ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"22" лютого 2016 р. Справа № 5002-23/4181-2010

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши матеріали заяви Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню у справі № 5002-23/4181/2010

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Віста-Ялта, АР Крим, м. Сімферополь

до Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

про стягнення 6 930,38 гривень,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача не зявилися

від відповідача ОСОБА_1, довіреність №45/16 від 09.06.2015;

від ВДВС ОСОБА_2, довіреність № б/н від 09.01.2016;

ВСТАНОВИВ:

09.02.2016 до Господарського суду Київської області надійшла заява Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (далі заявник, боржник, відповідач) про визнання наказу по справі №5002-23/4181-2010 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.02.2016 року розгляд заяви призначено на 22.02.2016 року.

Детально дослідивши матеріали справи, розглянувши заяву Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню від 05.02.2016 року №31/13-453, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Автономної Республіки Крим від 20.07.2011 у справі №5002-23/4181-2010 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Віста-Ялта 6 930,38 гривень боргу та 338 гривень судового збору.

Постановою ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві від 27.09.2011 ВП 28916976 державний виконавець відкрив виконавче.

Згідно платіжного доручення від 08.12.2015 року №4557, 08.12.2015 року Боржником перераховано грошові кошти у сумі 6 930,38 грн. на рахунок відділу ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві з призначенням платежу: Поверн. аванс. плат. за дог. від 10.02.10 №01/430 за наказ. госп. суд№5002-23/4181-2010 від 05.08.11.(ТОВ Віста-Ялта код 36646339) та платіжного доручення №4583 від 09.12.2015 року з призначенням платежу: Сплата судових витрат за наказ. госп. суд №5002-23/4181-2010 від 05.08.11.

Обґрунтовуючи заяву про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, Боржник зазначає, що сплативши на рахунок ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві грошові кошти у сумі 7 268,38 грн. його обовязок відсутній повністю у звязку з його припиненням добровільним виконанням, що згідно ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України є підставою для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник відповідача доводи, викладені в заяві підтримав. Додатково пояснив, що визнання наказу таким, що не підлягає виконанню створить державному виконавцю передумови для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження саме з цих підстав, адже закінчення виконавчого провадження з підстав повного виконання рішення ускладнене неможливістю державного виконавця перерахувати грошові кошти, що обліковуються на його депозитному рахунку стягувачу та відсутністю поштового звязку із тимчасово окупованою території АРК Крим, де він зареєстрований.

Надані заявником та ВДВС Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві документи (зокрема рішення господарського суду №5002-23/4181-2010 від 20.07.2011 та наказ господарського суду Автономної Республіки Крим №5002-23/4181-2010 від 05.08.2011) є достатніми для належного вирішення заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, з огляду на обставини втрати справи №5002-23/4181-2010, у звязку із окупацією території АРК Крим.

Дослідивши обставини справи, факти, викладені в заяві та докази, надані на їх підтвердження, суд прийшов до висновку, що заява відповідача про визнання наказу № 5002-23/4181-2010 від 05.08.2011 таким, що не підлягає виконанню, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом. Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України передбачено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті:

- якщо його видано помилково;

- якщо обовязок боржника відсутній повністю чи частково у звязку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно до ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

За змістом ст. 25 цього Закону державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

ОСОБА_3 України "Про виконавче провадження" надає можливість боржнику добровільно виконати рішення.

У разі, якщо у встановлений строк для добровільного виконання рішення воно не буде виконано боржником, державний виконавець невідкладно розпочинає його примусове виконання.

Згідно ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону).

Пунктом 4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено і таку підставу для закінчення виконавчого провадження, як визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_3 передбачає дві самостійні підстави для закінчення виконавчого провадження визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та повне виконання боржником рішення.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

У разі виконання боржником рішення суду на підставі, виданого наказу в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» на стадії примусового виконання, підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню відсутні, адже в такому випадку державним виконавцем має бути прийнята постанова про закінчення виконавчого провадження, з підстав передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Дослідивши обставини справи суд приходить до висновку, що визнання наказу таким, що не підлягає виконанню з підстав добровільного виконання обовязку, встановленого рішенням господарського суду, може мати місце у випадку коли таке добровільне виконання відбулося поза межами виконавчого провадження (внаслідок добровільного перерахування боржником чи третьою особою грошових коштів на рахунок стягувача, задоволення вимог стягувача у інший спосіб), тобто коли обовязок боржника припинився через обставини, які не можуть досліджуватися державним виконавцем, адже вони вчинені поза межами виконавчого провадження та коли існують ризики подвійного задоволення вимог стягувача.

Таким обставинам може дати оцінку лише суд, що прийняв рішення та встановивши припинення обовязку боржника у такий спосіб визнати наказ таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з розглядуваної справи виконання обовязку боржника відбулося в межах виконавчого провадження на стадії примусового виконання рішення суду, що не відноситься до підстав для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, сформульованих у ч. 4 ст. 117 Господарського процесуального кодексу України, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні заяви боржника про визнання наказу по справі №5002-23/4181/2010 таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Дочірньої компанії «Газ України» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» про визнання наказу № 5002-23/4181-2010 від 05.08.2011 таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Суддя Р.М. Колесник