ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" березня 2016 р.Справа № 924/17/16

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Крамар С.І., розглянувши матеріали справи

за позовом Дочірньої компанії "ОСОБА_1 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ

до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі", м. Хмельницький

про стягнення 228339,30грн., з яких: 34388,71грн. - основного боргу, 79993,46грн. - пені, 26479,31грн. - штрафу, 80297,65грн. - інфляційних втрат, 7180,17грн. - 3% річних

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - представник згідно довіреності №142/16 від 05.02.2016р;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник згідно довіреності №4766 від 01.12.2015р.;

ОСОБА_1 - представник згідно довіреності №21 від 11.01.2016р.

В судовому засіданні відповідно до ч. 2 ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: позивач в позовній заяві та його повноважний представник в судовому засіданні просить суд стягнути з відповідача на свою користь 228339,30грн., з яких: 34388,71грн. основного боргу, 79993,46 грн. пені, 26479,31грн. штрафу, 80297,65грн. інфляційних витрат, 7180,17грн. -3% річних. Як на підставу позовних вимог посилається на укладений між ними договір про реструктуризацію боргу, акти звірки рахунків, платіжні доручення, розрахунки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, оскільки вони підтверджені поданими доказами. Звертає увагу, що нарахування штрафних санкцій передбачено умовами договору.

Представники відповідача в судовому засіданні та у відзиві заперечують щодо задоволення позовних вимог. Вказують, що відповідачем погашено позивачу основну заборгованість згідно договору в повному обсязі. Нарахування пені, штрафу, інфляційних витрат та 3-х % річних представники відповідача вважають безпідставними. Зазначили, щодо необґрунтованості одночасного нарахування пені та штрафу, а також вказали на необхідність застосування п.10.5 ст. 10 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу, згідно якого реструктуризована заборгованість не підлягає індексації, на неї не нараховуються пеня, штраф та інші фінансові санкції. Повідомили, що відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2013р. залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від13.02.2014р., зобовязано Мінпаливенерго України включити відповідача як правонаступника члена Реєстру ОП „Західна котельня в Перелік підприємств паливно-енергетичного комплексу. Звернули увагу, що заборгованість та прострочення сплати платежів сталось внаслідок того, що населенням сплачуються послуги не вчасно внаслідок чого виникає борг перед підприємством. Вказали, щодо наявності боргів державних підприємств перед відповідачем та несвоєчасного відшкодування субсидій.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

Згідно відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач - Дочірня компанія ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України зареєстрована як юридична особа за адресою: 04116, м. Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код 31301827.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач Комунальне підприємство Південно-Західні тепломережі, зареєстроване як юридична особа за адресою: 29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 17/1, ідентифікаційний код 36123019.

28.05.2012р. між Дочірньою компанією ОСОБА_1 України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (надалі - кредитор) та КП Південно-Західні тепломережі (надалі боржник), на виконання п. 2.6. Закону України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію, було укладено договір №14/12-106 про реструктуризацію заборгованості, відповідно до порядку та умов якого кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді основного боргу (надалі реструктуризація), що виникла у боржника перед кредитором за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1239-ТЕ-34 (п. 1.1. договору).

Відповідно до положень пункту 2.1 договору загальна сума основного боргу, що підлягає реструктуризації складає 2063322,37грн., що підтверджується актом звірки розрахунків.

Згідно з договором боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п.2.1 цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком, не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню (п. 2.2. договору).

Графіком погашення заборгованості передбачено сплату щомісячних платежів у розмірі: 34388,48грн. (травень 2012р.) та 34388,71грн. (червень -2012р. квітень 2017р.).

Відповідно до п. 2.3. договору, зобовязання відповідача по здійсненню чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів у термін та сумі, встановлених у п.2.2 договору про реструктуризацію на відповідний місяць.

За відсутності заборгованості (прострочення сплати по платежах поточного місяця та попередніх місяців згідно графіку, боржник має право дострокового погашення заборгованості, строк погашення якої не настав (п. 2.4). У випадку, якщо у боржника існує прострочення оплати щомісячних платежів за попередні місяці, кредитор зараховує кошти, що надійшли від боржника як погашення заборгованості простроченими платежами попередніх місяців незалежно від зазначеного в платіжному дорученні призначення платежу (п.2.5 договору).

Сторони несуть відповідальність за невиконання, або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та умов договору (п. 3.1. договору).

