ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 922/4804/14

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чимбар Л.О., Чоха Л.В.

при секретарі судового засідання: Ковзикові В.Ю.

за участю представників сторін:

від відповідача за первісним позовом: ОСОБА_1, дов. № 4335 від 20.11.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року у справі № 922/4804/14

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про стягнення 313800,00 грн.

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , м. Харків

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 09.03.2016р. апеляційна скарга прийнята до розгляду колегією суддів, визначеною автоматичним розподілом від 21.12.2015р., у складі головуючого судді Антонік С.Г., суддів Чимбар Л.О., Чоха Л.В.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року (суддя Кеся Н.Б.) первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму 246000,00 грн. основного боргу, 17004,33 грн. пені та 5260,09 грн. судового збору.

В решті первісного позову відмовлено.

У зустрічному позові Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поставки з відстрочкою розрахунку від 09.04.2013р. №150 укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення суду мотивоване порушенням первісним відповідачем зобов'язання щодо повної та своєчасної сплати за отриманий товар. Зменшуючи розмір пені, господарський суд керувався тим, що нарахована позивачем сума пені перевищує її граничний розмір, який встановлений статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який розраховуються у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Відносно нарахування штрафу в розмірі 10% від суми заборгованості, то суд відмовив з посиланням на правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України у від 21.10.2015 р. у справі №6-2003цс15.

Не погодившись з рішенням суду Відповідач по первісному позову звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що:

- довгостроковий договір поставки з відстрочкою розрахунку від 09.04.2013 р. за №150 з ФОП ОСОБА_3 він не укладав;

- судовою експертизою не встановлено, чи підписував відповідач спірний договір та інші документи чи ні;

- судом першої інстанції не досліджено надіслання заявок від покупця до постачальника, умови та факт транспортування товару від ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_2 та момент переходу права власності на спірний товар. В матеріалах справи відсутні документи щодо підтвердження факту поставки та відвантаження товару;

- судом не досліджено, а позивачем не надано документи відповідно до п.3.1 розділу 3 Договору №150, а саме паспорт якості або інші документи, що засвідчують якість товару;

- не досліджена податкова звітність обох сторін по справі по даним взаємовідносинам в частині формування доходів і витрат;

- в матеріалах справи відсутні документи бухгалтерського обліку в частині оприбуткування та списання зі складу товару за договором; докази направлення акту звіряння та претензії ФОП ОСОБА_3 на адресу ФОП ОСОБА_2

Представник відповідача по первісному позову в судовому засіданні підтримав доводи наведені в апеляційній скарзі. Просив рішення скасувати та відмовити в позові в повному обсязі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Його представник у судовому засіданні зазначив, що договір укладався та підписувався особисто відповідачем і товар отримував безпосередньо він. На кожному аркуші договору, а також на Акті приймання-передачі та накладній відповідач особисто завірив свої підписи печаткою. Будь яких зауважень щодо якості або комплектності товару не висував.

Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

09.04.2013р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (Покупець) укладено довгостроковий договір про поставку з відстрочкою розрахунку №150.

Оригінал договору підписаний безпосередньо підприємцями та скріплений печатками обох сторін (а.с.103-107).

Згідно п.п.1.1, 1.3 Договору Постачальник зобов'язався передавати у власність Покупцю комп'ютерну, копіювальну та офісну техніку та комплектуючі до них (далі-Товар), а Покупець в свою чергу зобов'язався прийняти та оплатити його на умовах даного Договору. Найменування (асортимент) та ціна кожної партії Товару визначається Сторонами у відповідних заявках, а також оформлених на їх підставі видаткових накладних (РН), підписаних уповноваженими представниками сторін та передається від Постачальника Покупцю по Акту приймання-передачі товару. Зазначені додатки являються невід'ємною частиною даного Договору.

Згідно п. 2.5 Договору, право власності на товар при поставці автотранспортом переходить до Покупця з моменту поставки Товару (момент поставки товару - момент підписання видаткової накладної представником Покупця) з цього ж моменту ризики випадкової гибелі (псування) товару переходять до Покупця .

Розділом четвертим сторони погодили ціну та порядок розрахунків за договором.

Так, покупець здійснює оплату за поставлений Товар протягом 21 (двадцяти одного) банківського дня з моменту поставки. При цьому протягом доби з моменту оплати Покупець зобов'язаний направити Постачальнику копію платіжного доручення з відміткою банку, підтверджуючого оплату вартості партії Товару (п. 4.3 Договору).

Сумарна заборгованість Покупця перед Постачальником не повинна перевищувати 246000,00 грн. та може бути змінена по узгодженню сторін, в залежності від зміни об'єму поставок (п. 4.4 Договору).

