ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.03.2016 Справа № 905/466/16

Суддя господарського суду Донецької області Філімонова О.Ю., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів» м. Донецьк

до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» м.Вугледар Донецька область

про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 8937,29 грн. та інфляційних витрат у розмірі 80336,38 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1- за довіреністю №01/02/3 від 01.02.2016р.

від відповідача: не явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів» м. Донецьк звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» м.Вугледар Донецька область про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 8937,29 грн. та інфляційних витрат у розмірі 80336,38 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на рішення господарського суду Донецької області по справі №8/162 від 25.05.2010 р.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує ст.ст. 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

22.02.2016р. до суду від відповідача електронною поштою надійшло клопотання, в якому останній просить суд, судовий розгляд справи проводити в режимі ведеоконференції, доручити Вугледарському міському суді Донецької області та відзив на позовну заяву, в якому позивач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

23.02.2016р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд про обєднання справ №905/403/16, 905/466/16, 905/460/16, 905/409/16, 905/496/16, 905/505/16 в одне провадження, виходячи з того, що позовні вимоги є однорідними та сторонами справ є одні й ті ж особи.

24.02.2016р. через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить суд судовий розгляд справи проводити в режимі відео конференції, доручити Вугледарському міському суді Донецької області.

16.03.2016р. позивач через канцелярію суду надав додаткові документи по справі.

Позивач в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши надані документи, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області по справі № 8/162 від 25.05.2010р. позовні вимоги задоволені повністю. Стягнуто з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1», м.Вугледар на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсенерготрейд», м.Донецьк заборгованість у розмірі 99303 грн. 32 коп., пені в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 8242 грн.19 коп.; витрати по сплаті державного мита в сумі 1195 грн. 10 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн.00 коп.

Правонаступником прав та обовязків Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсенерготрейд», згідно з наданими до справи матеріалами, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів" м.Донецьк.

Постановою від 06.02.2013р. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області відкрито виконавче провадження з виконання наказу 8/162 виданого 04.06.2010р. господарським судом Донецької області про стягнення ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ТОВ «Донецький завод кольорових сплавів» заборгованості в сумі 120940,67 грн.

Постановою від 21.06.2013р. відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області було зупинено виконавче провадження за наказом 8/162 виданого 04.06.2010р. господарським судом Донецької області про стягнення ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь ТОВ «Донецький завод кольорових сплавів» заборгованість в сумі 120940,67 грн.

Постановою від 06.08.2015р. відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 8/162 виданого 04.06.2010р. господарським судом Донецької області про стягнення з Державного підприємства Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ресурсенерготрейд» заборгованість у розмірі 99303,32, пені в сумі 10094,96 грн., 3% річних в сумі 1795,64 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 8242,19 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 1194,36 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236,00 грн.

Постановою від 17.02.2016р. відділу державної виконавчої служби Вугледарського міського управління юстиції було змінено сторону виконавчого провадження, а саме визначено стягувачем ТОВ «Донецький завод кольорових сплавів».

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

З урахуванням вимог ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до приписів ст.ст. 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення грошової суми не є підставою для припинення зобовязання.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі вищевикладеного, посилаючись на наявність у відповідача простроченого (невиконаного) грошового зобовязання, позивач просить стягнути:

- 3% річних у розмірі 8937,29грн. за період з 30.01.2013р. по 30.01.2016р. на суму заборгованості 99303,32грн.;

- інфляційні витрати у розмірі 80336,38грн. за період з жовтня 2013р. по грудень 2015р. на суму заборгованості 99303,32грн.;

Під час розгляду даних вимог суд виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобовязання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобовязання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобовязання виникають нові додаткові зобовязання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобовязання є заходами відповідальності за порушення основного зобовязання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобовязання.

Індекс інфляції за своїми ознаками є збільшенням суми основного боргу у звязку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних - є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобовязання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобовязань.

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобовязання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Наявність судового рішення про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобовязання, відкриття виконавчого провадження за цими рішеннями, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішень суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобовязань.

Таким чином, приписи вищевказаних норм права не заперечують можливість звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, суми, на яку заборгованість за грошовими зобовязаннями підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за виконання грошового зобовязання, і зокрема за період, що утворився після прийняття судом відповідного рішення.

Тобто, приписами чинного законодавство не передбачено звільнення боржника (відповідача) від відповідальності за невиконання основного грошового зобовязання або його виконання із порушенням встановлених Договором (угодою тощо) термінів та не позбавлено кредитора (позивача) права на отримання сум, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України.

За наведених обставин, заявлені вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних є обґрунтованими і правомірними.

3% річних підлягають стягненню з відповідача за період з 30.01.2013р. по 30.01.2016р.: на суму заборгованості 99303,32грн., 3% річні у розмірі 8945,46грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то 3 % річних підлягають стягненню у розмірі 8937,29грн.

Інфляційні витрати підлягають стягненню з відповідача за період з жовтня 2013р. по грудень 2015р.: на суму заборгованості 99303,32грн. інфляційні витрати у розмірі 80365,80грн.

Оскільки суд не може виходити за межі заявлених позовних вимог, то інфляційні витрати підлягають стягненню у розмірі 80336,38грн.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати покладаються на відповідача відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 49, 82-85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Донецький завод кольорових сплавів» м. Донецьк до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» м. Вугледар Донецька область про стягнення 3% річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 8937,29 грн., та інфляційних витрат у розмірі 80336,38 грн. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське № 1» (85670, Донецька область, місто Вугледар, вул. Магістральна, 4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Донецький завод кольорових сплавів» (83058, Донецька область, місто Донецьк, вул. Майська, будинок 66, ) 3% річних у розмірі 8937,29грн., інфляційних витрат у розмірі 80336,38грн., судовий збір у розмірі 1378,00грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного тексту рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.Ю. Філімонова

Дата складання повного тексту рішення 21.03.2016 року.

Надруковано 3 примірника:

1-до справи

1-позивачу

1-відповідачу