КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" березня 2016 р. Справа№ 910/25930/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Ільєнок Т.В.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 22.03.2016 року по справі №910/25930/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року

по справі №910/25930/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ"

до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ"

про стягнення 83 926,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (далі-відповідач) про стягнення 84 505,59 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно пошкодження транспортному засобу, який належить позивачу у зв'язку з чим у відповідача обов'язок здійснити страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 16 598,43 грн., 3 % річних в сумі 891,78 грн. та інфляційних втрат в сумі 17 015,38 грн.

08.12.2015р. позивач подав до Господарського суду міста Києва заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 83 926,50 грн., з яких: 46 426,52 грн. страхового відшкодування, 19 986,61 грн. пені, 1 110,42 грн. 3% річних та 16 402,95 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 16.12.2015р. у справі №910/25930/15 позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ" страхове відшкодування в сумі 46 426,52 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 16.12.2015р., відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 22 735,32 грн., посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 18.04.2014р., 18.04.2014р. по вулиці Драйзера у місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля "MERCEDES BENZ ML 300" із державним номерним знаком НОМЕР_1, що належить товариству з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ" (далі - пошкоджений транспортний засіб) та транспортного засобу "ВАЗ 2109" із державним номерним знаком НОМЕР_2, яким керував гр. ОСОБА_2

Постановою Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/7782/14-п (провадження № 3/754/2065/14) встановлено, що ДТП трапилось внаслідок порушень Правил подорожнього руху України водієм гр. ОСОБА_2 (далі - винна особа) у зв'язку з чим, вказану фізичну особу притягнуто до адміністративної відповідальності, на підставі ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Внаслідок зазначеного вище ДТП транспортний засіб, який належить позивачу отримав механічні пошкодження.

Експертом відповідача 22.04.2014р. було оглянуто пошкоджений транспортний засіб та оформлено картку (справа № 550.14К) повідомлення потерпілого.

В матеріалах справи наявна заява позивача № 141114 від 14.11.2014р. на виплату страхового відшкодування, однак докази отримання вказаної заяви відповідачем відсутні.

Фактично, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія-вимога від 24.03.2015 № 24/03/15 про сплату грошових коштів по страховому випадку від 18.04.2014, яка отримана останнім 01.04.2015р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи у вигляді копії.

Згідно інформації, наданої Моторним (транспортним) страховим бюро України, транспортний засіб - "ВАЗ 2109" із державним номерним знаком НОМЕР_2, яким керувала винна особа, станом на момент настання ДТП, забезпечено Приватним акціонерним товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ", як страховиком обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що підтверджується Страховим полісом серії АС № 4367375 (далі - Договір обов'язкового страхування), відповідно до якого ліміт за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., а франшиза - 0 грн.

Спір між сторонами виник внаслідок порушення відповідачем його грошового зобов'язання за Договором обов'язкового страхування, відповідач вимоги, викладені у вказаній вище претензії позивача про сплату грошових коштів по страховому випадку від 18.04.2014р. не задовольнив. Наведена обставина призвела до звернення позивача до Господарського суду міста Києва за захистом свого порушеного права та охоронюваного законом інтересу шляхом стягнення з відповідача 83 926,50 грн., з яких: сума страхового відшкодування складає 46 426,52 грн., пеня в сумі 19 986,61 грн., 3 % річних в сумі 1 110,42 грн. та інфляційні втрати в сумі 16 402,95 грн.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду - частковому скасуванню з наступних підстав.

У відповідності до п.9.1 ст. 9 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За приписами п.22.1 ст.22 та ст.29 "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

У відповідності до ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк виконання грошового зобов'язання страховика за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по виплаті особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, такого відшкодування становить 90 днів з моменту отримання відповідної заяви.

Таким чином, виходячи з наведених вище норм права, положення Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачають відшкодування страховиком цивільно-правової відповідальності лише оціненої шкоди, тобто вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу, визначеної за результатами проведеної суб'єктом оціночної діяльності оцінки.

У відповідності до звіту від 01.12.2015 № С15-506, здійсненого замовленням позивача товариством з обмеженою відповідальністю "ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ "УКРАВТОЕКСПЕРТИЗА-СТАНДАРТ", яке діє на підставі Сертифікату від 27.01.2015 № 15944/14 суб'єкта оціночної діяльності, вартість відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу, становить 46 426,52 грн.

Суд першої інстанції взявши до уваги зазначений звіт задовольнив позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування у розмірі 46 426,52 грн.

Судова колегія дослідивши матеріали справи вважає, що оскаржуване рішення суду в цій частині підлягає скасуванню виходячи з наступного.

В матеріалах справи міститься звіт №126/04/14 про оцінку вартості збитків нанесених власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 28.04.2014р. (далі-звіт №126/04/14), проте судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення не досліджено та не надано оцінку зазначеному звіту.