Датою оплати по договору є дата надходження коштів на поточний рахунок Постачальника, або дата внесення коштів в касу підприємства Постачальника ( п.4.6 Договору).

Відповідно до 7.1, Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє протягом п'яти років. Якщо жодна зі сторін за 10 днів до закінчення строку дії Договору, не заявить бажання його розірвати, Договір автоматично вважається пролонгованим на один рік. Пролонгація здійснюється до тієї пори поки договір не буде розірвано згідно з п. 7.4 даного Договору. На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар (комп'ютерну, копіювальну та офісну техніку та комплектуючі до них) на загальну суму 246 000,00 грн. Даний факт підтверджується актом приймання-передачі товару від 09.04.2013р. та накладною №1 від 09.04.2013р. (а.с. 108, 109), підписаними з боку Позивача та Відповідача та скріпленими печатками обох сторін.

Відповідач свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати вартості отриманого товару в строки, які визначені у Договорі, не виконав, внаслідок чого у останнього виникла основна заборгованість, яка становить 246000,00 грн.

10.09.2014 року позивач за первісним позовом направив на адресу відповідача за первісним позовом претензію вих. №б/н від б/д про сплату заборгованості.

Претензія залишена без відповіді.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 246 000, 00грн., пені у розмірі 43 200, 00 грн. та штрафу у розмірі 24 600, 00 грн.

В свою чергу, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поставки з відстрочкою розрахунку від 09.04.2013р. №150 укладеним між ФОП ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2

Позовні вимоги мотивовані тим, що на примірнику договору поставки, який до позовної заяви додав позивач, підпис від імені ФОП ОСОБА_2 не засвідчений печаткою, а сам підпис не є підписом відповідача. При цьому останній стверджує, що він не підписував договір.

Для вирішення питання щодо проведення судової експертизи ухвалою суду від 28.01.2015р. відповідачу було запропоновано забезпечити явку ФОП ОСОБА_2 та надати печатку до справи.

Як вбачається з ухвали суду від 16.02.2015р. погоджувався н проведення лише почеркознавчої експертизи і погоджувався її оплатити. Проти проведення судової технічної експертизи печатки заперечував, печатку не надав.

04.03.2015р. господарським судом призначено по справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання - чи виконано підпис на оригіналі договору (на кожній сторінці). в акті прийому-передачі товару та накладній власноруч ОСОБА_2 чи іншою особою?

Згідно висновку судового експерта №1609-15 встановити, чи виконані підписи ОСОБА_2 або іншою особою, що знаходиться в оригіналі довгострокового договору поставки з відстрочкою розрахунку №150 від 09.04.2013 (а.с. 103-107), в акті прийому-передачі товару від 09.04.2013 (а.с. 108), накладній №1 від 09.04.2013 (а.с. 109) не виявилося можливим.

В п.4 мотивувальної частини експертизи зазначено, що при порівнянні досліджуваних підписів зі зразками підпису ОСОБА_2 між досліджуваними підписами та зразками встановлені як збіжності, так і розбіжності по загальним та окремим ознакам почерку. При оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіги, ні розбіжності не можуть бути підставою для позитивного або негативного висновку про виконавця. Пояснюється це тим, що збіжні ознаки не утворюють індивідуальної або близької до неї сукупності, оскільки відносяться до таких, що часто зустрічаються в почерках різних осіб. Що стосується ознак розбіжності, встановити, чи є вони варіантами ознак підписного почерку ОСОБА_2, які не відобразилися у наданих зразках, або вони обумовлені впливом на процес письма збиваючих факторів (наприклад, наслідуванням, навмисною зміною свого почерку), або ж ці ознаки є ознаками почерку іншої особи, не надається можливим.

Виявити більшу кількість як збіжних, так і розбіжних ознак не надається можливим через малий обсяг графічного матеріалу, що міститься у досліджуваних підписах, відносну простоту будови їх елементів, а також по причині відсутності у розпорядженні достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_2

Таким чином, встановити, чи виконані дані досліджувані підписи ОСОБА_2 або іншою особою, не виявилося можливим.

З урахуванням висновку експерта, який не доводить однозначно та беззаперечно, що підписи на аркушах договору, Акті приймання-передачі та накладній виконані не ОСОБА_2, наявність на кожному підпису відтиску печатки ОСОБА_2, відмова останнього від проведення технічної експертизи печатки та не надання її суду для проведення експертизи, господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність підстав зустрічного позову та правильно відмовив в його задоволенні.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Доказів оплати заборгованості відповідачем за первісним позовом не надано. Борг складає 246 000 грн.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що Покупець у випадку порушення встановленого строку за поставлений товар даного Договору виплачує Постачальнику пеню в розмірі 36% річних від суми заборгованості за кожний день прострочки здійснення платежу (п. 6.2 Договору).

