ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 р. Справа № 923/2110/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум" м. Київ

до: публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав", смт. Архангельське Високопільського району Херсонської області

про стягнення 4167грн. 01коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа ОСОБА_1, довір. № 25 від 10.02.2016р.

від відповідача - уповноважена особа ОСОБА_2, довір. від 14.01.2016р. № 6

Товариство з обмеженою відповідальністю "Магнум" (позивач) звернувся до суду з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" (відповідач) 1906грн. 34коп. основного боргу, 78грн. 66коп. 3% річних, 1058грн. 79коп. втрат від інфляції та 1123грн. 22коп. пені, посилаючись на несвоєчасні розрахунки відповідача за договором № 8 від 07.04.2014р. на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин.

Ухвалами суду від 21.01.2016р. та від 11.02.2016р. розгляд справи було відкладено. До того ж, ухвалою від 11.02.2016р. було продовжено строк вирішення спору за клопотанням позивача відповідно до ст. 69 ГПК України.

В засіданні суду 04.03.2016р. було оголошено перерву до 10.03.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України.

Відповідач в судовому засіданні та згідно до відзиву на позовну заяву позовні вимоги не визнає, мотивуючи відсутністю правових підстав для їх задоволення, позовну заяву вважає такою, що не відповідає фактичним обставинам справи, просить відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд -

в с т а н о в и в:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Магнум" (позивач) та публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Берислав" (відповідач) 07.04.2014р. укладено договір № 8 від на виконання комплексу робіт по розробці корисних копалин, відповідно до п. 1.1 якого відповідач доручив, а позивач взяв на себе зобов'язання щодо виконання комплексу робіт по видобутку вапняку Старосільського родовища Архангельської ділянки Херсонської області згідно "Плану гірничих робіт на 2014 рік". Зазначений комплекс робіт (зокрема, добування вапняку, його сортування, транспортування на залізничну станцію Блакитна Одеської області, завантаження вапняку у вагони і т. д.) зазначений в п. 1.1.1 - 1.1.9 договору. Пунктом 6.1 договору сторони передбачили, що договір вступає в силу з 07.04.2014 і діє до 30.12.2014.

В розділі 4 договору сторони узгодили ціну, а відповідно до п. 4.8 - оплата виконаних робіт здійснюється шляхом прямого перерахування грошових коштів відповідачем на розрахунковий рахунок позивача не пізніше 10 банківських днів з моменту підписання відповідного акту виконаних робіт.

Згідно з п. 5.1, 5.2, 5.3 договору здача і приймання виконаних робіт здійснюється шляхом надання позивачем відповідачу відповідних актів.

Відповідно до п. 5.4 договору відповідач розглядає та підписує акти протягом 3 робочих днів. У разі відмови від підписання відповідач повинен надати письмову відповідь від підписання не пізніше 3 календарних днів після спливу терміну передбаченого цим пунктом на розгляд такого акту.

Згідно з ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідач подав позивачу заявку № 6 від 26.05.2014р. (а.с. 26), якою просив позивача перевезти 90 тон тимчасово невикористовуваних корисних копалин зі складу на проммайданчику на залізничний склад та завантажити у вагон 71 тону, а також гарантували оплату за договором № 8. Заявка підписана ведучим інженером відповідача ОСОБА_3

Позивачем надано до матеріалів справи копію акту 1 виконаних робіт від 26.05.2014р. (а.с. 27), яким ОСОБА_3 доводить до відома технічного директора позивача ОСОБА_4, що 26.05.2014р. були виконані наступні роботи: перевезення 90 тон тимчасово невикористовуваних корисних копалин з проммайданчика на залізничну станцію, завантажено 69 тон тимчасово невикористовуваних корисних копалин у вагон згідно заявки № 6 від 26.05.2014р. Акт підписано інженером публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" ОСОБА_3

Відповідно до ст. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. № 363, та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1998р. за №128/2568, зазначено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна.

В матеріалах справи міститься копія товарно-транспортної накладної від 26.05.2014р. (а.с. 28), в якій зазначено, що позивач на замовлення відповідача (вантажовідправник та вантажоотримувач також відповідач) перевезено 90 тон вапняку з Архангельського вапняного кар'єру до залізничої станції Блакитна.

