РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/815/16
За позовом Громадської організації "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник"

до відповідача Державної екологічної інспекції України

про стягнення 12000,00 грн. Суддя Усатенко І.В.

Представники сторін:

Від позивача: Гаджега П.П. (за дов.)

Від відповідача: Коваленко М.М. (за дов.)

На підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 16.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась з позовом громадська організація "Закарпатське товариство мисливців і рибалок "Лісівник" до Державної екологічної інспекції України про стягнення збитків в розмірі 12000,00 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що відповідач порушив його права своїм рішенням № 1 від 17.01.2013 "Про тимчасову заборону (зупинення) використання державного мисливського фонду ЗТМР "Лісівник" в межах мисливських угідь наданих в користування" та приписом прийнятим на підставі рішення. В зв'язку з необхідністю виконання вказаного вище рішення та припису позивач не зміг використати куплені ліцензії на полювання. Вартість не використаних 20 ліцензій на добування кабана становила 12000,00 грн., і саме вказану суму позивач вважає збитками та просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 21.01.2016 порушено провадження у справі № 910/815/16, розгляд останньої призначено на 10.02.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва позивач подав 09.02.2016 клопотання про відкладення розгляду справи.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва відповідач подав 09.02.2016 клопотання про припинення провадження у справі, в зв'язку з непідвідомчістю даної справи господарському суду.

В судове засідання 10.02.2016 представник позивача не з'явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

Ухвалою від 10.02.2016 розгляд справи відкладено на 24.02.2016 в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів та неявкою представників сторін та клопотанням позивача.

В судовому засіданні 24.02.2016 представником відповідача заявлено клопотання про припинення провадження у справі, в зв'язку з підвідомчістю спору адміністративному суду, а не господарському суду.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на необґрунтованість.

Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі, в зв'язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 24.10.2011 "Про деякі питання підвідомчості та підсудності справ господарським судам" таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з: вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК.

Судом встановлено, що спір про стягнення 12000,00 грн. з відповідача підвідомчий господарському суду, а тому клопотання відповідача не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні 24.02.2016, в зв'язку з необхідністю витребування додаткових доказів оголошено перерву до 16.03.2016.

Через загальний відділ діловодства Господарського суду м. Києва відповідача 15.03.2016 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує. Відповідач свої заперечення обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення про зупинення та наданні дозволу на відновлення природокористування він діяв у межах наданих законодавством повноважень та у визначеному законодавством порядку. Крім того, в судовому порядку було скасовано припис, а не рішення про зупинення природокористування, при цьому саме рішення, яке позивач зазначає як підставу своїх позовних вимог, не оскаржувалось. На момент звернення позивача з заявами про відновлення природокористування, терміни відведені на полювання у мисливському сезоні 2012/2013 р.р, визначені в наказі позивача № 25 від 11.07.2012 вже закінчились. Відповідач наголошує, що позивачем не доведено обставина, що ліцензії не могли бути використані у наступному мисливському періоді і, що вони не були використані саме через прийняте рішення про припинення природокористування. Полювання на кабана було відкрите з 15.08.2012 до 30.01.2013, рішення про зупинення природокористування було направлено позивачу 18.01.2013 та вступило в силу з дня його отримання, тобто приблизно за 10 днів до закінчення мисливського сезону 2012/2013.

В судовому засіданні 16.03.2016 представник позивача подав додаткові пояснення, в яких зазначає, що ліцензії на кабана у кількості 20 штук вартістю 12000,00 грн. були повернуті Закарпатському обласному управлінню лісового та мисливського господарства до 09.02.2013.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.07.2008 між Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" укладено договір про умови ведення мисливського господарства, відповідно до якого рішенням Закарпатської обласної ради від 17.05.2007 № 312 надано Закарпатському товариству мисливців та рибалок "Лісівник" терміном до 17.05.2033 мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 104,12 тис. га, у тому числі лісові угіддя 98,78 тис. га, польові 5,14 тис га, водо-болотні 0,2 тис. га. Численність мисливських тварин в угіддях, наданих в користування становить на 04.04.2008 - кабан 48 голів. (п. 1, 1.2).

П. 3.3 договору передбачено право Закарпатського обласного управління лісового та мисливського господарства у разі необхідності, але не менше ніж раз в три роки проводити перевірку виконання ЗТМР "Лісівник" умов договору, його виробничої та фінансово-господарської діяльності в частині організації та ведення мисливського господарства, охорони та відтворення державного мисливського фонду; у разі невиконання або порушення ЗТМР "Лісівник" умов договору подати до Закарпатської обласної ради матеріали про припинення права користування мисливськими угіддями.