Пунктом 3.4 договору передбачено, що за прострочення виконання зобовязань, визначених у пункті 2.2 договору, боржник зобовязується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7-ми% від суми простроченого платежу.

Згідно п. 5.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками та діє до 30.04.2017р., а в частині виконання зобовязань за договором до їх повного здійснення.

Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно акту звірки розрахунків від 10.05.2012р., станом на 31.03.2012р. заборгованість боржника за природний газ перед кредитором відповідно до договору №06/10-1239-ТЕ-34 становить 2063322,37грн. Акт звірки підписаним повноважними представниками сторін та скріплений печатками.

Як вбачається із платіжних доручень та поданого позивачем розрахунку боргу, відповідачем частково було сплачено заборгованість згідно договору про реструктуризацію №14/12-106 від 28.05.2012р., зокрема, були здійснені проплати: 01.06.2012р. (за травень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 27.06.2012р. (за червень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 26.07.2012р. (за липень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 31.08.2012р. (за серпень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 28.09.2012р. (за вересень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 29.11.2012р. (за жовтень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 04.12.2012р. (за листопад 2012р.) на суму 34388,48грн.; 28.12.2012р. (за грудень 2012р.) на суму 34388,48грн.; 31.01.2013р. (за січень 2013р.) на суму 34388,48грн.; 20.03.2013р. (за лютий 2013р.) на суму 34388,48грн.; 30.04.2013р. (за березень 2013р.) на суму 34388,48грн.; 27.05.2013р. (за квітень 2013р.) на суму 34388,48грн.; 01.07.2013р. (за травень 2013р.) на суму 34388,48грн.; 23.07.2013р. (за червень 2013р.) на суму 34388,48грн.; 21.10.2013р. (за липень-серпень 2013р.) на суму 74779,56грн.; 12.11.2013р. (за вересень-жовтень 2013р.) на суму 62778,27грн.; 28.11.2013р. (за листопад 2013р.) на суму 34388,71грн.; 03.01.2014р. (за грудень 2013р.) на суму 34388,71грн.; 07.03.2014р. (за січень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 31.03.2014р. (за лютий 2014р.) на суму 34388,71грн.; 05.05.2014р. (за березень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 20.06.2014р. (за квітень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 24.06.2014р. (за травень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 30.07.2014р. (за червень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 01.09.2014р. (за липень 2014р.) на суму 10000,00грн.; 11.09.2014р. (за липень 2014р.) на суму 24388,71грн.; 01.10.2014р. (за серпень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 26.11.2014р. (за вересень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 17.02.2015р. (за жовтень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 27.03.2015р. (за листопад 2014р.) на суму 34388,71грн.; 01.04.2015р. (за грудень 2014р.) на суму 34388,71грн.; 05.05.2015р. (за січень 2015р.) на суму 34388,71грн.; 14.07.2015р. (за лютий 2015р.) на суму 34388,71грн.; 28.08.2015р. (за березень 2015р.) на суму 34388,71грн.; 25.12.2015р. (за квітень-травень 2015р.) на суму 68777,42грн.; 29.12.2015р. (за червень 2015р.) на суму 34388,71грн.; 30.12.2015р. (за липень 2015р.) на суму 34388,71грн.

Крім того, після порушення провадження у справі було проведено оплату: 06.01.2016р. (за серпень-вересень 2015р.) на суму 68777,42грн.; 21.01.2016р. (за жовтень 2015р.) на суму 34388,71грн.; 22.01.2016р. (за листопад 2015р.) на суму 34388,71грн.; 08.02.2016р. (за грудень 2015р.) на суму 34388,71грн.; 23.02.2016р. (за січень 2016р.) на суму 34388,71грн.

Здійснивши перерахунок заборгованості позивач зменшив суму боргу та згідно заяви №31/13 -731 від 24.02.2016р. просить стягнути 228339,30грн., з яких: 34388,71грн. - основного боргу, 79993,46грн. - пені, 26479,31грн. - штрафу, 80297,65грн. - інфляційних втрат, 7180,17грн. - 3% річних.

