ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.16р. Справа № 904/174/16

За позовом Комунального підприємства "АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ", смт. Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ

про стягнення збитків

Суддя Петрова В.І.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. № 2332/2-04 від 31.12.15р.

від відповідача: ОСОБА_2, дов. від 04.01.16р.

від третьої особи: ОСОБА_3, дов. №16-4 від 05.01.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 283 461,95грн. (з ПДВ).

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що інспекторами у 2011 році під час проведення перевірки щодо дотримання правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Дніпропетровськ згідно вимог Законів України "Про рекламу" та "Про благоустрій населених пунктів" було встановлено, що ТОВ "АТБ-маркет" (відповідач) самовільно без дозвільних документів розташувало 1 рекламну конструкцію за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Героїв Громадянської війни, 3, у вигляді стаціонарного рекламного щиту розміром (3,10 х 6,10= 18,91 м2) та 6 рекламних конструкцій за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Маршала Малиновського, 34, у вигляді стаціонарних рекламних щитів розміром (3,10 х 6,10=18,91 м2). За результатами обстеження відповідачу були вручені попередження №793 від 09.02.2011р. та №972 від 07.04.2011р. і рекомендовано провести оформлення дозвільних документів на розміщення зовнішньої реклами, оскільки дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов"язаних з розташуванням рекламного засобу. Таким чином відповідач своїми діями порушив вимоги Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську, затвердженого виконкомом Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011р. №1148, згідно якого розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах провадиться на підставі дозволів, що надаються виконавчим органом міської ради. Відповідно до Типових правил розміщення зовнішньої реклами, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №2067 від 29.12.2003р., користування місцями, які перебувають у комунальній власності та використовуються суб'єктами господарювання для розташування рекламних засобів, є платним. Порядок та розміри плати за користування місцями для розміщення зовнішньої реклами визначені Положенням про порядок оплати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів у місті Дніпропетровську, затвердженим Додатком до рішення міської ради від 14.09.2011р. № 37/15. Відповідач з 2011р. по червень 2014р. не здійснював плату за користування місцями рекламних засобів, що перебувають у комунальній власності, використовував їх для розташування рекламних засобів без дозволу, що призвело до неотримання позивачем коштів у сумі 283 461,95грн., які позивач міг би отримати за надання в користування місця реклами. Вказаний факт підтверджується актом позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області №06-21/06 від 10.12.2014р.

Відповідач позов не визнає, зазначає, що ніякої перевірки щодо дотримання правил розміщення зовнішньої реклами по відношенню до ТОВ "АТБ - маркет" 09.02.2011р. та 07.04.2011р. не проводилось; не зрозуміло, якими саме інспекторами були здійснені вищевказані перевірки та не надано жодних документів на підтвердження їх повноважень; не надано жодних документів, які б підтверджували задокументовані результати цих перевірок (Акт перевірки виявлених порушень правил розташування реклами, тощо). Відповідач зазначає, що вищевказані попередження ніколи не отримувались представниками ТОВ "АТБ-маркет". В самих попередженнях зазначено, що вони адресовані керівнику ТОВ "АТБ-маркет", але позивачем не надано жодних доказів надання (надіслання) їх на юридичну адресу підприємства, саме керівнику підприємства чи іншим посадовим особам підприємства. У попередженні №972 від 07.04.2011р. зазначено, що воно отримано керуючим магазину (ОСОБА_4М.) та стоїть, начебто, її підпис. Однак відповідач зазначає, що керуючим магазином "Продукти-26" ТОВ "АТБ - маркет" вказане попередження не підписувалось, вказаний підпис керуючому магазину ОСОБА_4 не належить, а належить іншій невстановленій особі. На підтвердження своїх доводів (про непідписання керуючим магазину ОСОБА_4 цього попередження) відповідач надав до суду витяги з наказів персональної кадрової справи ОСОБА_4 за період 2011 року, в яких зазначений оригінальний підпис ОСОБА_4, що є відмінним від підпису, який вказаний в попередженні. У попередженні №793 від 09.02.2011р. зазначено, що його отримано ОСОБА_5, яка є заступником керуючого магазину, та зазначено, що вона відмовилась від підпису. З цього приводу відповідач зазначає, що ОСОБА_5 ніколи не займала адміністративну посаду (заступник керівника магазину), а працювала на посаді продавця в магазині "Продукти - 137" за адресою: м. Харків, проспект Тракторобудівників, 107, у період з 03.06.2011р. по 27.01.2012р., що підтверджується наказами №99-к від 03.06.2011р. та №17-к від 27.01.2012р. Вищевказана інформація підтверджується довідкою начальника відділу кадрів ТОВ "АТБ - маркет" № 57-ОК від 21.10.2016р. і копією заяви ОСОБА_5 про прийняття на роботу від 03.06.2011р. Відповідач не вважає, що позивач довів, що він міг би отримувати плату за користування місцем, що перебуває у комунальній власності, відповідно до встановлених тарифів, розмір завданих йому збитків у вигляді упущеної вигоди, яка дорівнює сумі платежів за весь час користування наведеним місцем, розрахований до діючих тарифів на момент розміщення. Відповідач зазначає, що за період з 2011р. по 2014р. позивач ніколи не звертався до нього з жодними вимогами щодо необхідності оплати збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 283 461,95 грн., крім того між позивачем та відповідачем був підписаний акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2014р. по 01.11.2015р., в якому відсутні будь-які посилання на заявлену суму упущеної вигоди. Відповідач також звертає увагу на те, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області взагалі не підтвердила будь-якими доказами порушення відповідачем у 2011 році правил користування місцем розташування рекламних засобів.

