номер провадження справи 12/7/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016 Справа № 908/230/16

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/230/16

за позовом: Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж, м. Василівка

до відповідача: Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, м. Запоріжжя

про стягнення 614249,21 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, довіреність № 72 від 31.12.2015 року

від відповідача ОСОБА_2, довіреність № 01/0004 від 04.01.2016 року

З метою усунення суперечностей у доводах та доказах сторін, у судовому засіданні 03.03.2016 року згідно вимог ст. 77 ГПК України була оголошена перерва до 09.03.2016 року, без винесення процесуального документу суду, за наслідком якого був складений протокол відповідно до вимог ст. 811 ГПК України.

09.03.2016 року сторін у справі повідомлено про неможливість проведення судового засідання, призначеного на 09.03.2016 року об 11:45 у звязку з перебування судді Смірнова О.Г. на лікарняному, у звязку з чим судове засідання було призначено на 17.03.2016 року о 12:00.

СУТЬ СПОРУ: Відкрите акціонерне товариство Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж звернулося до Господарського суду Запорізької області із позовною заявою до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради про стягнення пені в сумі 97084,83 грн., трьох процентів річних в сумі 42658,65 грн. та інфляційних витрат в сумі 474505,73 грн.

11.02.2016 року на адресу суду від позивача надійшов лист № 58/45-юр від 10.02.2016 року, в якому останній зазначає, що доказом сплати відповідачем заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 4377807,92 грн. є додана до позовної заяви копія факсограми № 007-007/13828 від 03.08.2015 року. При цьому позивач на виконання ухвали суду від 27.01.2016 року надає для долучення до справи копію договору про постачання електричної енергії № 6 від 30.03.2013 року з додатками та додатковою угодою, копію статуту ВАТ «Запоріжжяобленерго» та копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на відповідача. Разом з тим вказує, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо позивача виконуючий обовязки генерального директора з 08.06.2015 року є ОСОБА_3, тому він мав повноваження видати довіреність № 117пр від 31.12.2015 року на ОСОБА_4, якою підписана позовна заява. Поряд з цим додає нормативне обґрунтування позовних вимог, в якому зазначає, що період заборгованості за спожиту активну електричну енергію, на яку нарахована пеня це рахунки за липень, серпень та вересень 2014 року включно. При цьому вказує, що в позовній заяві абзац 5 аркуша 2 зроблена описка стосовно року, тому слід читати «за липень вересень 2014 р.». Також пояснює, що заборгованість за вказаними рахунками була предметом розгляду у справі № 908/4658/14, як частина заборгованості на суму 4377807,92 грн. та яка остаточно сплачена 31.07.2015 року, у звязку з чим були проведені остаточні нарахування пені. В обґрунтування заявлених вимог про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних витрат посилається на п. 7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року, а саме якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

02.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшов лист № 58/62-юр від 02.03.2016 року, згідно з яким останній на виконання ухвали суду від 18.02.2016 року надає витребувані документи, зокрема копії рахунків № 6/7а від 06.08.2014 року, № 6/8а від 05.09.2014 року, № 6/9а від 06.10.2014 року та копії додаткових угод до договору № 6 від 30.03.2013 року. При цьому в листі пояснює, що додані додатки до договору № 6 від 01.02.2007 року перейшли до договору № 6 від 21.05.2012 року, окрім додатків № 4, № 6 (нова редакція), а потім до договору № 6 від 30.03.2013 року. Також вказує, що додатки № 2, № 3, № 6.1. додані до додаткової угоди від 04.09.2007 року про внесення змін до договору № 6 від 01.02.2007 року, додатки № 5, № 5.1., № 8 додані до додаткової угоди від 01.04.2012 року про внесення змін до договору № 6 від 01.02.2007 року, додаток № 1 щорічно переукладається, оскільки містить в собі обсяги постачання електричної енергії споживачу на рік. Разом з тим позивач надає до матеріалів справи копію банківської виписки від 31.07.2015 року та копію договору № 161 від 17.07.2015 року про організацію взаєморозрахунків.