Аналізуючи надані по справі докази, оцінюючи їх в сукупності, до уваги приймається наступне.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, а в силу вимог ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до норм ст. 509 ЦК України в силу зобовязання боржник зобовязаний вчинити на користь кредитора певну дію, в тому числі сплатити борг, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, тобто сплати боргу.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язань або їх зміна не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що, відповідно до умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-106 від 28.05.2012р. (надалі договору), сторони домовились про розстрочення погашення заборгованості основного боргу у сумі 2063322,37грн., який виник у відповідача за договором поставки природного газу від 14.10.2010р. №06/10-1239-ТЕ-34 (п.п. 1.1., 2.1. договору).

Пунктом 2.2. договору про реструктуризацію, сторони передбачили графік погашення заборгованості та встановили погашення зобовязання шляхом сплати основного боргу частинами (щомісячними платежами), зокрема: 34388,48грн. (травень 2012р.) та 34388,71грн. (з червня -2012р. по квітень 2017р.).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобовязання.

Факт неналежного виконання відповідачем обов'язку щодо своєчасного внесення щомісячних платежів згідно договору про реструктуризацію заборгованості №14/12-106 від 28.05.2012р. підтверджується матеріалами справи. Так, позивачем заявлено до стягнення з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.02.2016р. №31/13-731 основного боргу в розмірі 34388,71грн. (заборгованість за січень 2016р.).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої грошові зобовязання виконав, сплативши частину боргу до подання позову та порушення провадження у справі, а також 34388,71грн. було погашено після порушення провадження у справі, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, на момент розгляду справи заборгованість КП Південно-Західні тепломережі перед ДК ОСОБА_1 України НАК Нафтогаз України за договором про реструктуризацію заборгованості №14/12-106 від 28.05.2012р. за період січень 2016р., з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог відсутня.

За таких обставин, в частині стягнення 34388,71грн. основного боргу провадження у справі необхідно припинити згідно з п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України з покладенням судових витрат в цій частині на відповідача згідно зі ст. 49 ГПК України.

Що стосується нарахування пені та штрафу, суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 3.4 договору про реструктуризацію заборгованості, за прострочення виконання зобовязань відповідач, зобовязується сплатити позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф у розмірі 7% від суми прострочення.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із пунктом 2.2 договору, боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу регламентованими частинами відповідно до графіку погашення заборгованості. Грошові кошти по платежах поточного місяця, згідно з графіком, мають надходити не пізніше останнього числа поточного місяця.

У звязку з порушенням відповідачем своїх грошових зобовязань по договору, позивачем нараховано пеню в розмірі 79993,46грн. за простроченими платежами: за жовтень 2014р. (за період 01.01.2015р. 17.02.2015р.); за листопад 2014р. (за період 01.01.2015р. 27.03.2015р.); за грудень 2014р. (за період 01.01.2015р.-01.04.2015р.; за січень 2015р. (за період 01.02.2015р. 0505.2015р.); за лютий 2015р. (за період 0103.2015р.-14.07.2015р.); за березень 2015р. (за період 01.04.2015р. 28.08.2015р.); за квітень 2015р. (за період 01.05.2015р.-01.11.2015р.); за травень 2015р. (за період 01.06.2015р. 01.12.2015р.); за червень 2015р. (за період 01.0.2015р.-30.12.2015р.); за липень 2015р. (за період 01.08.2015р.-30.12.2015р.); за серпень 2015р. (за період 01.09.2015р.-30.12.2015р.); за вересень (за період 01.10.2015р.-30.12.2015р.); за жовтень 2015р. (за період 01.11.2015р.-30.12.2015р.); за листопад 2015р. (за період 01.12.2015р.-30.12.2015р.). Факт несвоєчасної сплати належних платежів відповідач не заперечує.

Однак, суд, перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені (за допомогою програми „Законодавство) в межах періодів зазначених позивачем, а також враховуючи сплату за простроченим платежем за червень 2015р. - 29.12.2015р., встановив, що правомірно нарахованою є пеня у розмірі 75647,62грн. Тому позовні вимоги в цій частині визнаються обґрунтованими.

Крім того, суд, здійснивши перевірку розрахунку штрафу, наданого позивачем під час розгляду справи встановив, що позивач правомірно заявив до стягнення суму штрафу у розмірі 26479,31грн.

Щодо доводів відповідача, що одночасне стягнення пені та штрафу суперечить вимогам ст.61 Конституції України, судом до уваги не приймається з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" застосування такого виду неустойки як штраф до грошового зобовязання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею. В останньому випадку не йдеться про притягнення до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення двічі, тому що відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає у себе і пеню, і штраф як лише форми її сплати.

