РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2016Справа №910/911/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-ТЕР"

до відповідачів:

1. публічного акціонерного товариства "Родовід Банк"

2. товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНА-ЗАКАРПАТТЯ"

3. товариства з обмеженою відповідальністю "АТІКВА"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл»

про визнання недійсними договорів іпотеки

Суддя Шкурдова Л.М.

Представники:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача 1: Горобець Р.В. - представник за довіреністю

Від відповідача 2: не з'явився

Від відповідача 3: не з'явився

Від третьої особи: Скачко А.А. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВАТРА-ТЕР" звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Родовід Банк", товариства з обмеженою відповідальністю "КАЛИНА-ЗАКАРПАТТЯ", товариства з обмеженою відповідальністю "АТІКВА" про визнання Договорів іпотеки № 22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009 р., № 22.1/357-3.3-08 від 12.03.2009 р., № 22.1/357-3.5-08 від 05.03.2009 р. недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2016 року порушено провадження у справі №910/911/16.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у 2013 році позивачем придбано земельні ділянки та автозаправну станцію на підставі договорів купівлі-продажу земельної ділянки №752 від 07.02.2013р., №91 від 23.02.2013 року та договору купівлі-продажу автозаправної станції №749 від 07.02.2013р. Позивач вказує, що на момент набуття ним права власності на земельні ділянки та автозаправну станцію вони були вільні від обтяжень, а тому позивач є добросовісним набувачем, в зв'язку з чим заявляє вимоги про визнання недійсними договорів іпотеки, згідно яких було передано в заставу придбані позивачем земельні ділянки та автозаправна станція. Позивач зазначає, що договори іпотеки не містять істотних умов, зокрема не визначений конкретний момент виникнення основного зобов'язання, і відповідно не визначено момент виникнення зобов'язання іпотекодавця, у спірних договорах іпотеки визначений лише ліміт зобов'язання, проте не визначено зобов'язання у грошовій формі. Позивач зазначає, що спірні договори іпотеки було укладено під основне зобов'язання даних про дійсність якого в договорах іпотеки відсутнє.

Відповідач-1 проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Відповідач вказує, що до Кредитного договору укладалися додаткові угоди, які містять всі істотні умови договору.

Представником позивача та товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл» подано клопотання про залучення в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл», мотивовані тим, що ТОВ «Золотий Мандарин Ойл» є позичальником за Кредитним договором №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. в забезпечення виконання якого укладено спірні договори іпотеки, а тому рішення у даній справі може вплинути на права та обов'язки ТОВ «Золотий Мандарин Ойл».

Відповідно до ч.1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Розглянувши подане клопотання, суд вважає його обґрунтованим, в зв'язку з чим клопотання підлягає задоволенню та до участі у розгляді справи в процесуальному статусі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача залучається товариство з обмеженою відповідальністю «Золотий Мандарин Ойл».

У судовому засіданні 04.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Враховуючи наявність доказів належного повідомлення позивача, відповідача-2, відповідача-3 про час і місце проведення судового засідання, відсутність доказів неможливості прибуття в судове засідання їх представників, достатність матеріалів для прийняття рішення по суті, суд, розглядає справу за відсутності представника позивача, відповідача-2, відповідача-3.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2008р. між ВАТ "Родовід Банк" (назву ВАТ "Родовід Банк" замінено на АТ"Родовід Банк") та ТОВ"Золотой Мандарин Ойл" (позичальник) укладено кредитний договір №22.1/357-КЛТ-08, у пункті1.1 якого встановлено мету, порядок та умови видачі (надання) банком в майбутньому кредитів (траншів) позичальнику в національній валюті в межах загальної суми 204000000,00грн. на основі додаткових угод про видачу (надання) кредиту (траншу) до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Умовами додаткової угоди від 23.12.2008 р. №1 передбачено, що банк надає позичальнику кредит (транш) у сумі 204000000,00грн., позичальник зобов'язується повернути кредит, наданий за цією додатковою угодою, не пізніше 24.06.2009р. на рахунок, визначений банком; також встановлено умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом.

На підставі вказаної додаткової угоди банк надав ТОВ "Золотой Мандарин Ойл" кредит у сумі 204000000,00грн., що підтверджується банківською випискою по особовому рахунку №1088 за період з 23.12.2008р. по 09.08.2011р.

Додатковими угодами до кредитного договору від 19.01.2009 р. №2, від 30.01.2009р. №3, від 27.02.2009р. №4 сторонами, зокрема, обумовлені строки сплати процентів за користування кредитом. Додатковою угодою від 05.03.2009р. №5 також передбачено, що основним забезпеченням своєчасного погашення кредитів, сплати процентів та пені є застава майнових прав, іпотека АЗС та земельних ділянок тощо.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від23.12.2008р. №22.1/357-КЛТ-08 між ТОВ"Калина-Закарпаття" (іпотекодавець), який є майновим поручителем ТОВ "Золотой Мандарин Ойл", та ВАТ "Родовід Банк" (іпотекодержатель) були укладені договори іпотеки від 12.03.2009р. за №22.1/357-3.3-08, №22.1/357-3.5-08, №22.1/357-3.6-08, №22.1/357-3.7-08.