За результатами перевірки Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства щодо ведення мисливського господарства та полювання Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" (перевірка проводилась з 08.11.2012 по 23.11.2012). Акт складено державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Закарпатській області Дяченком І.Б.

26.11.2012 Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області видано припис, в якому приписано:

1. Погодити проекти організації та розвитку мисливського господарства первинних організацій ЗТМР "Лісівник" із Закарпатським ОУЛМГ до 26.12.2012;

2. Розробити детальний опис меж відтворюючих ділянок, із зазначенням виду мисливських тварин, для відтворення яких виділяється ділянка і визначити режим охорони на цій території. Погодити з власниками земельних ділянок розміщення відтворюючих ділянок до 28.01.2013;

3. Привести чисельність єгерської служби ЗТМР "Лісівник" у відповідність до вимог ст. 29 Закону України "про мисливське господарство" 10 днів з дня отримання припису;

4. Обладнати майданчики для оброблення відстріляної на полюванні дичини до 26.12.2012;

5. Звернутися до власників земель щодо розташування в межах угідь товариства об'єктів та територій природно-заповідного фонду. Межі розташування об'єктів та територій ПЗФ нанести на картографічні матеріали ЗТМР "Лісівник". Забезпечити внесення відповідних змін до проектів організації мисливського господарства. Негайно забезпечити виконання вимог ст.. 9, 21 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" в частині проведення полювання та мисливства в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду до 28.01.2013;

6. Скласти картосхеми поширення та місць перебування видів тварин та птахів, занесених до Червоної книги України до 26.02.2013.

Припис підлягає негайному виконанню з направленням інформації про виконання до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 № 807/69/13-а, яка набрала законної сили ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014 визнано протиправними та скасовано п. 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 26.11.2012.

Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" прийнято наказ № 25 "Про проведення полювання на пернатих, диких парнокопитних та хутрових тварин в угіддях ЗТМР "Лісівник" у мисливський сезон 2012/2013" від 11.07.2012. Згідно вказаного наказу відкрито полювання на території ПО ЗТМР "Лісівник"; встановлено такі строки полювання: на парнокопитних згідно ліцензій - індивідуальне полювання на самця кабана та його молодняк, здатний до самостійного існування з 15 серпня 2012 по 30 січня 2013; колективне та облавне полювання на кабана та молодняк, здатний до самостійного існування з 8 вересня по 30 грудня 2012 року.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" строки полювання (конкретна дата відкриття та закриття полювання на певний вид мисливських тварин, дні полювання протягом тижня) та порядок його здійснення, а також норма добування мисливських тварин визначаються користувачем мисливських угідь у межах строків, визначених цим Законом, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями та доводяться користувачами мисливських угідь до відома громадськості.

Позивач надав до матеріалів справи копії платіжних доручень на підтвердження понесених ним витрат на купівлю ліцензій: № 137 від 18.07.2012 на суму 81600,00 грн., № 232 від 27.11.2012 на суму 600,00 грн.; № 253 від 05.12.2012 на суму 1200,00 грн. Загальна сума коштів, сплачених позивачем за ліцензії 83400,00 грн.

Позивач надав до матеріалів справи накладні на підтвердження факту отримання ліцензій на добування тварин: № 14 від 07.08.2012 на суму 81600,00 грн. (ліцензії на добування кабана у кількості 111 штук вартістю 600,00 грн. за штуку.; № 25 від 14.12.2012 на суму 1800,00 грн. - ліцензії на добування кабана у кількості 3 штуки по 600,00 грн. за штуку. Загальна кількість придбаних ліцензій на добування кабана за наданими документами становить 114 штук.

Першим заступником головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища від 17.01.2013 № 1 прийнято рішення про тимчасову заборону (зупинення) використання державного мисливського фонду Закарпатським товариством мисливців та рибалок "Лісівник" в межах мисливських угідь наданих в користування. Вказане рішення прийнято на підставі акту перевірки від 23.12.2012 року, складеного державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Закарпатській області Дяченком І.Б. Судом встановлено, що рішення від 17.01.2013 № 1 прийнято на підставі перевірки, проведеної в період з 08.11.2012 по 23.11.2012.