Таким чином, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені не суперечить законодавству України.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 218 ГК України). Одним із видів господарських санкцій згідно з ч. 2 ст. 217 ГК України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Тобто, ст. 231 ГК України, сторонам надано не тільки право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу, а також передбачена можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобовязань.

В інших випадках порушення виконання господарських зобовязань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень можливості передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 ЦК України.

Таким чином, чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобовязання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.04.2012р. у справі №06/5026/1052/2011, від 09.04.2012р. по справі №20/246-08, постанові Вищого господарського суду України від 23.03.2015р. у справі №910/20969/14).

Між тим, судом враховується, що у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 ст. 3, частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 Цивільного кодексу України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013р. №7-рп/2013).

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України та ст. 233 ГК України встановлено, що господарський суд має право зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідно до аналізу даних норм, таке право суд реалізує, як за клопотанням сторони, так і за власною ініціативою.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Оцінивши в сукупності обставини справи та надані докази, приймаючи до уваги сплату відповідачем в повному обсязі заявленої до стягнення основної заборгованості згідно договору про реструктуризацію, а також, що всі надходження від споживачів за теплопостачання здійснюються відповідно до Постанови Кабміну України від 18.06.2014р. №217 та надходять для проведення розрахунків з постачальником природного газу на поточні рахунки із спеціальним режимом використання ПАТ „Державний ощадний банк України, який в свою чергу за реєстрами нормативів здійснює розподіл коштів; звертаючи увагу на вказані відповідачем обставини несвоєчасного відшкодування різниці в тарифах та проведення розрахунків бюджетів всіх рівнів, касові різниці розрахунків населення, рішення міської ради про надання поворотної фінансової допомоги; враховуючи відсутність у позивача будь-якої шкоди або прямих збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань за договором, у той час як негативні наслідки, спричинені позивачу простроченням виконання грошового зобов'язання, компенсуються, окрім штрафних санкцій, також і за рахунок застосування до боржника відповідальності в порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені та штрафу на 50%, тобто до 37823,81грн. та 13239,66грн. відповідно.

Щодо стягнення 80297,65грн. інфляційних витрат, судом взято до уваги наступне.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем згідно наданого розрахунку заявлено до стягнення інфляційні втрати в розмірі 80297,65грн. за період з жовтня 2013 року по січень 2016 року.

Судом приймається до уваги, що індекс інфляції, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, визначається Держкомстатом за період, який становить один місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. Така ж правова позиція, зазначена у п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.13р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" та постановах ВГСУ від 20.02.2013р. по справі №16/5025/1011/12, від 16.09.13р. по справі №924/831/13.

Крім того, індекс інфляції є щомісячним показником знецінення грошових коштів і розраховується він не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що мала місце на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Держкомстатом, за період прострочки. Отже при стягненні інфляційних за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, якщо термін прострочення становить менше ніж місяць, то індекс інфляції при визначенні заборгованості не нараховується, вказана правова позиція також зазначена в Постанові Вищого господарського суду України по справі №29/75-10-1823 від 24.11.2010, по справі №4/54-10-18-18 від 19.01.2011 та по справі №915/727/13 від 30.10.2013.

Судом враховується, що позивач при нарахуванні інфляційних нараховує їх за періоди прострочення менші одного місяця, натомість відповідачем сплачувалась заборгованість протягом базового місяця. Крім того, позивач починає застосовувати індекс інфляції не з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, а з місяця, у якому виникла заборгованість. Тому визначення розміру інфляційних нарахувань є частково неправильним.

Правомірно нарахованими є інфляційні нарахування у розмірі, визначеному судом, на суму 52791,18грн. (розрахунок здійснено за допомогою програми „Законодавство). Зокрема:

- враховуючи необхідність сплати платежів згідно графіку погашення заборгованості відповідно договору про реструктуризацію за період з травня 2012р. по жовтень 2013р. у розмірі 618996,55грн., відповідачем було здійснено проплату у розмірі 481438,72грн. (згідно наявних платіжних доручень) Таким чином заборгованість станом на жовтень 2013р. становила 137557,83грн. Часткове погашення заборгованості було здійснено 21.10.2013р. на суму 74779,56грн.

