РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/2427/16

За позовом: Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до відповідача: Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва Київської міської ради

про: стягнення заборгованості в сумі 8 099,48 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позову)

Суддя О.С. Комарова

Представники сторін:

від позивача: Цимбаліст В.В. (представник за довіреністю);

від відповідача: не з'явився;

третя особа: Коломієць В.С. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 15 березня 2015 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне підприємство "Київжитлоспецексплуатація", 15.02.2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 155/1/03-1140 від 11.02.2016 року до відповідача, Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, про стягнення заборгованості в сумі 15 099,48 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/2427/16, призначено розгляд справи на 01.03.2016 року та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності м. Києва Київської міської ради.

Через відділ діловодства суду 29.02.2016 року від позивача надійшло клопотання № 155/1/03-1743 від 29.02.2016 року про включення до складу судових витрат витрати, понесені за надання витягу з Єдиного держаного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців щодо відповідача в сумі 70,00 грн., в якій позивач просив стягнути зазначену суму з відповідача у справі.

Ухвалою суду від 01.03.2016 року розгляд справи було відкладено до 15.03.2016 року.

Через відділ діловодства суду 14.03.2016 року позивач, користуючись передбаченими ст. 22 Господарського процесуального кодексу України правами, подав клопотання про зменшення розміру позовних вимог, у зв'язку з частковою оплатою відповідачем основної заборгованості в розмірі 7 000,00 грн., в якій просив суд стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 8 099,48 грн., в т.ч. заборгованість по орендній платі в розмірі 5 322,59 грн., заборгованість з компенсації витрат за користування земельною ділянкою в сумі 584,62 грн., пеню в сумі 1 747,24 грн., 3% річних в сумі 110,45 грн. та інфляційні втрати 334,58 грн., а також подав клопотання про долучення додаткових документів, які були залучені судом до матеріалів справи.

Частина 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України визначає права, які належать лише позивачу. Так, відповідно до зазначеної норми права, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до абз. 1 п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011, № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи те, що вищезазначені дії позивача не суперечать законодавству та не порушують права і охоронювані законом інтереси інших осіб, суд приймає заяву про зменшення позовних вимог до розгляду.

Отже, оскільки зменшення розміру позовних вимог, викладене позивачем у його письмовій заяві, яка прийнята господарським судом до розгляду, то новою ціною позову, виходячи з якої розглядається спір є заборгованість в сумі 8 099,48 грн.

В судовому засіданні 15.03.2016 року позивач та третя особа підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позову, подали додаткові документи та дали пояснення по суті спору. Представник позивача також подав заяву, якою підтвердив суму заборгованості в розмірі 2 322,59 грн. у зв'язку з частковою сплатою відповідачем заборгованості в сумі 3000,00 грн. після подання заяви про зменшення розміру позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, вимог ухвали суду не виконав, про причини неявки до суду не повідомив, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Пунктом 11 "Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2007р. (02.04.2009р.)" передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

У відповідності до п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, суд -

ВСТАНОВИВ:

10 вересня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - орендодавець, позивач), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - орендар, відповідач) та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (надалі - балансоутримувач) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 657 (належним чином засвідчена копія договору міститься в матеріалах справи, надалі - договір), відповідно до п. 1.1 орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 34/6250 та Протоколу Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 29.05.2012 № 119 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва: далі об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 літ. А для надання побутових послуг.

Відповідно до розділу 2 Договору об'єктом оренди є: нежитлові приміщення, загальною площею: 47,40 (сорок сім цілих чотири десяті) кв.м. в т.ч. 1 поверх - 2,60 (дві цілих шість десятих) кв.м, 2 поверх - 1,07 (одна ціла сім сотих) кв.м, 3 поверх - 43,50 (сорок три цілих п'ять десятих) кв.м, підвал - 0,23 (двадцять три соті) кв.м. згідно з викопіюванням з поповерхового плану, що складає невід'ємну частину цього Договору. Вартість об'єкта оренди, згідно із затвердженим 19 березня 2012 р. висновком про вартість майна станом на 31 грудня 2011 року становить: 312 600 грн. 00 коп. (триста дванадцять тисяч шістсот грн. 00 коп.). Опис технічного стану об'єкта оренди на дату передачі його Орендодавцеві його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід ємною частиною цього Договору. Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація".

За приписами п.п. 3.1., 3.2., 3.3 Договору за користування об'єктом оренди Орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженою рішенням Київради від "22" вересня 2011 р. № 34/6250. Розмір орендної плати згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною цього Договору за серпень 2012р. становить 27 грн. 45 коп. за 1 кв.м. орендованої площі, що складає: 1301грн. 16 коп. (одна тисяча триста одна грн. 16 коп.). Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці. Крім орендної плати Орендар сплачує компенсацію витрат підприємства за користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт оренди, яка за серпень 2012р. складає 47 грн. 72 коп. на місяць (сорок сім грн. 72 коп.)