03.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшов лист № 58/64-юр від 02.03.2016 року, згідно з яким останній надає на виконання ухвали суду від 18.02.2016 року копію виписки банку від 31.07.2015 року.

Відповідач у справі - Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради, 03.03.2016 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому стосовно позовних вимог зазначає, що КП Облводоканал Запорізької обласної ради є підприємством, основною діяльністю якого є надання послуг водопостачання та водовідведення, яке надає послуги понад 25 населеним пунктам Запорізької області з чисельністю населення 150 тис. чол. При цьому значна більшість споживачів води комунальні підприємства, сільськогосподарські виробники та населення, які мають дуже низьку платоспроможність та не можуть вчасно розраховуватись за отримані послуги, внаслідок чого мають значні заборгованості перед КП Облводоканал Запорізької обласної ради. Разом з тим вказує, що підприємство відповідно до бухгалтерської звітності має збитки в розмірі 10372 тис. грн., кредиторську заборгованість в розмірі 48759 тис. грн., що свідчить про те, що підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані. Також пояснює, що тяжкий фінансово-економічний стан виник у підприємства внаслідок дебіторської заборгованості, яка утворена у звязку з неплатоспроможністю двох основних боржників: ТОВ «Чиста Вода-Бердянськ», яке має заборгованість перед відповідачем в розмірі 17,68 млн. грн. та КП «Бердянськводоканал», яке має заборгованість перед відповідачем в розмірі 18,499 млн. грн. Основним предметом діяльності КП Облводоканал Запорізької обласної ради є безперебійне постачання населенню, підприємствам, організаціям міста Запоріжжя питної води відповідно до існуючого Державного стандарту. Для знезараження води КП Облводоканал Запорізької обласної ради використовує, рідкий хлор. Відповідно до умов договору постачання хлору рідкого здійснюється на умовах 10% попередньої оплати. Відповідач вважає, що враховуючи нелегке становище на підприємстві та в результаті нестачі вільних грошових коштів КП Облводоканал Запорізької обласної ради не має можливості погасити штраф єдиним платежем, тому з посиланням на приписи ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 83 ГПК України просить зменшити інфляційні нарахування та при винесенні рішення у справі застосувати п. 6 ст. 83 ГПК України та розстрочити рішення терміном на 12 місяців рівними частинами. В обґрунтування вказаного клопотання вказує, що сплата нарахованих позивачем інфляційних витрат у повному обсязі призведе до погіршення фінансового стану відповідача, який надає соціально важливі послуги, що в свою чергу вплине на виробничу діяльність.

09.03.2016 року на адресу суду від позивача надійшов лист № 58/71-юр від 04.03.2016 року, згідно з яким останній надає до матеріалів справи наступні документи: лист про виправлення технічної описки та пояснення, а також заперечення на відзив. У вказаному листі позивач зазначає, що в супровідному листі № 58/62-юр від 02.03.2016 року помилково зазначив: «копія рахунку № 6/9а від 06.30.03.2014р.», а треба читати: «копія рахунку № 6/9а від 06.10.2014р.». При цьому пояснює, що на підставі договору про організацію взаєморозрахунків № 161 від 17.07.2015 року, а саме п. 7 сторона четверта (КП Облводоканал ЗОР) перераховує на рахунок ВАТ «Запоріжжяобленерго» кошти в сумі 17443923,00 грн. на погашення заборгованості за спожиту електричну енергію у січні 2012 року червні 2015 року та зазначено перелік договорів у т.ч. договір № 6 від 30.03.2013 року. Вказує, що сума боргу в розмірі 4377807,92 грн. була саме за період з січня 2014 року по вересень 2014 року та є однією зі складових сум заборгованості КП Облводоканал ЗОР за спожиту електричну енергію перед ВАТ «Запоріжжяобленерго», яка увійшла в загальну суму 17443923,00 грн., зазначену у виписці банку від 31.07.2015 року, що було також підтверджено і відповідачем у судовому засіданні. Разом з тим в запереченнях на відзив позивач зазначає наступне:

- відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, тяжке фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення клопотання про розстрочку виконання рішення суду у даній справі;

- складне фінансове становище підприємства не повинно відображатись на виконання ним своїх цивільно-правових зобовязань перед іншими юридичними та фінансовими особами, зокрема перед позивачем;

- значний рівень інфляційних процесів в економіці, у разі надання розстрочки збільшить майнові втрати позивача від знецінення грошових коштів;

- посилання відповідача на ч. 3 ст. 83 ГПК України про зменшення інфляційних нарахувань є недоречним, так як стосується виключно штрафних санкцій;

- інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінювання коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті;

- через невиконання КП Облводоканал ЗОР зобовязань зі сплати за спожиту електричну енергію позивач не має змоги виконувати свої зобовязання перед іншими контрагентами. Відтак позивач заперечує проти розстрочки та зменшення штрафних санкцій.

Безпосередньо в судовому засіданні 17.03.2016 року представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача надав в судовому засіданні 17.03.2016 року документи в підтвердження тяжкого фінансово-економічного стану підприємства за 2015 рік та копію постанови про арешт коштів боржника № ВП 42652378 від 20.10.2015 року. При цьому під час судового засідання повідомив, що не підтримує клопотання про зменшення розміру інфляційних нарахувань, однак наполягає на задоволенні клопотання щодо надання розстрочки виконання рішення.

Разом з тим в судовому засіданні 17.03.2016 року представники сторін усно підтвердили, що суми надходжень, зазначені в розрахунку розміру пені, це часткові оплати відповідачем боргу за рахунками № 6/7а від 06.08.2014 року, № 6/8а від 05.09.2014 року та № 6/9а від 06.10.2014 року, які були здійснені під час розгляду справи № 908/4658/14.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, пояснення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 05.01.2015 року господарським судом Запорізької області було прийняте рішення у справі № 908/4658/14, згідно з яким позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької міської ради задоволено частково та вирішено стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької міської ради на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівський район електричних мереж суму 4377807 грн. 92 коп. заборгованості за спожиту активну електроенергію. При цьому виконання судового рішення в частині стягнення суми 4377807 грн. 92 коп. заборгованості за спожиту активну електроенергію розстрочено на 18 місяців, шляхом погашення наступним чином: суму 243211,55 грн. до 05.02.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.03.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.04.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.05.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.06.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.07.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.08.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.09.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.10.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.11.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.12.2015р., суму 243211,55 грн. до 05.01.2016р., суму 243211,55 грн. до 05.02.2016р., суму 243211,55 грн. до 05.03.2016р., суму 243211,55 грн. до 05.04.2016р., суму 243211,55 грн. до 05.05.2016р., суму 243211,55 грн. до 05.06.2016р., суму 243211,57 грн. до 05.07.2016р. Разом з тим вирішено стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької міської ради на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівський район електричних мереж суму 47724 грн. 19 коп. - 3% річних, суму 352186 грн. 61 коп. втрат від інфляції, суму 105462 грн. 45 коп. пені, суму 73080,00 грн. витрат зі сплати судового збору. У задоволені вимог в залишковій частині відмовлено.

На виконання вищезазначеного рішення суду у справі № 908/4658/14 були видані відповідні накази від 02.02.2015 року.

В подальшому ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.08.2015 року на підставі ст. 89 ГПК України задоволено заяву Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про виправлення описки в рішенні господарського суду Запорізької області від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14, а саме: виправлено описки, допущені у вступній, описовій частинах та резолютивній частинах рішення господарського суду Запорізької області від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14, зазначивши назву відповідача (боржника) Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради.

Разом з тим ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.08.2015 року на підставі приписів ст. 117 ГПК України задоволено заяву Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго про виправлення помилок у наказах господарського суду Запорізької області від 02.02.2015р. у справі № 908/4658/14 та виправлено помилки, допущені в наказах господарського суду Запорізької області від 02.02.2015 року шляхом викладення їх в нових редакціях із зазначенням правильної назви відповідача: Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради.