Тобто, за зобовязаннями у розмірі 62778,27грн. за індексом інфляції за жовтень 2013р. (0.4%) - сума інфляційних втрат становить 251,11грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2013р. у сумі 34388,71грн. сума заборгованості сплачена 12.11.2013р., тобто період прострочення становить менше місяця;

- за зобовязаннями листопада 2013р. у сумі 34388,71грн. - сума заборгованості сплачена 28.11.2013р., тобто період прострочення менше становить місяця;

- за зобовязаннями грудня 2013р. у сумі 34388,71грн. - сума заборгованості сплачена 03.01.2014р., тобто період прострочення становить менше місяця;

- за зобовязаннями січня 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за лютий 2014р. (0,6%) - сума інфляційних втрат становить 206,33грн.;

- за зобовязаннями лютого 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за березень 2014р. (2,2%) - сума інфляційних втрат становить756,55грн.;

- за зобовязаннями березня 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за квітень 2014р. (3,3%) - сума інфляційних втрат становить 1134,83грн.;

- за зобовязаннями квітень 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за травень 2014р. (3,8%) - сума інфляційних втрат становить 1306,77грн.;

- за зобовязаннями травня 2014р. у сумі 34388,71грн. - сума заборгованості сплачена 24.06.2014р., тобто період прострочення становить менше місяця;

- за зобовязаннями червня 2014р. у сумі 34388,71грн. - сума заборгованості сплачена 30.07.2014р., тобто період прострочення становить менше місяця;

- за зобовязаннями липня 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за серпень 2014р. (0,8%) - сума інфляційних втрат становить 275,11грн.;

- за зобовязаннями серпень 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за вересень 2014р. (2,9%) - сума інфляційних втрат становить 997,27грн.;

- за зобовязаннями вересень 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за жовтень 2014р. (2,4%) - сума інфляційних втрат становить 825,33грн.;

- за зобовязаннями жовтень 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за листопад-січень 2014р. (8,210667%) - сума інфляційних втрат становить 2823,54грн.;

- за зобовязаннями листопад 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за грудень 2014 - лютий 2015р. (11,821229%) - сума інфляційних втрат становить 4065,17грн.;

- за зобовязаннями грудень 2014р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за січень-березень 2015р. (20,2892444%) - сума інфляційних втрат становить 6977,21грн.;

- за зобовязаннями січня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за лютий - квітень 2015р. (33,006536%) - сума інфляційних втрат становить 11350,52грн.;

- за зобовязаннями лютий 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за березень-червень 2015р. (29,60722746%) - сума інфляційних втрат становить 10181,54грн.;

- за зобовязаннями березня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за квітень-липень 2015р. (15,80429168%) - сума інфляційних втрат становить 5434,89грн.;

- за зобовязаннями квітня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за травень-листопад 2015р. (3,78257297%) - сума інфляційних втрат становить 1300,78грн.;

- за зобовязаннями травня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за червень-листопад 2015р. (1,54850584%) - сума інфляційних втрат становить 532,51грн.;

- за зобовязаннями червня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за липень-листопад 2015р. (1,14393012%) - сума інфляційних втрат становить 393,38грн.;

- за зобовязаннями липня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за серпень-листопад 2015р. (2,16558598%) - сума інфляційних втрат становить 744,72грн.;

- за зобовязаннями серпень 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за вересень-грудень 2015р. (3,71042851%) - сума інфляційних втрат становить 1275,97грн.;

- за зобовязаннями вересень 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за жовтень-грудень 2015р. (1,378718%) - сума інфляційних втрат становить 474,12грн.;

- за зобовязаннями жовтня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за листопад-грудень 2015р. (2,714%) - сума інфляційних втрат становить 933,31грн.;

- за зобовязаннями листопада 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за грудень 2015р. (0,7%) - сума інфляційних втрат становить 240,72грн.;

- за зобовязаннями грудня 2015р. у сумі 34388,71грн. за індексом інфляції за січень 2016р. (0,9%) - сума інфляційних втрат становить 309,50грн.;

- за зобовязаннями січня 2016р. у сумі 34388,71грн. - сума заборгованості сплачена 23.02.2016р., тобто період прострочення становить менше місяця.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення 52791,18грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню, а в решті нарахованих інфляційних втрат відмові.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано 3% річних за період з 28.02.2013р. по 19.02.2016р. в сумі 7180,17грн.