Рішенням від 17.03.2013 № 1 встановлено, що Закарпатське товариство мисливців та рибалок "Лісівник" здійснює використання державного мисливського фонду у межах мисливських угідь наданих рішенням восьмої сесії 5-го скликання Закарпатської обласної ради від 17.05.2007 № 312 загальною площею 104,12 тис. га з порушенням вимог чинного природоохоронного законодавства, а саме:

- проекти організації і розвитку мисливського господарства первинних організацій не погоджені в установленому законом порядку, а саме: Закарпатським обласним управлінням лісового та мисливського господарства, що є порушенням вимог ст. 28 Закону України "Про мисливське господарство та полювання";

- штатна чисельність єгерів у господарстві не відповідає вимогам статті 29 Закону України "Про мисливське господарство та полювання";

- відсутні майданчики для оброблення відстріляної на полюванні дичини обладнанні згідно з ветеринарно-санітарними вимогами, що є порушенням вимог статті 30 Закону України "Про мисливське господарство та полювання".

Рішенням від 17.01.2013 № 1 вирішено зупинити використання державного мисливського фонду ЗТМР "Лісівник" у межах мисливських угідь загальною площею 104,12 тис. га. Вказане рішення діє до двох років з дня прийняття, дозвіл на відновлення природокористування може бути виданий лише особою, яка прийняла рішення або вищестоящою посадовою особою за умови безумовного усунення усіх виявлених порушень, які викладені у прийнятому рішенні. 18.01.2013 рішення надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення голові президії ЗТМР "Лісівник".

Вказане вище рішення було прийняте в зв'язку з виявленням порушень Закону України "Про мисливське господарство та полювання".

Статтею 23 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" передбачено можливість припинення права користування мисливськими угіддями, а договором від 03.07.2008 передбачено проведення перевірок дотримання умов договору. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" у разі систематичного невиконання або порушення користувачем мисливських угідь зазначених вимог центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, або центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, може попередити користувача про необхідність усунення порушення у визначений термін чи заборонити використання державного мисливського фонду в угіддях цього користувача строком до двох років.

Відповідно до п.п. 15, 17 п. 6 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011 Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право: приймати рішення про обмеження чи зупинення (тимчасово) діяльності підприємств і об'єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів впливу фізичних та біологічних факторів і лімітів скидів забруднюючих речовин, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу продукції. Приймати рішення про відновлення діяльності підприємств, установ і організацій та експлуатацію об'єктів, стосовно яких було прийняте в установленому порядку рішення про обмеження чи тимчасове зупинення їх діяльності, після усунення всіх виявлених

порушень

Відповідно до п.11, 12 Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011 Голова Держекоінспекції України має двох заступників, у тому числі одного першого. Перший заступник, заступник Голови Держекоінспекції України за посадою є відповідно першим заступником та заступником Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища. Головний державний інспектор України з охорони навколишнього природного середовища, його заступники приймають рішення про

обмеження та тимчасове зупинення діяльності підприємств, установ, організацій та експлуатацію об'єктів, за винятком суб'єктів підприємницької діяльності (інвесторів), що провадять свою діяльність відповідно до законодавства про угоди щодо розподілу

продукції, у разі порушення ними вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, надають дозволи на відновлення їх діяльності (експлуатації) після усунення допущених порушень.

Відповідно п. 3 "Порядок обмеження, тимчасової заборони (зупинення) чи припинення діяльності підприємств, установ, організацій і об'єктів у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища", затвердженого постановою Верховної ради України від 29.10.1992 № 2751-ХІІ (чинне на момент прийняття рішення від 17.01.2013) рішення про обмеження, тимчасову заборону (зупинення) та припинення діяльності підприємств у разі порушення ними законодавства про охорону навколишнього природного середовища приймають у межах своєї компетенції Кабінет Міністрів України, Верховна Рада Республіки Крим, місцеві органи державної виконавчої влади, Міністерство охорони навколишнього природного середовища України та його органи на місцях, органи державного санітарно-епідеміологічного нагляду, інші спеціально уповноважені державні органи та органи місцевого самоврядування.

Отже рішення від 17.01.2013 № 1 не оскаржувалось позивачем та було прийнято на підставі Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та Положення про Державну екологічну інспекцію, тощо.

08.02.2013 позивач звернувся до Першого заступника Головного державного інспектора з заявою № 8, в якій просив відновити природокористування, оскільки ним не використані придбані ліцензії на відстріл кабана, в зв'язку з прийняттям рішення № 1 про припинення природокористування.