У відповідності до п. 3.6, 3.7 Договору орендна плата та компенсація витрат підприємства сплачується Орендарем на рахунок підприємства, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління (балансоутримувача) КП "Київжитлоспецексплуатація" 01034 м. Київ вул. Володимирська, 51-а р/р у АБ "Укргазбанк" м. Києва МФО 320478 Код Св. ПДВ № 39071463 ІПН 94 починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати та компенсації витрат підприємства є дата підписання Сторонами акта приймання - передачі при поверненні об'єкта оренди Орендодавцеві. Орендна плата та компенсація витрат підприємства сплачуються Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря щомісячно не пізніше 20 числа наступного місяця.

Окрім цього, пунктами 4.1., 4.2 Договору передбачено, що орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання цього договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди. Акт приймання передачі об'єкта оренди підписується відповідним орендодавцем, орендарем та підприємством. Орендар зобов'язаний вносити орендні платежі (орендну плату та компенсацію витрат підприємства) своєчасно і в повному обсязі.

Вказаний Договір підписаний представниками орендаря, орендодавця, балансоутримувача та скріплений печатками сторін.

Представник позивача зазначив, що 10.09.2012 року за актом приймання-передачі нерухомого майна орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежилі вбудовані приміщення у будинку, що перебувають на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація", загальною площею 47,4 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_2 літера А. Стан приміщення задовільний. Зазначений акт приймання-передачі підписаний та скріплений печатками сторін та балансоутримувача (копія акту наявна в матеріалах справи).

Як зазначив представник позивача у своїй заяві про зменшення розміру позовних вимог від 14.03.2016 року відповідачем було сплачено після порушення провадження у справі заборгованість з орендної плати в розмірі 5 000,00 грн. від 29.02.2016 року та 2 000,00 грн. від 03.03.2016 року, що підтверджується банківськими виписками наданими позивачем до суду станом на дати даних виписок, внаслідок чого заборгованість основного боргу відповідача перед позивачем відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.03.2016 року становить 5 322,59 грн.

Також, в судовому засіданні 15.03.2016 року представником позивача була подана банківська виписка про часткову оплату відповідачем заборгованості по основному боргу на суму 3 000,00 грн. від 11.03.2016 року.

Наразі, заборгованість відповідача перед позивачем по основному боргу за несплату орендних платежів складає 2 322,59 грн., з розрахунку позивача (12 322,59 грн./основна заборгованість на дату подання позову/ - 5 000,00 грн./часткова оплата від 29.02.2016 року/ - 2 000,00 грн./часткова оплата від 03.03.2016 року/), що підтверджується заявою про зменшення розміру позовних вимог, а також відповідачем було сплачено додатково 3 000,00 грн. від 11.03.2016 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідність припинення провадження у справі в частині стягнення 3 000,00 грн. основного боргу на підставі того, що відповідачем у добровільному порядку відповідні грошові кошти сплачувались позивачу протягом березня 2016 року, що свідчить про визнання ним боргу.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог), в частині основного боргу в розмірі 3 000,00 грн. підлягають припиненню, а в іншій частині частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 509 Цивільного Кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, приписами ст. 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Положеннями ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За умовами ст. 283 Господарського кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Як було встановлено судом, 10 вересня 2012 року між Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 657, відповідно до п. 1.1 орендодавець на підставі рішення Київської міської ради від 22 вересня 2011р. № 34/6250 та Протоколу Постійної комісії Київської міської ради з питань власності від 29.05.2012 № 119 передає, а Орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва: далі об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 літ. А для надання побутових послуг.

Матеріалами справи підтверджено, що 10.09.2012 року актом приймання-передачі нерухомого майна орендодавець передав, а орендар прийняв в орендне користування нежилі вбудовані приміщення у будинку, що перебувають на балансі КП "Київжитлоспецексплуатація", загальною площею 47.4 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_2 літера А. Стан приміщення задовільний. Зазначений акт приймання-передачі підписаний та скріплений печатками сторін та балансоутримувача.

Як вбачається з заяви про зменшення розміру позовних вимог від 14.03.2016 року, відповідачем було сплачено заборгованість з орендної плати в розмірі 5 000,00 грн. від 29.02.2016 року та 2 000,00 грн. від 03.03.2016 року, що підтверджується, наявними в матеріалах справи, банківськими виписками, внаслідок чого заборгованість по основному боргу відповідача перед позивачем відповідно до поданої заяви від 14.03.2016 року становила 5 322,59 грн. Надалі, представником позивача була подана банківська виписка про часткову оплату відповідачем заборгованості по основному боргу на суму 3 000,00 грн. від 11.03.2016 року.