Позивач в позові вказує, що стягнута рішенням господарського суду Запорізької області від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14 сума заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 4377807,92 грн. остаточно була оплачена відповідачем 31.07.2015 року, тобто зобовязання з оплати вказаної заборгованості за спожиту електричну енергію припинились 31.07.2015 року. Втім, оскільки з боку відповідача мало місце несвоєчасне виконання грошових зобовязань, а саме рішення господарського суду Запорізької області було від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14 в частині сплати суми основного боргу було виконане відповідачем повністю лише 31.07.2015 року, тому позивач, з посиланням на приписи ч. 6 ст. 232 ГК України звернувся з позовом до суду про стягнення з останнього за прострочення оплати нарахувань за спожиту активну електроенергію за липень вересень 2014 року за рахунками: № 6/7а від 06.08.2014 року, № 6/8а від 05.09.2014 року, № 6/9а від 06.10.2014 року пені за загальний період з 28.01.2015 року по 17.04.2015 року в сумі 97084,83 грн. Разом з тим з посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку відповідача у звязку з чим намагається стягнути з нього три проценти річних за загальний період з 01.11.2014 року по 30.07.2015 року в сумі 42658,65 грн. та інфляційні витрати за період з листопада 2014 року по липень 2015 року в сумі 474505,73 грн. Тобто вказані суми заявлені за інший період, ніж у вищезазначеному рішенні Господарського суду Запорізької області у справі № 908/4658/14.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами склалися зобовязальні правовідносини, які виникли з договірних правовідносин, щодо яких господарським судом було прийнято рішення. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Так, однією із підстав виникнення цивільних прав та обовязків згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України є договори та інші правочини.

Матеріали справи свідчать, що підставою виникнення між сторонами у справі зобовязань є договір про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти № 6 від 30.03.2013 року, за умовами якого позивач (Постачальник електричної енергії) зобовязався продати електричну енергію відповідачу (Споживачу) для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач зобовязався оплатити вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього Договору. Відтак, у відповідача в зазначених договірних правовідносинах виникло грошове зобовязання перед позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що в рамках справи № 908/4658/14, яка розглядалась господарським судом Запорізької області, було прийняте рішення, згідно з яким стягнуто з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради (відповідач) на користь Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж (позивач) заборгованість за спожиту активну електроенергію за період з січня 2014 року по вересень 2014 року в сумі 4377807,92 грн., три відсотка річних в сумі 47724,19 грн. за період з 20.02.2014 року по 22.10.2014 року, втрат від інфляції в сумі 352186,61 грн. за період з січня 2014 року по серпень 2014 року, пеню в сумі 105462,45 грн. за період з 01.07.2014 року по 22.10.2014 року, витрат зі сплати судового збору в сумі 73080,00 грн.

Факти, встановлені рішенням Господарського суду Запорізької області у справі № 908/4658/14 від 05.01.2015 року, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, як визначено у ч. 2. ст. 35 ГПК України.

За загальним правилом, кожна особа, що бере участь у справі, повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень (стаття 33 ГПК України). Водночас коментована стаття визначає підстави, з яких ці особи звільняються від обовязку доказування. Підстави звільнення від доказування можна поділити на три групи:

а) обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання;

б) обставини, визнані господарським судом загальновідомими (частина друга статті 35 ГПК України);

в) преюдиціальні факти (частини 3-4 статті 35 ГПК України).

Так вищезазначеним рішенням суду першої інстанції підтверджено факт невиконання Комунальним підприємством Облводоканал Запорізької обласної ради своїх договірних зобов'язань щодо оплати вартості використаної (купленої) електричної енергії за договором про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти № 6 від 30.03.2013 року. Разом з тим, станом на день розгляду даної справи позивачем надані суду докази погашення встановленої заборгованості, з яких вбачається зокрема, що стягнута за рішенням суду від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/15 сума основного боргу в розмірі 4377807,92 грн. була повністю погашена відповідачем лише 31.07.2015 року, тобто грошові зобов'язання з боку відповідача були виконані, але з порушенням строку їх виконання.

