, в якій зазначено, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з господарським судом міста Києва стосовно відмови в задоволенні клопотання відповідача про передачу справи за підсудністю до господарського суду Дніпропетровської області, у зв'язку з тим, що вказані відповідачем підстави не є достатніми та належними для направлення справи за підсудністю до іншого господарського суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги позивача про внесення змін до п. 2.2 Договору від 24.07.2003, зареєстрованого Головним управлінням земельних ресурсів КМДА 06.08.2003 за № 75-6-00074, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "АТП 13060" на рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2015 у справі № 910/6829/15-г залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 25.11.2015 у справі № 910/6829/15-г залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/6829/15-г повернути до господарського суду м.Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді О.М. Гаврилюк

О.І. Лобань