Відповідач підписав товарно-транспортну накладну від 26.05.2014р. та скріпив печаткою у відповідності до вищезазначених Правил.

Позивачем у відповідності до вимог розділу 5 договору було складено акт № МА-0000017 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26.05.2014р. на суму 1906грн. 34коп. та рахунок-фактуру № МА-0000021 від 26.05.2014р. вантаження в самоскиди, транспортування продукції на ст. Блакитна, навантаження до вагонів згідно заявки № 6 від 26.05.2014р.

Позивач надіслав відповідачу акт № МА-0000017 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26.05.2014р. на суму 1906грн. 34коп. та рахунок-фактуру № МА-0000021 від 26.05.2014р. на суму 1906грн. 34коп. цінним листом, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення від 25.06.2014р.

Відповідач отримав акт № МА-0000017 та рахунок № МА-0000021 01.07.2014р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Позивач повторно надіслав відповідачу акт № МА-0000017 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26.05.2014р. та рахунок-фактуру № МА-0000021 від 26.05.2014р. цінним листом, що підтверджується описом вкладення у поштове відправлення від 03.07.2014р.

Відповідач отримав акт № МА-0000017 та рахунок № МА-0000021 10.07.2014р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Частиною 1 статті 193 ГК України встановлено обовязок субєктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а за їх відсутності - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належне виконання зобовязання означає виконання його належними субєктами, у належному місці, в належний строк (термін), щодо належного предмета і належним способом.

Якщо при виконанні зобовязання порушується хоча б одна із зазначених вимог, таке виконання вважається неналежним.

Відповідно до статті 629 ЦК України укладений між сторонами договір від 07.04.2014р. № 8 з моменту його укладення набирає силу закону. Він є обовязковим для виконання обома сторонами і сторони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань за договором.

Однак, в порушення вимог п. 4.8 та 5.4 договору відповідач не оплатив позивачу 1906грн. 34коп. вартості виконаних робіт та не надав письмової відмови від підписання акту № МА-0000017 здачі - прийняття робіт (надання послуг) від 26.05.2014р.

Враховуючи, що позивач двічі надсилав акт і рахунок, відповідач вперше отримав рахунок та акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) 01.07.2014р., письмової відмови від підписання акту не надав (п. 5.4 договору), на підписання акту виділяється три робочі дні відповідно до п. 5.4 договору (02.07.2014 - 04.07.2014), то відповідно до п. 4.8 договору оплата повинна була здійснена не пізніше 10 банківських днів, а саме - не пізніше 18.07.2014р.

Позивач надіслав відповідачу претензію № 4 від 11.02.2015р. з вимогою сплатити заборгованість в сумі 1906,34 грн., посилаючись на укладений між сторонами договір від 07.04.2014р. № 8, акт виконаних робіт № 1 від 26.05.2014р., акт здачі-приймання робіт №МА-0000017 від 26.05.2014р. та рахунок від 26.05.2014р. № МА-0000021.

Відправка претензії підтверджується описом вкладення у поштове відправлення від 11.02.2015р.

Відповідач отримав зазначену претензію 19.02.2015р., що підтверджується поштовим повідомленням про вручення.

Однак, доказів перерахування боргу в сумі 1906грн. 34коп. відповідачем не надано станом на день розгляду спору, тому позовні вимоги про стягнення 1906грн. 34коп. основного боргу підлягають задоволенню в повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, відповідно до частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України позовні вимоги про стягнення 3% річних в сумі 78 грн. 66 коп. за період 20.07.2014 - 03.12.2015 також підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач нарахував відповідачу інфляційних втрат за період 20.07.2014 - 03.12.2015. в сумі 1058,79 грн., однак дослідивши наданий розрахунок, господарський суд зауважує, що він має помилки, та додає свій розрахунок виконаний відповідно до вимог чинного законодавства:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
20.07.2014-03.12.20151906,341.5871118,093024.43
Таким чином, сума втрат від інфляції складає 1118,09грн.