Пунктом 1.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до загальної норми, передбаченої у статті 526 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріали справи свідчать, що відповідач погасив заборгованість, стягнуту за рішенням суду від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/15, у повному обсязі 31.07.2015 року, сплативши на користь позивача борг в загальній сумі 4377807,92 грн., що підтверджується засвідченою копією виписки банку по рахунку позивача за 31.07.2015 року (а.с. 147-149).

Відтак позивач зазначає, що відповідачем було прострочено виконання грошового зобовязання в частині сплати основного боргу.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань № 14 від 17.12.2013 року, далі постанова Пленуму Вищого господарського суду України, правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов'язань передбачені, зокрема, приписами статей 549-552, 611, 625 ЦК України. Згідно з частиною другою статті 9 названого Кодексу законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання. Відповідні особливості щодо наслідків порушення грошових зобов'язань у зазначеній сфері визначено статтями 229-232, 234, 343 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та нормами Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань".

В пункті 1.3. Постанови пленуму Вищого господарського суду України зазначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Так, умовами п. 8.3.1. Договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти № 6 від 30.03.2013 року сторони узгодили, що за недотримання термінів сплати рахунків або платіжних вимог-доручень за активну електроенергію (п. 9 додатка № 4 «Порядок розрахунків за активну електричну енергію») та за надання послуг з компенсації перетікання реактивної електроенергії (п. 5 додатка № 6 «Порядок розрахунків з компенсації перетікання реактивної електроенергії») Споживач сплачує Постачальнику електричної енергії пеню за весь період часу, протягом якого не виконане зобовязання по сплаті, в розмірі 0,5 % від суми платежу за кожний день прострочення (але не більш подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період нарахування пені) по день фактичної оплати. Тобто умови вказаного пункту Договору передбачають можливість нараховувати пеню аж до дня фактичної оплати Споживачем (відповідач у справі) заборгованості за спожиту електроенергію в повному обсязі.

Відповідно до п. 7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Наведене стосується й випадків здійснених господарським судом відстрочки і розстрочки виконання рішення, зміни способу та порядку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на кошти боржника (стаття 121 ГПК), оскільки під час таких відстрочки чи розстрочки або зміни інфляційні процеси тривають, грошове зобов'язання залишається повністю або частково невиконаним і негативний вплив такої ситуації на позивача потребує відповідної компенсації згідно з вимогами частини другої статті 625 ЦК України (п. 7.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України).

Враховуючи вищевикладене, та те, що прийняте судом рішення від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14 про стягнення заборгованості з відповідача виконане останнім з порушенням строку його виконання, що є порушенням грошового зобовязання останнього перед позивачем, пеня, три проценти річних та інфляційні витрати можуть нараховуватися позивачем по день фактичного виконання відповідачем як боржником грошового зобовязання зі сплати заборгованості, оскільки до цього дня існує матеріальне правовідношення (зобовязання), на яке поширюється вимога статті 625 ЦК України та умови п. 8.3.1. Договору про постачання електричної енергії, яка закуповується за державні кошти № 6 від 30.03.2013 року.

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім, ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду наявність боргу з боку відповідача в сумі 4377807,92 грн., який існував по 30.07.2015 року включно (до моменту його погашення у повному обсязі відповідачем), а відтак і підстави для нарахування пені, трьох процентів річних та інфляційних витрат.

Матеріали справи свідчать, що позивач в даній справі нарахував відповідачу пеню за прострочення оплати спожитої активної електроенергії за липень вересень 2014 року, тобто на заборгованість за рахунками № 6/7а від 06.08.2014 року, № 6/8а від 05.09.2014 року, № 6/9а від 06.10.2014 року.

При цьому в судовому засіданні 17.03.2016 року представники сторін усно підтвердили, що суми надходжень платежів, зазначені в розрахунку розміру пені, це часткові оплати відповідачем боргу за рахунками № 6/7а від 06.08.2014 року, № 6/8а від 05.09.2014 року та № 6/9а від 06.10.2014 року, які були здійснені під час розгляду справи № 908/4658/14, що зазначено в протоколі судового засідання від 17.03.2016 року.

