ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016р. Справа№ 914/2378/15

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м.Львів

до відповідача: Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область

про стягнення 176 450 грн. 58 коп.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Петрашко М.М.

Секретар Юрків М.Г.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність №502-4279/2 від 25.12.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 08.01.2016 р.)

Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго», м. Львів звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, Львівська область про стягнення 176 450 грн. 58 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 17.07.2015р. призначив розгляд справи на 01.09.2015 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалах суду. За клопотанням представника строк вирішення спору було продовжено на 15 днів до 15.03.2016 р.

Ухвалою суду від 28.09.2015 р. призначено колегіальний розгляд вказаної справи. Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію у складі суддів Сухович Ю.О. та Ділай У.І., головуючий суддя Мазовіта А.Б.

У звязку із перебуванням суддів Ділай У.І. та Сухович Ю.О. у відпустці, автоматизованою системою документообігу суду (протоколи від 21.10.2015 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Ділай У.І. замінено суддею Кітаєвою С.В., суддю Сухович Ю.О. замінено суддею Щигельською О.І.

У звязку із перебуванням судді Щигельської О.І. у відпустці та тимчасовою непрацездатністю судді Кітаєвої С.В., автоматизованою системою документообігу суду (протокол від 28.12.2015 р.) визначено новий склад колегії, відповідно до якого суддю Щигельську О.І. замінено суддею Кидисюком Р.А., суддю Кітаєву С.В. замінено суддею Петрашком М.М.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір про постачання електроенергії, на виконання умов якого відповідачу було реалізовано електроенергію. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати за отриману електроенергію виконав з порушенням строків, у звязку чим відповідачу нараховано пеню сумі 52600грн. 99 коп., 3% річних в сумі 2 661 грн. 75 коп., інфляційні нарахування в сумі 121187грн. 84 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягав до стягнення з відповідача, становив 176 450 грн. 58 коп.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В своїх запереченнях зазначив, що 17.02.2015 р. за №20/629, 18.03.2015 р. за №20/1010, 17.04.2015 р. за №20/1477 та 19.05.2015 р. за №20/1851 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію. На виконання згаданих протокольних рішень, погашення заборгованості було проведено на суму 1 493 000 грн. 00коп. Решту заборгованості відповідач погасив за рахунок власних коштів. Також зазначив, що відповідач не повинен нести відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань по оплаті електроенергії, оплата за яку здійснюється шляхом перерахування субвенцій з державного бюджету. З огляду на наведене, позовні вимоги є безпідставними та до задоволення не підлягають.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

27 листопада 2007 р. між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Львівобленерго» (постачальник) та Комунальним підприємством «Дрогобичтеплоенерго» (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії №90338 та додатки до нього.

За цим договором постачальник (позивач) продає електричну енергію споживачу (відповідач) для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною в додатку № 9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії», а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач протягом лютого-травня 2015 р. продав відповідачу активну електроенергію на загальну суму 1 539 491 грн. 16 коп., що підтверджується рахунками за активну енергію №300402/43688-1 за лютий 2015 р. (строк оплати до 02.03.2015 р.), №300403/45733-1 за березень 2015 р. (строк оплати до 27.03.2015 р.), №300504/47896-1 за квітень 2015 р. (строк оплати до 27.04.2015 р.), №300505/50069-1 за травень 2015 р. (строк оплати до 27.05.2015 р.), Також відповідач зобовязувався здійснювати оплату за перетікання реактивної електроенергії, вартість якої у березні 2015 року склала 5 000 грн. 09 коп., що підтверджується рахунком за реактивну енергію №300303/45734-2 за березень 2015 р. (строк оплати до 27.03.2015 р.).

Відповідно до п. 1 Порядку розрахунків, який є додатком до договору, розрахунок споживача з постачальником електричної енергії за регульованим тарифом здійснюється за чинними тарифами, які встановлюються відповідно до положень нормативно-правових документів НКРЕ, згідно з договором про постачання електричної енергії.

Згідно п. 2 Порядку розрахунків, розрахунковим періодом вважається період з 20 числа попереднього місяця до 19 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного.

Пунктом 4 Порядку розрахунків передбачено, що остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеного за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках, передбачених ПКЕЕ.

Згідно абз. 2 п. 6 Порядку розрахунків, тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідачем у 2015 році було здійснено оплату вартості електричної енергії, отриманої у вищевказаному періоді, з порушенням строків, встановлених договором.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх обовязків щодо своєчасної оплати вартості електроенергії, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача 52 600 грн. 99 коп. пені, 2 661 грн. 75 коп. 3% річних, 121 187 грн. 84 коп. інфляційних нарахувань.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобовязаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується (ч. ст. 275 ГК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

В силу ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобовязання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до пункту 4.2.1. договору про постачання електричної енергії, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач (відповідач) сплачує постачальнику (позивачу) пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням цих положень, позивачем заявлено до стягнення 52 592 грн. 77 коп. пені за прострочення сплати вартості активної електроенергії за період часу з 02.03.2015 р. по 31.05.2015 р., 8 грн. 22 коп. пені за прострочення сплати вартості реактивної електроенергії за період часу - 30.03.2015 р., 2 661 грн. 34коп. 3% річних за прострочення сплати вартості активної електроенергії за період часу з 02.03.2015 р. по 31.05.2015 р., 41 коп. 3% річних за прострочення сплати вартості реактивної електроенергії за період часу - 30.03.2015 р., 121170грн. 42 коп. інфляційних нарахувань за прострочення сплати вартості активної електроенергії за період часу з 02.03.2015 р. по 31.05.2015 р., 17 грн. 42коп. інфляційних нарахувань за прострочення сплати вартості реактивної електроенергії за період часу - 30.03.2015 р.

