ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 917/2488/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Гетьман Р.А., суддя Шепітько І.І.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача- Матвієнко О.Г (довіреність від 09.12.2015 року),

відповідача- не зявився,

третя особа не зявилась,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.573П/1-38) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року

за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Благовість", с.Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області,

до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, с.Дейкалівка, Зіньківського району Полтавської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Зіньківська державна нотаріальна контора, м. Зіньків, Полтавська область,

про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання в порядку спадкування за заповітом за СТОВ "Благовість" права приватної власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності померлій 25.03.2008р. ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2001р., загальною площею 3,13 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року у справі №917/2488/15 (суддя Погрібна С.В.) припинено провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання 15.03.2016 року представники відповідача та третьої особи не зявились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце судового засідання, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень.

Враховуючи, що відповідач та третя особа належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності за наявними в ній матеріалами, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, СТОВ "Благовість", звернувся до суду із позовом до Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про визнання в порядку спадкування за заповітом за СТОВ "Благовість" права приватної власності на земельну ділянку, що належала на праві приватної власності померлій 25.03.2008р. ОСОБА_1, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.01.2001р., загальною площею 3,13 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року у справі №917/2488/15 провадження у справі припинено на підставі п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, у звязку із тим, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Ухвала господарського суду першої інстанції мотивована тим, що спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства, у звязку з чим спір у даній справі про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом не підвідомчий господарському суду та його не належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Як свідчать матеріали справи, 12.06.2001 року фізичній особі ОСОБА_1 Дейкалівською сільською радою видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 5508379, на земельну ділянку площею 3,13 га, що знаходиться на території Дейкалівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (а.с.9).

06.09.2007 року ОСОБА_1. склала заповіт, зареєстрований під №198, відповідно до умов якого заповіла, зокрема, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю Р1 №508379 від 12.06.2001 року земельну частку (пай), яка знаходиться на території Дейклівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, СТОВ "Благовість" (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_1 (свідоцтво про смерть серії 1-КЕ № 094881 від 26.03.2008 року) СТОВ "Благовість" у встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до статті 1268, 1269 ЦК України, звернулось до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори від 07.02.2014 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з відсутністю правових підстав у СТОВ «Благовість» замовити та виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), для внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку (а.с.14).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до господарського суду із позовом, в якому посилаючись на приписи статтей 1223, 1225, 1296 ЦК України, просить суд визнати в порядку спадкування за заповітом за СТОВ "Благовість" право приватної власності на земельну ділянку, що належала померлій ОСОБА_1 Аналогічні доводи містяться в апеляційній скарзі позивача.

Колегія суддів враховує наступне.

Стаття 15 ЦПК визначає справи, що розглядаються судами цивільної юрисдикції. Встановлено загальне правило, що суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Підвідомчість справ господарським судам встановлюється статтею 12 Господарсько-процесуального кодексу України. Її норми базуються на положеннях ст. 124 Конституції України та ст. 1 Закону України "Про господарські суди, за якими до ведення господарських судів відноситься розгляд всіх господарських спорів, що виникають між юридичними особами, державними та іншими органами.

З огляду на вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та статей 1, 4 1, 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам»).

Як розяснено в п.п. 3.1. вказаної постанови Пленуму ВГСУ від 24.10.2011 №10, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням ст. 1 ГПК України, а правовідносини щодо яких виник спір носять господарський характер.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Згідно з положеннями статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

Господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

Під організаційно-господарськими відносинами у цьому Кодексі розуміються відносини, що складаються між суб'єктами господарювання та суб'єктами організаційно-господарських повноважень у процесі управління господарською діяльністю.

Внутрішньогосподарськими є відносини, що складаються між структурними підрозділами суб'єкта господарювання, та відносини суб'єкта господарювання з його структурними підрозділами.

Враховуючи наведене, з метою зясування характеру спірних правовідносин у даній справі, а отже і підвідомчості спору, необхідно аналізувати предмет позову, підстави позову та зміст позовних вимог.

Як вбачається з тексту позовної заяви, предметом позову у даній справі є визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що СТОВ «Благовість» є спадкоємцем земельної ділянки за заповітом ОСОБА_1, у звязку із чим у встановлений строк, відповідно до приписів статтей 1268, 1269 ЦК України, звернулось до Зіньківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутні правові підстави замовити та виготовити технічну документацію.

Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом про захист його порушених прав з посиланням на приписи статтей 1223, 1225, 1296 ЦК України.

Колегія суддів зазначає, що норми права, на які посилається позивач, містяться в главі 84 Цивільного кодексу України, яка визначає загальні положення про спадкування та главі 89 Цивільного кодексу України, що регулює питання оформлення права на спадщину.

З огляду на те, що правовідносини сторін у даній справі виникли у звязку із смертю фізичної особи ОСОБА_1 та повязані із переходом прав і обовязків спадкодавця до його спадкоємця, СТОВ «Благовість», у порядку правонаступництва, колегія суддів приходить до висновку про їх спадковий характер.

Спадкові відносини в Україні регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, та Законом України "Про нотаріат", іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Таким чином, у даній справі наявний спір про право цивільне (право на спадкування), а позовне провадження регламентоване всією системою норм цивільного процесу.

Враховуючи наведене, правовідносини сторін у даній справі не мають господарського характеру, не повязані з організацією та здійсненням господарської діяльності, не входять до предмету регулювання Господарського кодексу України, у звязку із чим даний спір не підвідомчий господарському суду, а його розгляд повинен здійснюватись в порядку цивільного судочинства судами загальної юрисдикції.

Крім того, судова колегія приймає до уваги, що у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що судам потрібно брати до уваги, що спори про спадкування підлягають розгляду судами виключно у порядку цивільного судочинства. Відмова у відкритті провадження у справі (п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України) або закриття провадження у справі (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України) з тих підстав, що заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, не відповідають зазначеним вимогам процесуального законодавства. Постановлення ухвали про закриття провадження у справі без зазначення, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ, суперечить також вимогам ст. 206 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач посилається на статтю 159 Земельного кодексу України, якою передбачено, що земельні спори вирішуються судом. Також в судовому засіданні 15.03.2016 року представник позивача зазначив про те, що, на його думку, спір у даній справі є земельним, у звязку з чим повинен розглядатись господарським судом.

Колегія суддів приймає до уваги, що земельні спори це вид правовідносин, повязаних із розвязанням роз біжностей, які випливають з порушення права власності та права користу вання земельною ділянкою, а також відводом або вилученням землі, що ви никають між власниками землі та землекористувачами, іншими особами, органами місцевого самоврядування та державними органами, що здійсню ють управління земельними ресурсами.

Позивач вказує, що є спадкоємцем після смерті громадянки ОСОБА_1, але остання не встигла здійснити державну реєстрацію прав на земельну ділянку та виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку ( а.с.39).

Колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі існує спір про право цивільне, а правовідносини сторін є спадковими.

При цьому, обєктом права спадкування у даному випадку є земельна ділянка, що, втім, не дає підстав вважати, що спір між сторонами виник із земельних правовідносин, має ознаки земельного спору та повинен розглядатись господарським судом.

Враховуючи наведене, доводи апелянта є необґрунтованими та безпідставними.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 р. у справі №917/2488/15 винесена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування, в звязку з чим апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 22, 99, 102, п. 1 статті 103, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 09.02.2016 року у справі №917/2488/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 21.03.2016 року.

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Шепітько І.І.