Оскільки від позивача не надійшло клопотання про вихід за межі позовних вимог, суд задовольняє заявлені до стягнення інфляційні в розмірі 1058,79 грн.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення 1123 грн. 22 коп. пені, суд враховує наступне.

Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки (в тому числі і пені); відшкодування збитків.

Частина 4 ст. 231 Господарського Кодексу України визначає, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За визначенням частини третьої статті 549 ЦК України пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Сторони не передбачили в письмовій формі в договорі стягнення пені. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки ці питання не врегульовані договором.

До того ж, позивач нарахував пеню на підставі Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", статтею 1 зазначеного закону передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але сторони не узгодили в договорі пеню за несвоєчасні розрахунки відповідача.

10.03.2016р. судом було отримано електронною поштою клопотання позивача (вх. № 2/907/16 від 10.03.2016), в якому він просив суд надіслати запит до податкової інспекції з метою отримання довідки про те, де працював гр. ОСОБА_3 в травні 2014р.

Суд відхиляє зазначене клопотання, оскільки відповідачем надано до матеріалів справи копію трудової книжки гр. ОСОБА_3, та копії наказів, з яких вбачається, що на час складання заявки № 6 та акту № 1 від 26.05.2014р., він працював у відповідача на посаді провідного інженера по підготовці виробництва.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зауважив, що претензія, яку він отримав від позивача, відрізняється від тієї, яку позивач додав до позовної заяви.

Суд відхиляє зазначені зауваження відповідача, оскільки частиною другою статті 222 ГК України встановлено не обов'язок, а право суб'єкта господарювання чи іншої юридичної особи - учасника господарських відносин, чиї права або законні інтереси порушено, з метою безпосереднього врегулювання спору з порушником цих прав або інтересів звернутися до нього з письмовою претензією. Стаття 222 ГК України кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) визнано неконституційним положення щодо необхідності застосування досудового врегулювання спорів.

До того ж, заборгованість відповідача підтверджується не претензією, а первинними бухгалтерськими документами, зокрема, актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 26.05.2014р. № МА-0000017, який є двостороннім, складений відповідно до заявки № 6 від 26.05.2014р., акту виконаних робіт № 1 від 26.05.2014р., товаро-транспортної накладної від 26.05.2014р. та рахунку від 26.05.2014р. № МА0000021, і який позивач надіслав відповідачу, але відповідач не надав письмових заперечень на нього відповідно до п. 5.4 договору та ст. 853 ЦК України.

З огляду на викладене, відхиляються посилання на те, що ОСОБА_3 не мав відповідних повноважень, оскільки, як зазначено вище, відповідач не надав письмових заперечень.

До того ж, позивач посилається на те, що ОСОБА_3 раніше підписував документи, на підтвердження чого ним надано копію акту виконаних робіт від 20.05.2014р.

Посилання відповідача на те, що роботи зазначені в акті від 26.05.2014р. № МА-0000017 не відносяться до договору від 07.04.2014р. № 8 і листами від 26.05.2014р. №136, від 24.07.2014р. № 200 та від 05.09.2014р. № 276 він запрошував позивача для проведення спільних заходів по усуненню невідповідностей в актах виконаних робіт (не лише в рамках предмету цього позову) відхиляються судом, оскільки в зазначених листах не міститься жодних заперечень щодо робіт за актом здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) від 26.05.2014р. № МА-0000017.

Відповідно до положень ст.ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позовні вимоги належними та доступними засобами доказування не спростував.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню у повному обсязі.

Понесені позивачем витрати зі сплати судового збору відшкодовуються йому за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (1218/4167,01*3043,79=889,69 грн.) відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Берислав" (смт.Архангельське Високопільського району Херсонської області, вул. Суворова, 45, , р/р 02200 в ПрАТ "Укрсиббанк" м. Харків, МФО 351005) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Магнум" (м. Київ вул. Качалова 5Б, , п/р 1048 в АТ "ОТП Банк" м. Київ, МФО 300528) 1906грн. 34коп. основного боргу, 78грн. 66коп. 3% річних, 1058грн. 79коп. втрат від інфляції та 889грн. 69коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.03.2016

Суддя В.П.Ярошенко