Згідно з розрахунком Позивача сума пені складає 43200,00 грн., яка нарахована за 182 дні прострочки станом на 21.10.2014року.

Крім того, згідно п. 6.3 Договору , Покупець у випадку порушення встановленого строку розрахунку за поставлений товар (партію товару) п. 4.3 даного Договору, більш ніж на 20 банківських днів, виплачує, крім пені (п. 6.2 даного Договору) Постачальнику штраф в розмірі 10% від суми заборгованості.

Згідно з розрахунком Позивача сума штрафу в розмірі 10% від суми заборгованості складає 24600,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення пені господарський суд обґрунтовано зазначив, що нарахована позивачем пеня перевищує її граничний розмір, встановлений статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", який не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ.

Здійснивши перерахунок суд правильно дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня в сумі 17 004,33 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 10% від суми заборгованості, господарський суд зазначив, що стягнення пені та штрафу є подвійною цивільно-правовою відповідальностю за одне і те саме порушення, що суперечить ст..61 Конституції України. При цьому суд послався на Постанову Верховного Суду України у від 21.10.2015 р. у справі №6-2003цс15 в якій висловлена наступна правова позиція.

«Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третястатті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.»

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Як вбачається з вищезазначеної постанови Верховного Суду України, вона прийнята судовою палатою з розгляду цивільних справ за результатами розгляду цивільної справи зі спору між фізичною особою та банком, до правовідносин яких застосовується виключно цивільне законодавство.

Відповідно до ч.2 ст.9 ЦК України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Згідно ст..1 Господарського кодексу України (ГК України), цей кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання…

Частиною 2 статті 4 ГК України встановлено, що особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарського зобов'язання передбачена ч.2 ст.230 ГК України.

При цьому колегія суддів зазначає, правомірність застосування одночасно штрафу та пені зазначена в постанові Верховного суду України від 9 квітня 2012 року по справі № 20/246-08, розглянутою на спільному засіданні палат з цивільних та господарських справ.

Зокрема в даній постанові зазначено, що «За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина перша статті 230 ГК України).

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 ГК України, статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частиною шостою статті 232 ГК України.

Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов'язань передбачено частиною другою статті 231 ГК України.

В інших випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.»

За таких обставин рішення суду в частині відмови у стягненні штрафу підлягає скасуванню. Позовні вимоги про стягнення штрафу у сумі 24 600 грн. підлягають задоволенню.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з вищенаведених та наступних підстав.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що позивачем не надано документи відповідно до п.3.1 розділу 3 Договору №150, а саме паспорт якості або інші документи, що засвідчують якість товару не приймається до уваги, оскільки дані документи повинні бути разом з товаром. Факт отримання товару відповідачем суд вважає підтвердженим.

Згідно ст.ст.662 ЦК України, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст..666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не здійснювалися дії передбачені даною статтею, а отже відсутні докази невиконання позивачем умов договору щодо передачі документів щодо якості товару.

Посилання заявникам апеляційної скарги на Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та на Податковий кодекс України також не приймається судом до уваги, оскільки предметом розгляду є стягнення заборгованості, пені та штрафу, а не правильність ведення бухгалтерського та податкового обліку та звітності.

Згідно висновків Верховного Суду України, викладених у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.11116 ГПК України, за ІІ півріччя 2014р., Законом України від 16 липня 1999р. №996-ХІV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні.

Оскільки предметом розгляду у справі було стягнення заборгованості, пені та 3% річних за невиконання відповідачем грошових зобов'язань за договорами, вимоги зазначеного Закону не поширюються на спірні правовідносини, а отже, висновок суду касаційної інстанції про помилкове застосування до таких правовідносин положень зазначеного Закону і стягнення з відповідача заборгованості, пені та 3% річних є обґрунтованим та законним (постанова Верховного Суду України від 21.10.2014р. у справі № 3-146гс14).

З урахуванням наведено апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення підлягає частковій зміні у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Судові витрати покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, керуючись ст. 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.11.2015 року у справі № 922/4804/14 скасувати частково та прийняти нове рішення.

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 суму 246 000,00 грн. основного боргу, 17 004,33 грн. пені, 24 600 грн. штрафу та 5 752 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Повний текст постанови складено 16.03.2016р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.О. Чимбар

__________________ Л.В.Чоха