28.01.2016р. відповідач у судовому засіданні заявив про застосування строку позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про, нібито, порушення його права ще 09.02.2011р. (строк позовної давності сплинув 09.02.2014р.) та 07.04.2011р. (строк позовної давності сплинув 07.04.2014р.) під час проведення інспекторами КП "АТУ" перевірки щодо дотримання Правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Дніпропетровськ.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області зазначає, що ревізією встановлено, що від КП "АТУ" на ТОВ "Алло" за адресою: вул. Робоча, 79 надано 28.03.2011р. попередження про демонтаж рекламних конструкцій, розташованих без дозвільної документації, у кількості 5 одиниць, за адресою: вул. Титова, 13 надано 13.01.2011р. попередження. Проте, станом на момент проведення ревізії, ТОВ "Алло" вищевказані конструкції не демонтовано, що підтверджено актом контрольних обмірів та обстежень, складеним працівниками КП "АТУ". Аналогічна ситуація склалась щодо ПП Климчук, ФОП ОСОБА_6, ТОВ "Дніпросталь", ТОВ "АТБ-маркет", ТОВ "Руш". За результатами встановленого факту проведено відповідний розрахунок та встановлено, що підприємством недоотримано плати за тимчасове користування місцями розташування рекламних засобів по рекламним конструкціям вищевказаних товариств, розташованим без дозволів та без укладання відповідних договорів на загальну суму 480 958,92 грн., у тому числі: за 2011 рік на суму 109 323,84 грн., за 2012 рік на суму 141 873,10 грн., за 2013 рік на суму 132 699,21 грн., за 9 місяців 2014р. на суму 97 062,77 грн., що є порушенням вимог п.1 ст.9 Закону України №996-ХІV, п.2 Положення №88, п.п.2.5, 3.7, 6, 8.1.15 Порядку №1148.

У судових засіданнях оголошувались перерви згідно ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

14.03.2016р. по даній справі оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін та третьої особи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2016р. Комунальне підприємство "АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ" Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з вимогою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АТБ-МАРКЕТ" про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди у розмірі 283 461,95грн. (з ПДВ) у зв"язку з порушенням останнім п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р. (зі змінами), та Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011р. №1148, що спричинило неотримання позивачем плати (збитків) за тимчасове користування відповідачем місцями розташування рекламних засобів по рекламним конструкціям, без дозволів та укладення відповідних договорів.