Судом перевірено розрахунок пені та 3% річних та встановлено, що пеня в розмірі 52 600 грн. 99 коп. та 3% річних в розмірі 2 661 грн. 75 коп. нараховані позивачем правильно.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних нарахувань суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання.

В листі Верховного Суду України від 03.04.1997 р. №62-97р «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» зазначається, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно слід рахувати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з врахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця червня .

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

З наведеного вбачається, що найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, а тому прострочка платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки.

Аналогічної практики дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові від 10.07.2013 р. по справі №5002-33/4081-2012

Як вбачається із матеріалів справи, прострочений борг відповідача перед позивачем за перетікання реактивної енергії в сумі 5 000 грн. 09 коп. існував 30.03.2015 р., що становить 1 календарний день. Таким чином, до простроченого платежу не може бути застосована індексація, оскільки прострочка мала місце за період менший, ніж місяць, а тому в задоволенні вимоги про стягнення інфляційних нарахувань в розмірі 17 грн. 42 коп. за прострочення сплати вартості реактивної енергії слід відмовити.

Також судом з урахуванням вищевказаних вимог проведено перерахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань за прострочення сплати вартості активної електроенергії, внаслідок чого встановлено, що їх розмір є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Оскільки позивач не скористався своїм правом на збільшення позовних вимог в частині донарахованих сум, до задоволення підлягають інфляційні нарахування за прострочення сплати вартості активної електроенергії в сумі 121 170 грн. 42коп., тобто в межах заявлених ним позовних вимог.

Судом не беруться до уваги доводи відповідача з огляду на наступне.

Наведені відповідачем обставини не звільняють його від виконання зобовязань щодо оплати вартості електроенергії, оскільки відповідач як юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями за договором №90338 від 27.11.2007 р. про постачання електричної енергії і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб (аналогічної позиції дотримується Верховний суд України в постанові від 26.12.2011 р. у справі № 3-138гс11).

Відносини, повязані з підписанням спільних протокольних рішень врегульовані Порядком перерахування субвенцій з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. №20.

Як вбачається із вищевказаного Порядку, протокольними рішеннями врегульовано лише механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу тощо.

Поряд з цим, вказаний нормативний акт не врегульовує питання двосторонніх договірних відносин з постачання електричної енергії між позивачем та відповідачем та не містить жодних вказівок щодо зміни умов договору про постачання електричної енергії у звязку з застосуванням визначеного Порядком механізму. Включення позивача до згаданих протокольних рішень не дає підстав відповідачу в односторонньому порядку змінювати умови укладеного між сторонами договору в частині здійснення оплати за поставлену йому електричну енергію чи змінювати організацію розрахунків за договором №90338 від 27.11.2007 р.

Окрім цього, згідно п. 9.1. укладеного між сторонами договору про постачання електричної енергії, усі зміни та доповнення до договору оформляються письмово, підписуються уповноваженими особами та скріплюються печатками обох сторін. Однак, в даному випадку, Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» не є безпосередньо стороною (учасником) спільного протокольного рішення, а, відтак, зазначені спільні протокольні рішення за жодних умов не можуть розцінюватися як правочин, що спрямований на зміну умов договору, в тому числі, в частині порядку і строків розрахунку за поставлену електроенергію.

Водночас, суд звертає увагу на те, що Комунальне підприємство «Дрогобичтеплоенерго» не ініціювало внесення змін в укладений між сторонами договір №90338 від 27.11.2007 р. та не укладало з позивачем жодних договорів про організацію взаєморозрахунків.

Таким чином, наявність спільних протокольних рішень, підписаних Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, ПАТ «Львівобленерго» та ДП «Енергоринок» не припиняє зобовязальних правовідносин сторін відповідно до договору про постачання електричної енергії №90338 від 27.11.2007 р., не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання і не позбавляє кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, ч. 1 ст. 230 ГК України, Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та п. 4.2.1. договору.

Така ж позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 16.02.2016 р. у справі №922/447/15

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 52 600 грн. 99 коп. пені, 2 661 грн. 75 коп. 3% річних, 121 170 грн. 42 коп. інфляційних нарахувань. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 509, 526, 530, 599, 612, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Дрогобичтеплоенерго» Дрогобицької міської ради, м. Дрогобич, вул. Індустріальна, 1А, Львівська область (ідентифікаційний код 05445563) на користь Публічного акціонерного товариства «Львівобленерго», м. Львів вул. Козельницька, 3 (ідентифікаційний код 00131587) 52 600 грн. 99 коп. пені, 2 661 грн. 75 коп. 3% річних, 121170грн. 42 коп. інфляційних нарахувань, 3 528 грн. 65 коп. судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 14.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 18.03.2016 р.

Головуючий суддя Мазовіта А.Б.

Суддя Кидисюк Р.А.

Суддя Петрашко М.М.