На вказане звернення була надана відповідь від 27.03.2013, в якій повідомлялось про необхідність усунення порушень для відновлення права природокористування.

08.04.2013 позивач повторно звернувся до Першого заступника Головного державного інспектора з заявою № 8/1, в якій просив відновити природокористування, оскільки ним не використані придбані ліцензії на відстріл кабана, в зв'язку з прийняттям рішення № 1 про припинення природокористування.

Державною екологічною інспекцією у Закарпатській області було проведено позапланову перевірку в період з 13.05.2013 по 14.05.2013, за результатами якої державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Закарпатської області Павлище Ю.В. складено акт та направлено з супровідним листом до Першого заступника Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища, з проханням відновити природокористування. Актом встановлено усунення порушень природоохоронного законодавства: щодо наявності проекту організації та розвитку мисливського господарства; облаштування майданчиків для оброблення відстріляної на полюванні дичини та створення єгерської служби у визначеній законодавством кількості. Акт підписаний головою Президії та заступником Голови Президії ЗТМР "Лісівник" без зауважень.

22.07.2013 Першим заступником Головного державного інспектора України з охорони навколишнього природного середовища на підставі акту перевірки від 14.05.2013 видано дозвіл № 5 на відновлення використання державного мисливського фонду у межах мисливських угідь наданих у користування Закарпатському товариству мисливців та рибалок "Лісівник", в зв'язку з усуненням порушень. Згідно вказаного дозволу з 25.07.2013 дозволено відновити природокористування.

До матеріалів справи надано лист позивача до начальника управління лісового господарства від 07.04.2015 № 25, в якому позивач просить підтвердити отримання в січні 2013 року не отоварених ліцензій згідно припису Державної екологічної інспекції № 1 від 17.01.2013.

Листом від 07.05.2015 № 02.03.-59-670 Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства надало відповідь, в якій зазначило, що головою Закарпатського товариства мисливців та рибалок "Лісівник" у відповідності до п. 1.9 наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України № 549 від 17.10.2011 повернуто в Закарпатське обласне управління лісового та мисливського господарства чисті бланки ліцензій за сезон полювання 2012-2013 у кількості 20 штук.

Розмір збитків позивач визначає вартістю 20 невикористаних ліцензій на полювання на кабана.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" Право на полювання в межах визначених для цього мисливських угідь мають громадяни України, які досягли 18-річного віку, іноземці, які одержали в установленому порядку дозвіл на добування мисливських тварин та інші документи, що засвідчують право на полювання.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" добування мисливських тварин, віднесених до державного мисливського фонду здійснюється за дозволом - ліцензією або відстрільною карткою. За ліцензією здійснюється полювання на кабана, лань, оленів європейського та плямистого, козулю, лося, муфлона, білку, бабака, бобра, борсука, ондатру, куницю лісову. Ліцензії видаються мисливцям користувачем мисливських угідь, який отримує їх у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства. Ліцензії та відстрільні картки видаються мисливцям із зазначенням у них терміну та місця здійснення полювання з урахуванням лімітів добування мисливських тварин та пропускної спроможності мисливських угідь.

Суд вважає вимоги позивач необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст.22 ЦК України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 226 ГК України Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов'язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб'єктам, - зобов'язаний відшкодувати на вимогу цих суб'єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. Сторона господарського зобов'язання позбавляється права на відшкодування збитків у разі якщо вона була своєчасно попереджена другою стороною про можливе невиконання нею зобов'язання і могла запобігти виникненню збитків своїми діями, але не зробила цього, крім випадків, якщо законом або договором не передбачено інше.

До вказаних правовідносин застосовуються загальні норми щодо відшкодування шкоди та збитків.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України.

Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Підставою для притягнення до цивільно-правової відповідальності є склад цивільного правопорушення: протиправна поведінка (дії чи бездіяльність особи); шкода, завдана такою поведінкою; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою; вина особи, яка заподіяла шкоду, у вигляді умислу або необережності.

Відсутність хоча б одного з елементів складу правопорушення звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань (виключає його відповідальність).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

За зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 1166 ЦК України). Крім застосування принципу вини при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв'язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою.

Встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність завдавача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.

Судом встановлено, що полювання у 2012/2013 мисливському сезоні було відкрито: на парнокопитних згідно ліцензій - індивідуальне полювання на самця кабана та його молодняк, здатний до самостійного існування з 15 серпня 2012 по 30 січня 2013; колективне та облавне полювання на кабана та молодняк, здатний до самостійного існування з 8 вересня по 30 грудня 2012 року. Рішення № 1 прийнято 17.01.2013 (направлене 18.01.2013 рекомендованим листом про вручення, підлягає виконанню з дня отримання).