Суд дійшов висновку, що, наразі, заборгованість відповідача перед позивачем по основному боргу за несплату орендних платежів складає 2 322,59 грн., з розрахунку (12 322,59 грн./основна заборгованість на дату подання позову/ - 5 000,00 грн./часткова оплата від 29.02.2016 року/ - 2 000,00 грн./часткова оплата від 03.03.2016 року/ - 3 000,00 грн./часткова оплата від 11.03.2016 року) та заборгованість з компенсації витрат підприємства в розмірі 584,62 грн.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України Господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Отже, суд дійшов висновку про те, що провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 3 000,00 грн. підлягає припиненню, а позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу в сумі 2 322,59 грн. та компенсації витрат підприємства в розмірі 584,62 грн. - задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

При зверненні до суду позивач також просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення зобов'язання в розмірі 1 747,24 грн., суму інфляційних втрат в розмірі 334 58 грн. та 3% річних в розмірі 110,45 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За приписами ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами ст. 3 Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього

Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Таким чином, розмір пені, що обчислюється від суми простроченого платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

В п. 6.2. Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь підприємства пеню в розмірі 0,5% від розмірі несплачених платежів за кожен день прострочення, але не більше розміру встановленого законодавством.

Пунктом 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач невірно розрахував суму пені, яка підлягаю стягненню за серпень-грудень 2015 року, так як сума, яка підлягає стягненню складає 1 727,14 грн., замість вказаної позивачем суми 1 747,24 грн., на підставі п. 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, однак позивачем при розрахунку пені були враховані дні, в які відповідач здійснював часткові оплати, що суперечить чинному законодавству України, а тому загальна сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача становить 1 727,14 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 20,10 грн. позивачу належить відмовити.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
8262.2916.08.2015 - 27.08.20151230.0000 %0.164 %*162.98
8262.2928.08.2015 - 31.08.2015427.0000 %0.148 %*48.89
Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
10967.1601.09.2015 - 06.09.2015627.0000 %0.148 %*97.35
Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
8038.6808.09.2015 - 24.09.20151727.0000 %0.148 %*202.18
8038.6825.09.2015 - 30.09.2015622.0000 %0.121 %*58.14

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
10805.7601.10.2015 - 22.10.20152222.0000 %0.121 %*286.57
Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
6805.7624.10.2015 - 29.10.2015622.0000 %0.121 %*49.23
6805.7630.10.2015 - 31.10.2015222.0000 %0.121 %*16.41
Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
9536.8601.11.2015 - 30.11.20153022.0000 %0.121 %*344.89

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
12322.5901.12.2015 - 17.12.20151722.0000 %0.121 %*252.53
12322.5918.12.2015 - 31.12.20151422.0000 %0.121 %*207.96

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14 визначено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

За умовами пункту 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) також не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що вони виконані вірно, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в розмірі 110,45 грн. та 334,58 грн. інфляційних втрат.

У відповідності зі ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають припиненню в частині основного боргу в розмірі 3 000,00 грн. та частковому задоволенню про стягнення 5 079,38 грн. з них: основного боргу - 2 322,59 грн., компенсація витрат підприємства - 584,62 грн., пені - 1 727,14 грн., 3% річних - 110,45 грн. та інфляційних втрат - 334,58 грн.

За приписами п. 1 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу 7 Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7 зі змінами і доповненнями судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які пов'язані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

Таким чином, суд дійшов висновку про включення до складу судових витрат - витрат понесених позивачем в розмірі 70 грн. за надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців з інформацією про відповідача.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1 444,41 грн. пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, а також беручи до уваги те, що погашення боргу з боку відповідача відбулось після порушення провадження у справі, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4-3, 33, 34, 43, 49, 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Припинити провадження у справі в частині стягнення з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1; код ЄДРЮОФОП НОМЕР_2) основного боргу в розмірі 3 000,00 грн. (три тисяч гривень).

2. Позов задовольнити частково.

3. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (03058, АДРЕСА_1; код ЄДРЮОФОП НОМЕР_2) на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" (01001, м. Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 51-А; код 03366500) основного боргу в розмірі 2 322,59 грн. (дві тисячі триста двадцять дві гривні 59 копійок), компенсацію витрат - 584,62 грн. (п'ятсот вісімдесят чотири гривні 62 копійки), пені - 1 727,14 грн. (одна тисяча сімсот двадцять сім гривень 14 копійок), 3% річних - 110,45 грн. (сто десять гривень 45 копійок), інфляційних втрат - 334,58 грн. (триста тридцять чотири гривні 58 копійок) та судовий збір - 1 444,41 грн. (одна тисяча чотириста сорок чотири гривні 41 копійка). Видати наказ.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Копію рішення надіслати відповідачу у справі 910/2427/16.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та в строки, передбачені нормами ст.ст. 91, 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 року.

Суддя О.С. Комарова