Умовами спірних договорів іпотеки передбачено, що Іпотекодавець (позивач) для забезпечення виконання зобов"язань Позичальника (відповідач 2) перед Іпотекодержателем за Кредитним договором №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості за Кредитним договором та договорами іпотеки, передає Іпотекодержателю належні йому на праві власності земельні ділянки, площа, цільове призначення яких, місце знаходження, кадастровий номер, вартісна оцінка обумовлено в кожному із спірних іпотечних договорах.

Спірними іпотечними договорами визначено умови про зміст та розмір основного зобов"язання, строк і порядок його виконання Позичальником, передбачено розмір процентної ставки, строки оплати процентів.

Як вбачається з матеріалів справи, предмети іпотеки ТОВ "Калина-Закарпаття" було відчужено на користь МПП «Ольвія» та в подальшому ТОВ «ВАТРА-ТЕР» придбало у МПП «Ольвія» та ТОВ «АТІКВА» земельні ділянки та нерухоме майно, що є предметом іпотеки за договорами іпотеки № 22.1/357- 3.3-08 від 12.03.2009, № 22.1/357-3.7-08 від 12.03.2009, № 22.1/357-3.2-08 від 05.03.2009.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 р. у справі № 5008/7.53/2011 у задоволенні позовних вимог ТОВ"Калина- Закарпатгя" про визнання недійсними вищезазначених договорів іпотеки відмовлено; постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.10.2011 р. у справі № 5008/753/2011 рішення господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 р. скасовано, прийнято нове рішення, яким позов ТОВ"Калина-Закарпаття" задоволено та визнано недійсними договори іпотеки . Постановою Вищого господарського суду України від 19.03.2012 р. у справі № 5008/753/2011 постанову Львівського апеляційного господарського суду у справі № 5008/753/2011 скасовано, а рішення господарського суду Закарпатської області від 23.08.2011 р. залишено в силі.

Позивач, звертаючись до господарського суду із даним позовом, як власник майна згідно з вказаними ним договорами купівлі-продажу, просить суд визнати недійсними договори іпотеки, згідно яких було передано в іпотеку придбане позивачем майно, вказуючи, що спірні договори іпотеки суперечать вимогам законодавства, зокрема, вимогам положень статті 18 Закону України "Про іпотеку", у зв'язку з чим підлягають визнанню недійсними на підставі статей 203, 215 ЦК України.

Згідно з вимогами ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 573 вищевказаного Кодексу заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

За частиною 2 статті 7 цього ж Закону, якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання.

Отже, чинним законодавством встановлено, що іпотекою забезпечуються виключно реально існуючі зобов'язання та вимоги, які можуть виникнути в майбутньому на підставі чинних договорів.

Ст. 18 Закону України "Про іпотеку" визначено істотні умови, які повинен містити договір іпотеки. Встановлено, що у разівідсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов, він може бути визнаний недійсним на підставі рішення суду.

Як слідує із встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, спірні договори іпотеки було укладено для забезпечення виконання зобов"язань за кредитним договором № №22.1/357-КЛТ-08 від 23.12.2008р. з урахуванням усіх можливих змін та доповнень до нього.

Укладеною між сторонами кредитного договору додатковою угодою №1 від 23.12.2008р., а також додатковими угодами №2 від 19.01.08, №3 від 30.01.08, №4 від 27.02.09, №5 від 05.03.09, які згідно з п.1.2 кредитного договору є його невід"ємними частинами,визначено конкретну суму кредитування, строк повернення кредиту, процентні ставки за користування кредитом, порядок та строки їх сплати та інші істотні умови.

Спірні договори згідно з вимогами статті 18 Закону України "Про іпотеку" містять всі істотні умови, необхідні для цього виду угод, зокрема: зміст і розмір основного зобов'язання, строк та порядок його виконання, опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, а також його реєстраційні дані.

Наведеним спростовуються доводи позивача про недійсність спірних іпотечних договорів через відсутність визначеного ними конкретного розміру основного зобов"язання, а також інших істотних умов.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від 15.11.10 по справі 33/560, від 15.11.10 по справі № 33/563, від 15.11.10 по справі №33/564, від 06.12.10 по справі №51/552.

Також, як на підставу для визнання договорів іпотеки недійсними, позивач посилається на те, що на момент набуття ним права власності на об'єкти нерухомості, вони були вільні від обтяжень, відповідно він є добросовісним набувачем.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Таким чином, посилання позивача на те, що він є добросовісними набувачем не може бути підставою для припинення дії іпотеки та визнання договорів іпотеки недійсними.

Посилання позивача на те, що згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України спірні договори іпотеки було укладено під основне зобов 'язання, даних про дійсність якого в договорах іпотеки немає, оскільки договір позики є дійсним з моменту передачі грошей, як підстава для визнання договорів іпотеки недійсними не береться судом до уваги, з огляду на наступне.

Відносини, що виникли з кредитного договору регулюються параграфом 2 глави 71 ЦК України. Виходячи з положень ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього кодексу «Позика» лише в тому випадку коли інше не встановлено параграфом 2 глави 71 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно Кредитного договору банк зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 204 000 000, 00 грн., визначивши при цьому умови та порядок надання грошових коштів, з яким погодився позичальник. Пунктом 2.3. кредитного договору встановлено, що підставою для надання кредитів є додаткові угоди, що укладаються за взаємною згодою сторін договору. 23.12.2008 року між банком та ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої ТОВ «Золотой Мандарин Ойл» надано транш кредиту в розмірі 204 000 000, 00 грн.

Отже, момент укладення (чинності) кредитного договору жодним чином не пов'язаний з моментом передачі грошових коштів, а визначається, виходячи з положень ст. 638 ЦК України, моментом досягнення згоди з усіх істотних умов про що свідчить його підписання сторонами.

Таким чином, кредитний договір є укладеним з моменту досягнення згоди з усіх істотних умов договору та підписання його сторонами.

Як вбачається з кредитного договору, сторони досягли згоди з усіх його умов, та передбачили належним чином, у відповідності до ст. 1054 ЦК України, порядок та умови надання кредитів, уклавши, при цьому, згідно пунктів 1.1., 1.2., 2.3. кредитного договору, відповідну додаткову угоду.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. ЗУ «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Оскільки, зі змісту ст. 1054 ЦК України виливає, що на момент укладення іпотечного договору, кредитний договір був чинним, то і іпотека є чинною і діє до моменту припинення основного зобов'язання.

Не береться судом до уваги посилання позивача на те, що всупереч ч. 2 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» в спірних договорах вказаний лише ліміт кредитування замість визначення зобов'язання в грошовій формі, оскільки сума кредиту - 204 000 000 грн., визначена у кредитному договорі є не сумою кредиту, а лише визначеним сторонами загальним лімітом кредитування.

Кредитним договором визначено загальні умови щодо надання Банком в майбутньому кредитів Позичальнику в національній валюті в межах загальної суми 204 000 000,00 грн., погашення Позичальником отриманих кредитів, нарахування та оплати процентів за отриманими кредитами, види забезпечення зобов'язань позичальника, відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредитів, а також взаємні права та зобов'язання сторін, що виникають при наданні кредиту.

Відповідно до п.1.1 Кредитного договору видача Банком кредитів в межах загальної суми 204 000 000,00 грн. здійснюється на підставі Додаткових угод про видачу (надання) кредиту (траншу), які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Додаткові угоди за умовами кредитного договору є підставою для надання кредитів та виникнення зобов'язання Позичальника щодо погашення кредитів, сплати процентів, інших прав і обов'язків сторін кредитного договору, визначають строки користування кожним окремим кредитом.

В подальшому між сторонами кредитного договору було укладено Додаткову угоду №1 від 23.12.08, якою передбачено видачу Банком Позичальнику кредиту (траншу) в сумі 204000000,00 грн., встановлено зобов'язання Позичальника повернути Кредит не пізніше 24.06.09, передбачено умови нарахування та сплати процентів за користування кредитом. На підставі додаткової угоди №1 від 23.12.08 р.

Сторонами Кредитного договору було укладено додаткові угоди № 2 від 19.01.09 р., N° 3 від 30.01.09 р., № 4 від 27.02.09 р., якими обумовлено строки сплати процентів за користування кредитом, а також додаткову угоду № 5 від 05.03.09 р., якою передбачено, що основним забезпеченням своєчасного погашення кредитів, сплати процентів є застава майнових прав, іпотека АЗС та земельних ділянок.

Укладеною між сторонами кредитного договору додатковою угодою №1 від 23.12.2008 р., яка згідно з п. 1.2 Кредитного договору є його невід'ємною частиною, визначено конкретну суму кредитування, строк повернення кредиту, процентні ставки за користування виданим траншем кредитом, порядок та строки їх сплати та інші істотні умови. В подальшому умови Кредитного договору змінювалися додатковими угодами № 2 від 19.01.08 р., № 3 від 30.01.08 р., № 4 від 27.02.09 р., № 5 від 05.03.09 р.

Відповідно до ст.15 ЦК України обов'язковою умовою для визнання правочину недійсним є факт порушень прав та інтересів позивача, у зв'язку з його (правочину) вчиненням.

Позивач не навів, а суд не встановив таких фактів порушень охоронюваних законом прав позивача з боку відповідачів.

Суд, провівши аналіз змісту зазначеного договору та відповідності його положенням чинного законодавства, прийшов до висновку, що умови договору не порушують прав та інтересів позивача.

На підставі викладеного, враховуючи, що судом не встановлено підстав для визнання договору іпотеки недійсним, суд вважає, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а відтак у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

За правилами ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 43, 49, 82,82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено: 12.03.2016р.

Суддя Л.М. Шкурдова