Приписами ч. 1 ст. 35 ГПК України визначено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. З урахуванням викладеного обставини щодо проведення відповідачем часткових оплат вищевказаних рахунків не підлягають доказуванню перед судом.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про її перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки, а саме при нарахуванні пені на заборгованість за рахунком № 6/8а від 05.09.2014 року, а саме пеня нарахована в більшому розмірі. Відповідно до п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок пені за допомогою програми Законодавство за рахунком, в якому допущена помилка.

Пеня за рахунком на оплату спожитої активної електроенергії № 6/8а від 05.09.2014 року розрахована судом наступним чином:

1) на заборгованість за рахунком № 6/8а від 05.09.2014 року в сумі 610487,92 грн., з урахуванням часткової оплати відповідачем в сумі 76366,99 грн., оплата в повному обсязі здійснена 31.07.2015 року

- за період з 28.01.2015 року по 18.03.2015 року від залишку боргу в сумі 534120,93 грн. (50 днів прострочення) пеня складає 31696,05 грн.

Розрахунок пені за рахунками № 6/7а від 06.08.2014 року та № 6/9а від 06.10.2014 року здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума пені становить 97084,82 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж про стягнення з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради пені підлягають задоволенню частково в сумі 97084,82 грн.

Оскільки мало місце прострочення виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати спожитої електроенергії, позивач з посиланням на приписи ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача три проценти річних за загальний період з 01.11.2014 року по 30.07.2015 року в сумі 42658,65 грн. та інфляційні витрати за період з листопада 2014 року по липень 2015 року в сумі 474505,73 грн.

Дослідивши наданий позивачем розрахунок трьох процентів річних, суд дійшов висновку про їх перерахунок, оскільки позивачем допущені помилки при визначенні початку періоду нарахування трьох процентів річних на заборгованість в сумі 243211,55 грн. з урахуванням строків наданої розстрочки за рішенням суду від 05.01.2015 року у справі № 908/4658/14, зокрема не враховано, що строки оплати платежів в сумі 243211,55 грн. припадають на вихідні дні, а саме 05.04.2015 року та 05.07.2015 року. Відтак, з врахуванням положень пункту 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство, а саме:

1) на суму платежу в розмірі 243211,55 грн., строк оплати якого згідно наданої розстрочки настав 05.04.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 06.04.2015 року, а прострочка настала з 07.04.2015 року, повна оплата здійснена відповідачем 31.07.2015 року

- за період з 07.04.2015 року по 30.07.2015 року (115 днів прострочення) від суми 243211,55 грн. три проценти річних складають 2298,85 грн.;

2) на суму платежу в розмірі 243211,55 грн., строк оплати якого згідно наданої розстрочки настав 05.07.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 06.07.2015 року, а прострочка настала з 07.07.2015 року, повна оплата здійснена відповідачем 31.07.2015 року

- за період з 07.07.2015 року по 30.07.2015 року (24 дні прострочення) від суми 243211,55 грн. три проценти річних складають 479,76 грн.

Розрахунок трьох процентів річних в іншій частині здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума трьох процентів річних становить 42618,67 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж про стягнення з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 42618,67 грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних витрат суд зазначає наступне.

Інфляційні втрати за своєю правовою природою є збільшенням суми основного боргу в період прострочки виконання відповідачем його грошового зобовязання з причини девальвації грошової одиниці України, яка визначається офіційними державними органами за результатами економічних процесів в конкретний місяць, тобто є помісячним індексом. При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і коли строк виконання зобовязання настає до 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за поточний місяць, а коли строк виконання зобовязання після 15 числа місяця, то застосовується індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Втім, в наданому суду розрахунку інфляційних витрат позивачем допущені помилки при нарахуванні інфляційних витрат на заборгованість в сумі 4377807,92 грн. за період з листопада 2014 року по січень 2015 року та на заборгованість в сумі 243211,55 грн. за період з травня 2015 року по липень 2015 року, а саме інфляційні витрати нараховані в більшому розмірі. Відтак, з врахуванням положень вказаного пункту постанови Пленуму Вищого господарського суду України, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок інфляційних витрат за допомогою програми Законодавство, а саме:

1) на заборгованість в сумі 4377807,92 грн., оплата в повному обсязі якої здійснена відповідачем 31.07.2015 року

- інфляційні витрати за період з листопада 2014 року по січень 2015 року складають 359447,23 грн.;

2) на суму платежу в розмірі 243211,55 грн., строк оплати якого згідно наданої розстрочки настав 05.04.2015 року, втім оскільки це вихідний день в силу приписів ч. 5 ст. 254 ЦК України, кінцевим строком оплати якої є 06.04.2015 року, а прострочка настала з 07.04.2015 року, повна оплата здійснена відповідачем 31.07.2015 року

- інфляційні витрати за період з травня 2015 року по липень 2015 року складають 3849,34 грн.

Розрахунок інфляційних витрат в іншій частині здійснений позивачем правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, загальна сума інфляційних витрат становить 470552,86 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж про стягнення з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради інфляційних витрат підлягають задоволенню частково в сумі 470552,86 грн.

Стосовно клопотання відповідача про зменшення інфляційних нарахувань, заявленого у відзиві на позовну заяву, суд вважає зазначити наступне.

Безпосередньо в судовому засіданні 17.03.2016 року представник відповідача повідомив, що не підтримує клопотання про зменшення розміру інфляційних нарахувань, що зазначено в протоколі судового засідання від 17.03.2016 року.

Нормою ст. 233 ГК України передбачена можливість зменшення штрафних санкцій, а саме: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Разом з тим приписами п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України встановлено право господарського суду приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При цьому ч. 1 ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Втім, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті (п. 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Таким чином, оскільки інфляційні нарахування не є штрафними санкціями в розумінні приписів ч. 1 ст. 230 ГК України, клопотання відповідача щодо зменшення їх розміру не підлягає задоволенню.

Розглянувши клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду строком на дванадцять місяців, суд дійшов висновку про його часткове задоволення з наступних підстав.

Статтею 121 ГПК України визначено, що при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Законодавець встановлює, що розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Згідно з п. 7.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення суду обґрунтоване приписами статті 121 ГПК України, які передбачають наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

До обставин, що ускладнюють виконання рішення відповідач відносить тяжкий фінансово-економічний стан, який обумовлений низькою платоспроможністю споживачів послуг КП «Облводоканал» ЗОР, неплатоспроможністю двох основних боржників: ТОВ «Чиста Вода Бердянськ» та КП «Бердянськводоканал», наявністю збитків та кредиторської заборгованості.

Вказані обставини боржник вважає винятковими, оскільки вони перешкоджають своєчасно виконати рішення у спосіб та порядок визначені судом, а тому просить задовольнити його клопотання про надання розстрочки виконання рішення суду.

На підтвердження викладених обставин відповідач надав наступні документи: довідку № 12/2026 від 17.03.2016 року, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 року, Звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік, копію постанови Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції № ВП 42652378 від 20.10.2015 року про арешт коштів боржника.

Так, з довідки № 12/2026 від 17.03.2016 року вбачається, що Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради станом на 17.03.2016 року має заборгованість по виплаті заробітної плати робітникам підприємства на протязі трьох місяців в сумі 4800072 грн.

Із звіту про фінансові результати за 2015 рік вбачається, що Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради за звітний період має збиток, який становить 1719000,00 грн. Баланс підприємства свідчить про наявність у підприємства боржника станом на кінець звітного періоду дебіторської заборгованості за продукцію, товари, роботи та послуги в сумі 23274000,00 грн. Також з балансу вбачається, що Комунальне підприємство Облводоканал Запорізької обласної ради станом на 31.12.2015 року має поточну кредиторську заборгованість, зокрема за:

- товари, роботи, послуги в сумі 15543000,00 грн.,

- розрахунками з бюджетом в сумі 4995000,00 грн.,

- розрахунками зі страхування в сумі 1623000,00 грн.,

- розрахунками з оплати праці в сумі 3237000,00 грн.,

- за одержаними авансами в сумі 42000,00 грн.,

- із внутрішніх розрахунків в сумі 986000,00 грн.