Як вбачається з даного звіту №126/04/14 він складений сертифікованим експертом, який в присутності уповноваженого представника позивача 23.04.2014р. проводив огляд автомобіля з подальшим складанням звіту №126/04/14, відповідно до якого вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля в результаті його пошкодження, складає 27 282,39 грн. з урахуванням 20% ПДВ.

Звіт №126/04/14 був складений 28.04.2014р., тобто одразу після отримання відповідачем повідомлення про страховий випадок та складання акту огляду автомобіля, відповідно до якого останній до настання ДТП мав інші пошкодження «деформація передніх лівих дверей».

Дослідивши зазначений звіт №126/04/14, вартість матеріальних збитків пошкодженого автомобіля визначена як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу. Вказана оцінка виконана у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12.07.2001 № 2658-ІІІ та Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092.

При цьому, судом першої інстанції при прийняті оскаржуваного рішення суду взято до уваги звіт №С15-506 від 01.12.2015р., який складений за замовленням позивача майже через два роки після ДТП на підставі наданих оцінювачу фотографій автомобіля без зазначення дати фотографування.

У відповідності до п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки.

Таким чином, оцінювач мав особисто оглянути пошкоджений автомобіль, чого ним зроблено не було, що свідчить про порушення п.5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів.

Враховуючи вищевстановлене, судова колегія прийшла до висновку, що позовні вимоги про страхове відшкодування підлягаю задоволенню з урахуванням звіту №126/04/14 про оцінку вартості збитків нанесених власнику пошкодженого колісного транспортного засобу від 28.04.2014р. При цьому, судова колегія враховую наступне.

Як зазначалось вище, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля в результаті його пошкодження, складає 27 282,39 грн. з урахуванням 20% ПДВ.

Відповідно до ч.2 ст.14 Цивільного кодексу України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Наведене випливає також з приписів ч.2 ст.1192 Цивільного кодексу України, згідно якого розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим з матеріалів справи не вбачається, судовою колегією не встановлено та позивачем не доведено як понесення ним витрат на оплату вартості ремонту пошкодженого в ДТП транспортного засобу, так і включення виконавцем ремонту до складу цих витрат суми ПДВ.

До того ж, в судовому засіданні представник позивача пояснив, що пошкоджений автомобіль без відновлювального ремонту був товариством продан.

Оскільки фактичного ремонту пошкодженого автомобіля виконано не було та витрати позивача на оплату ПДВ по такому ремонту не були понесені, тому й відсутні законні підстави для компенсації позивачу, як потерпілому в ДТП, суми ПДВ, включеного експертом до складу матеріального збитку.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги про страхове відшкодування підлягаю задоволенню на суму 22 735,32 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з 13.02.2015р. по 07.12.2015р., судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено вище, повідомлення про страховий випадок було подано 22.04.2014р., а заяву про виплату страхового відшкодування отримано відповідачем 01.04.2015р. Тобто, з моменту отримання відповідачем повідомлення та подачі заяви минуло майже рік з дати ДТП.

У відповідності до ст.35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Отже, за умови подачі повідомлення про подію 22.04.2014р., 30-денний термін для подачі заяви на виплату страхового відшкодування збігав 22.05.2014р.

Згідно із п.36.2 ст.36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний, зокрема, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Таким чином, оскільки повідомлення про страховий випадок було подано 22.04.2014р., а заяву на виплату страхового відшкодування отримано відповідачем 01.04.2015р., кількість днів для прийняття рішення та проведення виплати збільшується згідно з вимогами ст.35, п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що свідчить про відсутність підстав для нарахування штрафних санкцій.

Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, 3% річних та пені за період з 13.02.2015р. по 07.12.2015р. задоволенню не підлягає.

При цьому, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних виходив з того, що дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Судова колегія вважає, що даний висновок суду першої інстанції є помилковим, оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і вразі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція підтверджена судовою практикою Верховного Суду України (постанова від 06.06.2012р. у справі 6-49цс12 та аналіз Верховного Суду України від 30.06.2011р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування).

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - частковому скасуванню; позов слід задовольнити частково.

Судові витрати відповідно до вимог ст.49 ГПК України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року по справі №910/25930/15 задовольнити.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 16.12.2015 року у справі №910/25930/15 скасувати частково.

3.Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 77; ідентифікаційний код 22945712) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ" (04108, м. Київ, проспект Правди, будинок 35; ідентифікаційний код 33304044) страхове відшкодування в сумі 22 735 (двадцять дві тисячі сімсот тридцять п'ять) грн. 32 коп. та 1 218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі позову.

4.В іншій частині позовних вимог відмовити.

5.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНТЕР ТЕХНОЛОДЖІ КОМПАНІ" (04108, м. Київ, проспект Правди, будинок 35; ідентифікаційний код 33304044) на користь Приватного акціонерного товариства "УКРАЇНСЬКА ТРАНСПОРТНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, будинок 77; ідентифікаційний код 22945712) 1 430 (одна тисяча чотириста тридцять) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги.

6.Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

7.Матеріали справи №910/25930/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Т.В. Ільєнок

С.Г. Рудченко