РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/1541/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго" м. Києва

до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва

про стягнення боргу, неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 105802,33 грн.

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Телегін Д.В.,

від відповідача: Зацепін С.С.

СУТЬ СПОРУ :

у лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що всупереч умов укладеного між ним як правонаступником Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" та відповідачем договору № 1210038 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 1 листопада 2000 р. останній не в повному обсязі оплатив спожиту протягом листопада 2014-березня 2015 років теплову енергію, заборгувавши станом на 1 квітня 2015 р. 65969,74 грн.

З цих підстав просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь суму боргу, борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення 19377,28 грн., три проценти річних з простроченої суми 1765,06 грн., пеню 18690,15 грн., а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на безпідставність заявлених вимог. Вказував, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" було внесено зміни до статей 19, 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання суб'єкта господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальну організацію) та встановлено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, послуг водовідведення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцем цих послуг. Зазначав, що оскільки він не є виконавцем (теплопостачальною організацією або суб'єктом господарювання, який проводить діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення) цих послуг, то у його підприємства з 26 квітня 2014 р. (день набрання чинності Закону) відсутній обов'язок по оплаті послуг зі спожитої мешканцями будинку по вул. Кібальчича, 11-В у м. Києві теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання.

Також вказував, що він неодноразово починаючи з серпня 2014 року звертався до відповідача з листами про розірвання спірного договору та позивачем протягом листопада 2014-березня 2015 років не були надані послуги на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 1 листопада 2000 р. між позивачем як правонаступником Акціонерної енергопостачальної компанії "Київенерго" та відповідачем як правонаступником Державного комунального підприємства по експлуатації та ремонту жилого фонду Дніпровського району м. Києва було укладено договір № 1210038 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого позивач зобов'язався постачати відповідачу теплову енергію у вигляді гарячої води до належного відповідачу будинку по вул. Кібальчича, 11-В у м. Києві, для потреб опалення та гарячого водопостачання в обсязі 150,53 Гкал/рік, а відповідач - до початку розрахункового періоду (місяця) сплачувати позивачу вартість заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, при перевищенні фактичного використання теплової енергії понад заявленого - сплачувати різницю до 28 числа поточного місяця.

Облік споживання відповідачем теплової енергії за договором передбачено проводити розрахунковим способом.

Строк дії договору відповідно до умов розділу 8 договору встановлений з дня його підписання до 31 грудня 2000 р. та вважається пролонгованим на кожний наступний період, якщо за місяць до його закінчення про припинення договору не буде письмово заявлено однією із сторін. Відповідно до умов п. 8.3 припинення дії договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати за надані послуги.

Спірний договір припинив свою дію з 1 вересня 2015 р.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями сторін, наявними у матеріалах справи копіями вищевказаного договору та ухвалою господарського суду м. Києва від 14 вересня 2015 р. у справі 910/20884/15 між тими ж сторонами про розірвання договору № 1210038 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 1 листопада 2000 р.

У силу вимог ст. 35 ГПК України зазначені обставини не потребують повторного доказування.

Поясненнями позивача, частково відповідача, поданим позивачем розрахунком, проведеним відповідно до вимог чинного законодавства та умов договору на підставі даних особових карток (табуляграм) споживання теплової енергії за листопад 2014-квітень 2015 років стверджується факт постачання позивачем відповідачу у цей період теплової енергії за договором вартістю 116082,70 грн., а також оплати останнім спожитої теплової енергії у розмірі 50112,96 грн., з урахуванням 4070,35 грн. переплати, що існувала на початку листопада 2014 року.

Доказів належної оплати за договором суду не надано.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач прострочив виконання зобов'язання по оплаті за договором, з нього на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 622, 625 ЦК України підлягає стягненню 65969,74 грн. боргу (116082,70-50112,96), 19377,28 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1765,06 грн. три проценти річних з простроченої суми, 18690,15 грн. передбаченої п. 7 додатку 4 до договору пені.

Доводи відповідача про відсутність у нього обов'язку по оплаті спожитої мешканцями належного йому будинку теплової енергії, у зв'язку з тим, що він не є виконавцем цих послуг суперечать вимогам ч. 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо особливого статусу балансоутримувача як учасника відносин у сфері житлово-комунальних послуг, який відповідно до цивільно-правових угод, у т.ч. спірного договору, є споживачем одержаної від виробника теплової енергії та виконавцем послуг централізованого опалення та постачання гарячої води для отримувачів зазначених комунальних послуг у будинку, який знаходиться на його балансі.

Відповідно до рішення Київської міської ради № 823/1687 від 23 липня 2015 р. відповідач визначений правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого шляхом приєднання до нього Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва", яке у спірний період було балансоутримувачем будинку по вул. Кібальчича, 11-В у м. Києві. За таких обставин заперечення щодо відсутності правового зв'язку з указаним будинком є безпідставними.

Посилання щодо строку дії спірного договору суперечать встановленим ухвалою господарського суду м. Києва від 14 вересня 2015 р. у справі 910/20884/15 обставинам, тому є необґрунтованими.

Оскільки позов задоволено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (02002, м. Київ, вул. Челябінська, 9-Г, код 03366612) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І Франка, 5, код 00131305) 65969,74 грн. боргу, 19377,28 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1765,06 грн. три проценти річних з простроченої суми, 18690,15 грн. пені, 1587,03 грн. витрат по оплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар