КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/22795/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Верховця А.А.

суддів: Пантелієнка В.О.

Остапенка О.М.

за участі предсавників:

від апелянта - Товариства з обмеженою відповідальністю «МЖК-Буд-Сервіс»: Стороженко Б.В. діє на підставі довіреністі № 19 від 15.09.2015;

Ліквідатор - Сомова І.В. - діє на підставі посвідчення арбітражного керуючого № 1161 від 19.07.2013.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою

відповідальністю «МЖК-Будсервіс»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2016

у справі №910/22795/15 (суддя Пасько М.В.)

за заявою ліквідатора боржника товариства з обмеженою відповідальністю

"МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражного керуючого Сомової І.В.

до товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД-СЕРВІС"

про визнання правочину недійсним

у межах справи №44/239-б

за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Алкід"

товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія

"ДДК"

до товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУДСЕРВІС"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/22795/15 задоволено заяву ліквідатора боржника - товариства з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражного керуючого Сомової І.В. про визнання договору купівлі-продажу б/н від 18.07.2011 недійсним в межах справи про банкрутство № 44/239-б. Визнано недійсним договір купівлі-продажу б/н від 18.07.2011 (далі - Договір), укладений між ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" та ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС". Стягнуто з ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" на користь ліквідатора ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражного керуючого Сомової І.В. 1218,00 грн судового збору.

Згадану ухвалу мотивовано тим, що проводити розрахунок за договором купівлі-продажу б/н від 18.07.2011 шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог сторони не мали правових підстав, оскільки строк виконання зобов'язань за даним Договором не настав. Господарський суд міста Києва дійшов висновку, що проведення взаємозаліку до настання дати виконання зобов'язань призвело до неможливості виконання ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Судом першої інстанції було прийнято до уваги, що Договір з боку Продавця підписано особою, що не мала необхідного для укладання даного правочину обсягу цивільної дієздатності, що відповідно до ч. 2 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України є підставою для визнання правочину недійсним.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою господарського суду першої інстанції, ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/22795/15 та прийняти нове рішення, яким в задоволенні заяви ліквідатора боржника - ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" Сомової І.В. про визнання договору купівлі-продажу б/н від 18.07.2011 недійсним в межах справи про банкрутство № 44/239-б відмовити повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте в результаті неправильного застосування норм матеріального права.

В підтвердження доводів скаржник посилається на те, що суд першої інстанції при встановленні строку виконання зобов`язань застосовано інформацію надану позивачем, згідно відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01.07.2015, однак нежитлові приміщення, які зазначаються позивачем - зареєстровані за апелянтом, проте не мають відношення до нежитлових приміщень зазначених у Договорі. Тому дати реєстрації згаданих нежитлових приміщень не можуть обґрунтовувати висновок суду про те, що строк виконання зобов`язання по оплаті, є таким, що не настав.

Апелянт наголошує на тому, що суд помилково застосував положення ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон) в редакції, що діяла після набрання чинності Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 № 4212-VI.

Також, скаржник в апеляційній скарзі, наголошує на доводах, які були ним викладені під час провадження справи в суді першої інстанції, зокрема стосовно того, що сторонам Договору при його укладенні не було відомо про банкрутство ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС", відсутність повноважень ОСОБА_4 на підписання договору не є підтвердженою, а також щодо спливу позовної давності та настання наслідків передбачених ст. 267 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів з розгляду апеляційної скарги ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Верховця А.А., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 у справі № 910/22795/15 апеляційну скаргу ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" було прийнято до провадження згаданою колегією суддів, призначено до розгляду на 15.03.2016.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду ліквідатором ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражним керуючим Сомовою І.В. було подано заяву про відвід колегії суддів у складі головуючого судді Верховця А.А., суддів Пантелієнка В.О., Остапенка О.М. від розгляду апеляційної скарги ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС".

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 згадану заяву ліквідатора ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражного керуючого Сомової І.В. про відвід колегії суддів відхилено, з тих причин, що доводи, які викладені в заяві ліквідатора ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" арбітражного керуючого Сомової І.В. не є правовою підставою, що визначена ст. 20 ГПК України, для відводу суду в складі головуючого судді Верховця А.А., суддів: Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

15.03.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду ліквідатором ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" Сомовою І.В. було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому наведено заперечення щодо доводів викладених в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні 15.03.2016 присутній представник скаржника навів свої доводи, міркування та заперечення, викладені безпосередньо в апеляційній скарзі.

Ліквідатор боржника Сомова І.В. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, наведених в письмовому відзиві на апеляційну скаргу, просила суд в задоволенні скарги відмовити.

По закінченні судового засідання, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Згідно ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

За змістом ст. 106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону про банкрутство у редакції Закону України від 22.12.2011 р. N 4212-VI положення цього Закону, якими врегульовано ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності Законом, якщо на цей момент господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. При цьому правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією.

Як було зазначено вище, постановою господарського суду міста Києва від 25.09.2014 визнано ТОВ "МЖК-Будсервіс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі № 44/239-б.

Таким чином у даній справі, застосуванню підлягають положення Закону про банкрутство у редакції, що набула чинності 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав, зокрема: боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" в особі засновника ОСОБА_4 та ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" в особі директора ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу б/н від 18.07.2011.

Відповідно до пункту 1.1 Договору ТОВ "МЖК-Будсервіс", за Договором - Продавець, продає (передає у власність товариству з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУД-СЕРВІС", за Договором - Покупець), а Покупець купує (приймає у власність) та сплачує визначену даним Договором ціну за майнові права на отримання у власність нежитлових приміщень (надалі - Майно), а саме:

- майнове право на отримання у власність нежитлового приміщення № 2 (два), що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 1-Є (один "Є"). Дане майнове право визначено Інвестиційним контрактом № 16-389/Д88 (про інвестування у нежитлове будівництво), укладеним 30 травня 2006 року між Акціонерним товариством холдинговою компанією "Київміськбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУДСЕРВІС", додатковою угодою № 1 до вищезазначеного інвестиційного контракту від 15 серпня 2007 року та додатковою угодою № 2 до вищезазначеного інвестиційного контракту від 11 вересня 2007 року. Майнове право є: дійсним і належить Продавцеві на момент укладання цього договору купівлі-продажу;

- майнове право на отримання у власність нежитлового приміщення № № 9-13 (дев'ять - тринадцять), що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б тридцять один "Б"). Дане майнове право визначено Інвестиційним контрактом № 16-101/П2 (про інвестування у нежитлове будівництво), укладеним 15 лютого 2006 року між Акціонерним товариством холдинговою компанією "Київміськбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЖК-БУДСЕРВІС", додатковою угодою № 1 до вищезазначеного інвестиційного контракту від 22.08.2007. Майнове право є: дійсним і належить Продавцеві на момент укладання цього договору купівлі-продажу.

Наявними матеріалами справи спростовуються доводи апелянта стосовно того, що нежитлові приміщення, зареєстровані за ним не мають відношення до нежитлових приміщень, зазначених у Договорі. Відповідно до акту державної приймальної комісії від 03.01.2006 про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, нежитлові вбудовані приміщення № № 3,4,5,9,10,11,12,13, що розташовані за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б - прийняті в експлуатацію (арк. спр. 178-190).

Відповідно до п. 3.1 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001, Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" було проведено технічну інвентаризацію нерухомого майна та складено технічні паспорти (інвентаризаційна справа № 5468) та присвоєно номери нежитловим приміщенням № 387 та № 390, визначено площу об'єктів нерухомості (347 кв.м та 400,3 кв.м).

Як вбачається з рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2012 у справі № 62/201, позовні вимоги ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" до ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" про визнання права власності на нежитлове приміщення № 387 загальною площею 347,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б, задоволено повністю; нежитлове приміщення № 390 загальною площею 400,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б; визнано право власності ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" на: нежитлове приміщення № 387 загальною площею 347,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б та нежитлове приміщення № 390 загальною площею 400,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Драгоманова, 31-Б.

Довідкою № 3 від 18.01.2012 боржник підтвердив, що станом на 18.01.2012 ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" повністю розрахувалося за Договором купівлі-продажу від 18.07.2011 шляхом проведення зустрічних однорідних вимог в розмірі 4371497,82 грн.

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Судом першої інстанції правомірно встановлено, що сторонами за Договором проведено взаємозалік з порушенням вимог статті 601 ЦК України, згідно якої зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Оскільки, право власності за ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" на нежитлові приміщення, що є предметом Договору, визнавалися та реєструвалися на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2012 у справі № 62/201, то станом на 18.01.2012 проведення розрахунків шляхом взаємозаліку є таким, що проведено з порушенням норм чинного законодавства, а саме ст. 601 ЦК України. Так як строк проведення цих розрахунків за Договором не настав, зокрема Пунктом 2.2 Договору встановлено, що Покупець здійснює розрахунок з Продавцем протягом 9 місяців після державної реєстрації на себе права власності нежитлових приміщень, на які купуються майнові права за цим Договором, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок Продавця суми коштів, визначених пунктом 2.1 цього Договору. Отже, проводити зарахування зустрічних однорідних вимог сторони не мали правових підстав.

Скаржник в судовому засіданні наполягав, що сторонам Договору при його укладенні не було відомо про банкрутство ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС".

Відхиляючи дані доводи скаржника, як необґрунтовані, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2011 порушено провадження у справі № 28/114-б про банкрутство «МЖК-Будсервіс» за заявою ТОВ «Алкід» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника (арк. спр. 17-19).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.08.2011 при розгляді справи № 28/114-б у підготовчому засіданні, господарський суд встановив, що 05.07.2011 звертаючись із заявою про визнання боржника банкрутом, ТОВ «Алкід» обґрунтовувало свої вимоги посилаючись на рішення господарського суду міста Києва від 18.03.2010 у справі № 47/89, зазначаючи про наявність заборгованості в розмірі 294217,28 грн. Однак, Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві на поточний рахунок ТОВ «Алкід» було перераховано 07.07.2011 грошових коштів у розмірі 11529,34 та 29.07.2011 грошову суму 4054,58 грн. Відповідно станом на 08.07.2011 (дату порушення провадження у справі про банкрутство) заборгованість ТОВ «МЖК-Будсервіс» перед заявником складала 279687,94 грн, а станом на 16.08.2011 становила 275633,36 грн, що є менше ніж триста мінімальних розмірів заробітної плати. Тому, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність однієї з головних ознак неплатоспроможності боржника передбачених ч.3 ст. 6 Закону про банкрутство і відповідно відсутність підстав для продовження загальної процедури банкрутства такого боржника. Враховуючи викладені обставини, суд припинив провадження у справі про банкрутство ТОВ «МЖК-Будсервіс» (арк. спр. 20-22).

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.08.2011 порушено провадження у справі № 44/239-б про банкрутство ТОВ "МЖК-Будсервіс" за заявою ТОВ "Алкід" та ТОВ "Юридична компанія "ДДК", оскільки останній неспроможний погасити заборгованість.

Постановою господарського суду міста Києва від 25.09.2014 припинено процедуру розпорядження майном ТОВ "МЖК-Будсервіс"; визнано ТОВ "МЖК-Будсервіс" банкрутом; відкрито ліквідаційну процедуру у справі № 44/239-б та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Сомову І.В., яку зобов'язано провести ліквідаційну процедуру та надати суду свій звіт та ліквідаційний баланс банкрута у строк до 25.09.2015.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.10.2015 продовжено строк ліквідаційної процедури у справі № 44/239-б та повноваження ліквідатора боржника на шість місяців, тобто до 06.04.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2014 задоволено клопотання розпорядника майна ТОВ "МЖК-Будсервіс" арбітражного керуючого Сомової І.В.; припинено повноваження керівника ТОВ "МЖК-Будсервіс" ОСОБА_5; покладено виконання обов'язків керівника ТОВ "МЖК-Будсервіс" та виконавчих органів управління боржника на розпорядника майна - арбітражного керуючого Сомову І.В. та зобов'язано ОСОБА_5 протягом трьох днів з дня винесення ухвали передати розпоряднику майна ТОВ "МЖК-Будсервіс" Сомовій І.В. бухгалтерську та іншу документацію боржника, його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності.

У серпні 2015 року ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Сомової Ірини Вікторівни звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "МЖК -БУД-СЕРВІС" про визнання договору купівлі-продажу б/н від 18.07.2011 недійсним.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.09.2015 року порушено провадження у справі № 910/22795/15.

Як вбачається з ухвали господарського суду міста Києва від 21.10.2015 з врахуванням змін до ГПК України та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", внесених Законом України № 4212-VI від 22.12.2011, що набрав чинності 19.01.2013, та доповнень до статті 16 ГПК України, спір про визнання недійсним будь-якого правочину, належить до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність об'єднання в одне провадження справу № 910/22795/15 зі справою № 44/239-б про банкрутство ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС".

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу, що у письмовому відзиві на позовну заяву від 16.12.2015 (арк. спр. 82) надісланому до господарського суду першої інстанції, представник ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" обґрунтовуючи заперечення позовних вимог Сомової І.В., зазначав, що на момент укладення Договору сторони не могли знати про дію, мораторію та заборону вчинення дій щодо відчуження майна, оскільки про ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2011 у справі № 28/114-б відповідач та боржник дізнались 22.08.2011, після отримання вхідної кореспонденції.

Однак, як зазначено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 16.08.2011 у справі № 28/114-б до загального відділу суду від боржника 12.08.2011 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника на лікарняному, що в свою чергу розглядається судом апляцийної інстанції, як спростування доводів скаржника щодо його обізнаності відносно мораторію у справі № 28/114-б від 22.08.2011.

Звертаючись до господарського суду апеляційної інстанції, скаржником в апеляційній скарзі було зазначено, що сторони не могли знали про дію, мораторію та заборону вчинення дій щодо відчуження майна, оскільки про ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2011 у справі № 28/114-б відповідач та боржник дізнались 03.08.2011, після отримання вхідної кореспонденції, що підтверджується матеріалами справи.

Кодегія Київського апеляційного господарського суду зазначає, що статтею 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011 передбачено, що Доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних.

Законом України "Про доступ до судових рішень" від 22.12.2005, № 3262-IV визначено порядок доступу до судових рішень (далі- Закон № 3262-IV).

Зокрема, Законом № 3262-IV регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (ст. 1).

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень (ч.1 ст. 3 Закону № 3262-IV).

Частиною 2 статті 3 Закону № 3262-IV передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Відповідно до ст. 1 Закону України № 2939-VI Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст. 4 Закону № 3262-IV судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Загальний доступ до судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України забезпечується з дотриманням вимог статті 7 цього Закону. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Частиною 2 статті 2 Закону № 3262-IV передбачено, що усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.07.2011 у справі № 28/114-б було оприлюднено в електронній формі на сайті Єдиного державного реєстру судових за інтернет-адресою http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/17846722.

Як вбачається з інформації фрейму http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/17846722 згаданий судовий акт був оприлюднений на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень 11.07.2011 об 12:23:44

В свою чергу у тексті ухвали Господарського суду міста Києва від 08.07.2011 у справі № 28/114-б зазначено про направлення копій даного судового акту боржнику та заявнику (рекомендованим листом).

Відповідно до ч. 5 ст. 124 і ч. 3 ст. 129 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнано однією з основних засад судочинства.

Обов'язковість судових рішень гарантована, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 08.07.2011 у справі № 28/114-б, з моменту порушення провадження у справі введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, відповідно до ст. 11 Закону про банкрутство. Зупинено виконання боржником грошових зобов`язань та зупинення заходів спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань. Мораторій діє на весь час провадження справи про банкрутство.

Відповідно до п. 5 цієї ж ухвали посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам заборонено вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника.

Пунктом 7 згаданого судового акту, зобов`язано Державного реєстратора за місцем знаходження боржника внести до Єдиного державного реєстру запис про порушення провадження у справі про банкрутство боржника відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців», про внесення запису повідомити суд у десятиденний термін з моменту винесення судової ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство.

З метою запобігання різного підходу і різного правозастосування у судовій практиці законодавець частиною 2 статті 2 Закону про банкрутство встановив, що «цей Закон має пріоритет перед іншими законодавчими актами України у регулюванні відносин, пов'язаних з банкрутством суб'єктів підприємницької діяльності за винятком випадків, передбачених цим Законом».

Отже, господарський суд першої інстанції порушуючи справу про банкрутство ТОВ "МЖК-Будсервіс" встановив обмеження щодо суб'єктивного впливу певних осіб відносно підприємства-боржника. Оскільки, кредитор є стороною у справі про банкрутство, метою введення мораторію є безпосередньо захист кредиторів від недобросовісної поведінки боржника та створення умов для збереження майнових активів боржника.

Як вбачається підставою оспорення Договору від 18.07.2011 є період вчинення правочину та дії боржника, які становили втручання у право власності кредиторів.

Відопідно до наведеної вище ст. 20 Закону про банкрутство, дана норма регулює відносини між боржником, кредиторами та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені ним в період до порушення та після порушення справи про банкрутство.

Безумовно відчуження майна боржника повинно здійснюватись з огляду на права кредитоів на забезпечення вимог активами боржника. Не врахування інтересів кредиторів у такому разі є зловживання боржником своїм правом розпоряджатися майном.

У даній справі дії боржника щодо відчуження майна у період визначений ст. 20 Закону про банкрутство піддається оцінці відносно відповідності законодавству як форма та зміст договру від 18.07.2011, так і відповідність Договору загальним засадам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості (ст.ст. 6 та 627 ЦК України), оскільки згадані дії боржника є придатними для контролю з боку кредиторів, арбітражного керуючого та гоподарського суду.

Вбачається, що метою правового регулювання ст. 20 Закону про банкрутство щодо оспорення та спросування майнових дій боржника є забезпечення зберігання майна боржника в інтересах конкурсних кредиторів, для чого в даній нормі і закладена стримуюча превентивна функція, зокрема утримання боржника від неправомірного відчуження майна за угодами, що мають на меті ухилення від відповідальності перед кредиторами. Саме для цього законодавцем наділено арбітражного керуючого правом звертатися до господарського суду із заявою про визнання недійсним правочинів та спростування майнових дій боржника (ч. 4 ст. 20 Закону).

Отже, враховуючи час укладення Договору та статус суб'єкта угоди, а також з урахуванням ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що проведення взаємозаліку до настання дати виконання зобов'язань призвело до неможливості виконання ТОВ «МЖК-Будсервіс» грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

Крім того вбачається, що підлягає встановленню віднесення набувачів майна в категорію заінтересованих осіб, оскільки відчуження майна боржника за оспорюваним договором відбулось у період визначений ст. 20 Закону про банкрутство за яким слідувала стійка неплатоспроможність боржника. Отже, можна обгрунтовано вважати, що набувач майна боржника був причетний до зловживання цивільними правами з метою завдання шкоди кредиторам, так як встановлено, що відчуження майна (зокрма достроковий розрахунок за оспорюваним договором) завідомо привів до зменшення об'єму забезпечення вимог кредиторів, що нанесло шкоду кредиторам ТОВ "МЖК-Будсервіс".

Пункт 42 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» № 13 від 24.10.2008 підкреслює необхідність при визнанні договору недійсним доводити, що третя особа могла знати про наявність обмежень повноважень контрагента. Це положення визнано гарантією стабільності майнового обороту і загальноприйнятим стандартом у світовій практиці. Зокрема, Постанова посилається на Першу директиву 68/151/ЄЕС Ради Європейських співтовариств від 09.03.1968. Хоча Директива ЄС не є джерелом права в Україні, однак Верховний суд вказав на неї з метою надання авторитету нормі, що підтверджена правовою концепцією у світовій практиці.

Як зазначалось вище, Договір був укладений між ТОВ «МЖК-Будсервіс» в особі засновника ОСОБА_4 (продавець) та ТОВ «МЖК-Буд-сервіс» (покупець) в особі директора ОСОБА_5

Отже, уповноваженою особою продавця (ТОВ «МЖК-Будсервіс») був ОСОБА_4, який діяв на підставі статуту. Проте, як вбачається із витягу статуту ТОВ «МЖК-Будсервіс» (арк. спр. 31-33) управління товариством здійснюється зборами учасників і директором товариства (п.10.1), пунктом 10.8 передбачено, що право без довіреності виконувати всі дії від імені товариства належить директору, в свою чергу відповідно до Протоколу № 1 від 10.11.1999 створено ТОВ «МЖК-Будсервіс» та розподілено частки статутного фонду товариства, а також затверджено ОСОБА_5 на посаду директора товариства.

В суді апеляційної інстанції, представник ТОВ «МЖК-Будсервіс» посилався на те, що зборами учасників ТОВ «МЖК-Будсервіс» було прийнято рішення про надання відповідних повноважень ОСОБА_4, на укладення Договору. Однак, жодних документів для доведення власної позиції скаржник суду не надав, посилаючись на їх передання ліквідатору під час здійснення передачі ОСОБА_5 бухгалтерської та іншої документації боржника, розпоряднику майна ТОВ "МЖК-Будсервіс" Сомовій І.В.

Ліквідтор ТОВ "МЖК-Будсервіс" Сомова І.В. наявність згаданих документів в судовому засіданні заперечила.