У відповідності до "Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень", затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України № 958 від 28.11.13., нормативними строками пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв'язку місцевої є Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об'єктів поштового зв'язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2,3 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення.

При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Отже рішення № 1 від 17.01.2013 отримане позивачем 21.01.2013. Колективне облавне полювання на кабана станом на день прийняття рішення в мисливському сезоні 2012/2013 уже припинилось, а до закінчення індивідуального полювання на кабана мисливського сезону 2012/2013 станом на день отримання рішення № 1 від 17.01.2013 залишилось 9 днів з п'яти місяців.

Крім того, станом на рік передачі мисливських угідь в природокористування позивачу, поголів'я кабана становило 48 голів. Позивачем на мисливський сезон 2012/2013 придбано 114 ліцензій. Позивач зазначає, що невикористаними залишилось 20 ліцензій з 114 штук. Отже позивачем не доведено, що 20 ліцензій було не використано в зв'язку з прийняттям рішення № 1 від 17.01.2013, а не в зв'язку з відсутністю поголів'я кабана для полювання чи будь-яких інших обставин. Позивач не довів, що невикористання ліцензій у кількості 20 штук являється наслідком прийнятого рішення від 17.01.2013 № 1. Тобто причинно-наслідковий зв'язок між рішенням від 17.01.2013 № 1 та збитками у розмірі вартості 20 невикористаних ліцензій відсутній.

Крім того, відповідач, приймаючи рішення про припинення природокористування від 17.01.2013 № 1 та надаючи дозвіл № 5 від 22.07.2013 на поновлення природокористування діяв у передбаченому законодавством порядку (визнано протиправними та скасовано п. 1, 2, 3, 4, 6 припису Державної екологічної інспекції у Закарпатській області від 26.11.2012 Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 14.03.2013 № 807/69/13-а, яка набрала законної сили ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.11.2014) тобто після прийняття рішення про припинення природокористування від 17.01.2013

Користування мисливськими угіддями було відновлено після усунення встановлених актом перевірки порушень та без зауважень з приводу їх наявності усунення, що підтверджується актом перевірки від 14.05.2013.

Відповідно до п. 4.11, 4.12 "Положення про правила проведення полювання, поводження із зброєю та порядок видачі ліцензій на добування мисливських тварин", затвердженого Наказом від 17.10.2011 № 549 Міністерства аграрної політики та продовольства України ліцензії, за якими тварини не були відстріляні, та бланки ліцензій, полювання за якими з певних причин не проводилось, повертаються за місцем придбання без відшкодування їх вартості, крім випадків карантинних чи інших офіційно введених обмежень. У разі заборони полювання в певних мисливських угіддях через уведення карантинних чи інших офіційно введених обмежень вартість ліцензій, виданих у ці угіддя, компенсується в повному обсязі державним органом лісового та мисливського господарства, який видавав ліцензії, користувачу, а користувач - мисливцю, який не зміг використати придбану ліцензію.

Отже законодавством встановлено порядок відшкодування вартості невикористаних ліцензій, у разі офіційно введених обмежень природокористування та особу, що відшкодовує вказану вартість, у разі наявності підстав.

Позивач не надав доказів звернення до органів лісового та мисливського господарства з заявою про відшкодування вартості невикористаних ліцензій. В судовому засіданні позивач пояснив, що не звертався з заявою про відшкодування вартості невикористаних ліцензій.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує незаконністю рішення відповідача № 1 від 17.01.2013 року.

Однак, доказів оскарження чи визнання незаконним рішення № 1 від 17.01.2013 до матеріалів справи не надано. Позивач оскаржив в судовому порядку припис від 26.11.2012, який частково був визнаний протиправним та скасований (п. 1, 3, 4, 6), п. 2, 5 Припису скасовані не були.

Отже ст. 1174 ЦК України щодо застосування відповідальності без вини не підлягає застосуванню до даних правовідносин, оскільки позивачем не надано доказів завдання йому шкоди незаконним рішенням відповідача.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що відсутня встановлена належним чином вини відповідача в заподіянні позивачу збитків та не встановлено складу господарського правопорушення, необхідного для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача в частині стягнення збитків є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст.ст. 33, 34, ст. 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016.

Суддя І.В.Усатенко