Таким чином, фінансово-економічний стан відповідача є складним. Разом з тим, судом враховано, що одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника.

При цьому, дослідивши надані до заяви докази, врахувавши матеріальні інтереси боржника, його фінансовий стан, суд дійшов висновку, що останнім необґрунтовано заявлено про розстрочку виконання рішення суду в даній справі саме на дванадцять місяців.

Однак, оцінюючи всі доводи відповідача, судом враховано, що відповідач не відмовляється від виконання рішення суду.

Розстрочка виконання рішення суду сприятиме як можливості продовження господарської діяльності боржника, так і зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем.

За такими обставинами, клопотання відповідача підлягає задоволенню частково, а тому слід надати Комунальному підприємству Облводоканал Запорізької обласної ради розстрочку виконання рішення суду у справі № 908/230/16 від 17.03.2016 року щодо стягнення з нього пені в сумі 97084,82 грн., трьох процентів річних в сумі 42618,67 грн. та інфляційних витрат в сумі 470552,86 грн., що разом складає 610256,35 грн., на 2 місяці рівними частинами шляхом сплати:

- суми 203418,78 грн. у строк до 17.04.2016 року,

- суми 203418,78 грн. у строк до 17.05.2016 року,

- суми 203418,79 грн. у строк до 17.06.2016 року.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.03.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 509, 599, 610, 625 ЦК України, ст. 193 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, 35, ч. 3 ст. 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85, 121 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, 69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А, , на користь:

- Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж, 71601, Запорізька область, м. Василівка, вул. Гоголя, буд. 1а, , пеню в сумі 97084 (девяносто сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 82 коп., три процента річних в сумі 42618 (сорок дві тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 67 коп., інфляційні витрати в сумі 470552 (чотириста сімдесят тисяч пятсот пятдесят дві) грн. 86 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради щодо стягнення пені в сумі 0,01 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради щодо стягнення трьох процентів річних в сумі 39,98 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж до Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради щодо стягнення інфляційних витрат в сумі 3952,87 грн. відмовити.

6. Розстрочити виконання рішення суду від 17.03.2016 року у справі № 908/230/16 в частині стягнення з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, 69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А, , на користь:

- Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж, 71601, Запорізька область, м. Василівка, ул. Гоголя, буд. 1а, , пені в сумі 97084 (девяносто сім тисяч вісімдесят чотири) грн. 82 коп., трьох процентів річних в сумі 42618 (сорок дві тисячі шістсот вісімнадцять) грн. 67 коп., інфляційних витрат в сумі 470552 (чотириста сімдесят тисяч пятсот пятдесят дві) грн. 86 коп., що разом складає 610256 (шістсот десять тисяч двісті пятдесят шість) грн. 35 коп. на 2 (два) місяці рівними частинами шляхом сплати:

- суми 203418 (двісті три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 78 коп. у строк до 17.04.2016 року,

- суми 203418 (двісті три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 78 коп. у строк до 17.05.2016 року,

- суми 203418 (двісті три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 79 коп. у строк до 17.06.2016 року.

7. Стягнути з Комунального підприємства Облводоканал Запорізької обласної ради, 69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 129-А, , на користь:

- Відкритого акціонерного товариства Запоріжжяобленерго в особі Виробничого структурного підрозділу Василівського району електричних мереж, 71601, Запорізька область, м. Василівка, ул. Гоголя, буд. 1а, , витрати зі сплати судового збору в сумі 9153 (девять тисяч сто пятдесят три) грн. 85 коп., видавши наказ.

Повне рішення складено 22.03.2016 року

Суддя О.Г.Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.