Дані нарахування визнаються судом такими, що проведені в межах максимально можливої суми. Тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо тверджень відповідача стосовно неможливості нарахування пені, штрафу та фінансових санкцій в межах виконання договору про реструктуризацію, згідно вимог п. 10.5 ст. 10 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу, судом враховано наступне.

Статтею 3 Закону України „Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу, яка регулює порядок участі підприємств паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості встановлено, що для участі у процедурі погашення заборгованості шляхом застосування механізмів, визначених цим Законом, орган управління підприємства паливно-енергетичного комплексу приймає відповідне рішення. Підприємство паливно-енергетичного комплексу, яке прийняло рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, підлягає реєстрації шляхом внесення цього підприємства до Реєстру (ч. 3.1. закону). Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі, протягом п'яти днів після надання розрахунковим центром переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості, видає наказ про затвердження такого переліку. Наказ центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі є підставою для внесення до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, визначених переліком. Підприємство паливно-енергетичного комплексу вважається таким, що бере участь у процедурі погашення заборгованості, з дня видання наказу центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в паливно-енергетичному комплексі, про затвердження переліку підприємств паливно-енергетичного комплексу, які прийняли рішення про участь у процедурі погашення заборгованості. Документом, що підтверджує участь підприємства паливно-енергетичного комплексу у процедурі погашення заборгованості, є виписка з Реєстру.

Таким чином, дія вказаного Закону поширюється на підприємства паливно-енергетичного комплексу, які на підставі винесеного відповідним органом виконавчої влади наказу внесені до Реєстру та підтверджують це випискою.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів щодо видання такого наказу та внесення КП Південно-Західні тепломережі до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу станом на час розгляду справи.

Судом також враховано, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03.12.2013р. залишене без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.02.2014р., на яке посилається відповідач як на одну з підстав відмови у позові, носить зобовязальний характер. При цьому відповідачем не надано доказів вжиття заходів щодо виконання даного рішення, крім того в судовому засіданні представниками КП Південно-Західні тепломережі підтверджено, що станом на час розгляду справи дане рішення не виконане та відповідача в Реєстр підприємств паливно-енергетичного комплексу не внесено. Договором про реструктуризацію заборгованості вказано, що сторони уклали його на виконання п.2.6. Закону України „Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію.

Таким чином зазначені доводи відповідача до уваги судом не приймаються.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований, підтверджений належними у справі доказами та підлягає задоволенню частково на суму 37823,81грн. пені, на суму штрафу у розмірі - 13239,66грн., 52791,18грн. інфляційних, а також 7180,17грн. - 3% річних.

В решті суми позовних вимог належить відмовити.

У зв'язку з частковим задоволенням позову згідно зі ст.49 ГПК України судові витрати по справі (судовий збір) покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому в частині стягненої пені та штрафу у визначеному судом розмірі судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування зменшення пені та штрафу. Аналогічна позиція викладена у п.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Керуючись ст.ст. 1, 12, 33, 34, 44, 49, п. 1-1 ст. 80, 82-84, ст.115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Дочірньої компанії "ОСОБА_1 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ до Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі", м. Хмельницький про стягнення 228339,30грн., з яких: 34388,71грн. - основного боргу, 79993,46грн. - пені, 26479,31грн. - штрафу, 80297,65грн. - інфляційних втрат, 7180,17грн. - 3% річних задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Південно-Західні тепломережі" (29000, Хмельницька область, м. Хмельницький, вул. Курчатова, буд. 17/1, ідентифікаційний код 36123019) на користь Дочірньої компанії "ОСОБА_1 України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 31301827) 37823,81грн. (тридцять сім тисяч вісімсот двадцять три гривні 81 коп.) пені, 13239,66грн. (тринадцять тисяч двісті тридцять дев'ять гривень 66 коп.) штрафу, 52791,18грн. (п'ятдесят дві тисячі сімсот девяносто одну гривню 18 коп.) інфляційних втрат, 7180,17грн. (сім тисяч сто вісімдесят гривень 17 коп.) 3% річних та 2947,29грн. (дві тисячі дев'ятсот сорок сім гривень 29 коп.) витрат на оплату судового збору.

Видати наказ.

В частині стягнення 34388,71грн. основного боргу провадження у справі припинити.

В решті суми позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя С.І. Крамар

Віддрук. 3 прим.: 1 - до справи, 2 - позивачу (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1), 3 - відповідачу (29000, м. Хмельницький, вул. Курчатова, 17/1).