З цього приводу колегія суду зазначає, що апелянт не довів в розумінні статей 33, 43 ГПК України підтвердження правомочності укладення ОСОБА_4 оскаржуваного договору та наявності у нього відповідних повноважень. Суду не надавались копії документів, що зберігаються у нотаріуса, який посвідчував оспорюваний договір (відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про нотаріат» нотаріус повинен видати копії документів, що зберігаються у нотаріуса, на вимогу фізичних чи юридичних осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії), не надано копії звернень із такою вимогою до нотаріуса, а також не надано довідок про відсутність інформації щодо існування заборон щодо майна боржника чи інформації про відсутність обтяжень у відповідних реєстрах під час вчинення нотаріальної дії, не надано жодних рішень/протоколів зборів або наказів чи доручень ТОВ «МЖК-Будсервіс», які б підтверджували повноваження ОСОБА_4 на підписання оспорюваного Договору.

Крім того, пунктом 13 статті 13 регламентовано, що керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна укладає угоди щодо: передачі нерухомого майна в оренду, заставу, внесення зазначеного майна як внеску до статутного капіталу господарського товариства або розпорядження таким майном іншим чином; одержання та видачі позик (кредитів), поручительства і видачі гарантій, уступки вимоги, переведення боргу, а також передачі в довірче управління майна боржника; розпорядження іншим майном боржника, балансова вартість якого складає понад один відсоток балансової вартості активів боржника.

З у рахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції повною мірою погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо обґрунтованості розгляду особи, якою підписано Договір з боку продавця, як такої, що не мала необхідного для укладання даного правочину обсягу цивільної дієздатності, що відповідно до ч. 2 ст. 203 та ст. 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання правочину недійсним.

Судом апеляцийної інстанції відхиляються доводи апелянта відносно застосування до оспорюваних правовідносин настання наслідків передбачених ст. 267 ЦК України в зв'язку із спливом позовної давності. Як вбачається з апеляцийної скарги, дані доводи скаржник обгрунтовує лише констатацією дати вчинення правочину - 18.07.2011.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ліквідатор Сомова І.В., пояснила, що ухвалою господарського суду міста Києва від 24.04.2014 було припинено повноваження керівника ТОВ "МЖК-Будсервіс" ОСОБА_5 та покладено виконання обов'язків керівника ТОВ "МЖК-Будсервіс" та виконавчих органів управління боржника на розпорядника майна - арбітражного керуючого Сомову І.В., а також зобов'язано ОСОБА_5 протягом трьох днів з дня винесення ухвали передати розпоряднику майна ТОВ "МЖК-Будсервіс" Сомовій І.В. бухгалтерську та іншу документацію боржника, його печатки і штампи, матеріальні та інші цінності.

Отже, апелянтом не наведено ніяких фактичних даних та не надано суду жодних доказів, що арбітражний керуючий знав або повинен був дізнатись про укладення боржником договору від 18.07.2011 до передачі йому усіх документів ОСОБА_6 на виконання вимог ухвали господарського суду першої інстанції від 24.04.2014.

Крім того, суд зауважує, що за законодавством України, мораторій зупиняє перебіг строків позовної давності для будь-яких видів зобов'язань (п.2 ст. 263 ЦК України) на період дії мораторію (ч.3 ст.19 Закону про банкрутство).

Отже, зважаючи на вище викладене, а також з урахуванням ч.1 ст. 20 Закону, суд першої інстанції зробив правомірний висновок про те, що проведення взаємозаліку до настання дати виконання зобов'язань призвело до неможливості виконання ТОВ «МЖК-БУДСЕРВІС» грошових зобов'язань перед іншими кредиторами.

З урахуванням того, що в момент укладення Договору (18.07.2011), діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів у справі № 28/114-6 про банкрутство ТОВ "МЖК-БУДСЕРВІС", ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2011 про порушення провадження у справі № 28/114-б зокрема, було заборонено посадовим особам боржника або власнику його майна чи уповноваженому ним органу або іншим особам вчиняти певні дії щодо майнових активів боржника. Також апелянт не довів в розумінні статей 33, 43 ГПК України підтвердження правомочності укладення ОСОБА_4 оскаржуваного договору та наявності у нього відповідних повноважень.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду попередньої інстанції не спростовують з наведених підстав.

За таких обставин, аналізуючи положення чинного законодавства, колегія суддів доходить висновку про те, що порушення норм матеріального права, які могли призвести до скасування оскаржуваної ухвали господарського суду відсутні, а мотиви з яких подано апеляційну скаргу, не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ТОВ "МЖК-БУД-СЕРВІС" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 19.01.2016 у справі № 910/22795/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через суд апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Повний текст постанови складено 16.03.2016

Головуючий суддя А.А. Верховець

Судді В.О. Пантелієнко

О.М. Остапенко