Позивач вважає, що за звичайних обставин, а саме: за умови укладення відповідачем своєчасно договору на розміщення реклами, позивач міг би отримати плату за користування місцем реклами відповідно до встановлених тарифів. Розмір завданих йому збитків у вигляді упущеної вигоди визначається сумою платежів за весь час користування відповідачем місцем реклами, розрахований відповідно до тарифів, діючих у період з лютого 2011р. по червень 2014р.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України завдання майнової (матеріальної) іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов"язків.

Згідно ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Виходячи з положень ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відшкодування збитків - це міра відповідальності за правопорушення у сфері господарювання, тому її застосування можливе лише за наявності підстави відповідальності, передбаченої законом. Особа, яка вимагає відшкодування збитків, повинна довести факт порушення господарського зобов'язання контрагентом, наявність і розмір понесених нею збитків, причинний зв"язок між правопорушенням і збитками.

Так, відповідно до ч.4 ст.623 Цивільного кодексу України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватись тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано належним чином. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права.

Крім того, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен був довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення.

Відповідно до Порядку розміщення зовнішньої реклами в місті Дніпропетровську, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 31.08.2011р. №1148, до повноважень КП "АДМІНІСТРАТИВНО-ТЕХНІЧНЕ УПРАВЛІННЯ" Дніпропетровської міської ради належить, зокрема: здійснення перевірок дотримання розповсюджувачами зовнішньої реклами вимог до технічного та естетичного стану рекламних засобів, а також належного санітарно-технічного стану місць розташування рекламних засобів; направлення попереджень розповсюджувачам зовнішньої реклами про виявлені порушення порядку розміщення зовнішньої реклами з вимогою про усунення виявлених порушень у визначений строк, у тому числі шляхом демонтажу рекламних засобів. У разі не усунення у встановлений строк виявлених порушень, в залежності від порушення, передача матеріалів до робочого органу для подання їх Головному Дніпропетровському обласному управлінню у справах захисту прав споживачів та/або забезпечення примусового демонтажу, в порядку, встановленому виконавчим комітетом міської ради; складання протоколів про адміністративне правопорушення у разі виявлення порушень правил благоустрою території міста з передачею матеріалів до адміністративної комісії при виконкомі міської ради та у випадках тривалого або неодноразового їх порушення проведення примусового демонтажу в порядку, встановленому виконкомом міської ради.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Доводячи вину відповідача щодо господарського правопорушення у сфері розміщення зовнішньої реклами, позивач надав попередження за №793 від 09.02.2011р., за №972 від 07.04.2011р. та акт позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області №06-21/06 від 10.12.2014р.

Із наданих позивачем попереджень не вбачається, хто саме проводив перевірку, складав зазначені попередження, в цих попередженнях не визначений строк для усунення виявлених позивачем порушень щодо розміщення зовнішньої реклами. До того ж позивач не довів, що ці повідомлення були підписані, а також вручені уповноваженим особам відповідача. Щодо акту позапланової ревізії Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області №06-21/06 від 10.12.2014р., то ним не встановлені порушення, визначені позивачем.

Відповідач зазначає, що у 2011р. рекламу не розміщував, вказані попередження від позивача не отримував. У судовому засіданні ОСОБА_4, яка, начебто, отримувала попередження за №972 від 07.04.2011р., зазначила, що такого повідомлення не отримувала і реклама на фасаді у 2011р. не була розміщена.

Суд вважає, що надані позивачем докази щодо порушення відповідачем розміщення зовнішньої реклами не можуть бути належними доказами в розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України.

До того ж, суд задовольняє заяву відповідача про застосування строку позовної давності, виходячи з наступного.

Згідно ст.256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п.4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу стало відомо про порушення його права саме 09.02.2011р. та 07.04.2011р. під час проведення інспекторами КП "АТУ" перевірки щодо дотримання правил розміщення зовнішньої реклами на території м. Дніпропетровськ.

Отже, строк позовної давності пред"явлення вимог про стягнення збитків у зв"язку з порушенням відповідачем правил розміщення зовнішньої реклами сплинув ще у 2014 році.

Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою 14.01.2016р., пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.267 Цивільного кодексу України, ст.ст.33-34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позивачу у позові відмовити.

Судові витрати у справі покласти на позивача.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя ОСОБА_7