РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/1459/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго"
доДержавного підприємства "Держекоінвест"
провизнання договору частково недійсним
Представники:
від позивача: Степаненко О.М. - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

01.02.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" з вимогами до Державного підприємства "Держекоінвест" про визнання недійсним договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013 в частині, а саме визнати недійсним пункт 1.3 договору в частині речення "У разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені"; визнати недійсним пункт 3.3 договору в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування... " та "...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника"; визнати недійсним абзац 2 пункту 3.8 договору в частині словосполучення ".... з урахуванням бюджетних призначень...."; визнати недійсним пункт 3.10 договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зміст пунктів 1.3, 3.3., 3.8. та 3.10 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", суперечить нормам чинного законодавства України, а саме імперативним вимогам частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, а надходження коштів від Державного бюджету України не є обставиною, яка має неминуче настати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.02.2016 порушено провадження у справі № 910/1459/16 та справу призначено до розгляду на 22.02.2016.

02.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи до матеріалів справи.

03.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про видачу копії ухвали.

22.02.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли письмові пояснення по суті справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 розгляд справи відкладено на 10.03.2016, у зв'язку з неявку в судове засідання представника відповідача та невиконанням останнім вимог ухвали суду.

Представник відповідача у судове засідання 10.03.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення № 016.

У судове засідання 10.03.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення по суті справи, відповідно до яких в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

У судовому засіданні 10.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази та матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

27.06.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" (підрядник за договором) та Державним підприємством "Держекоінвест" (замовник за договором) на основі пропозиції конкурсних торгів, яку визнано найбільш економічно вигідною за результатами оцінки (протокол засідання комісії з конкурсного відбору Державного підприємства "Держекоінвест") укладено договір про закупівлю № 3003/06 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується на власний ризик, своїми та залученими силами, засобами та закупленими матеріальними ресурсами виконати роботи з капітального ремонту об'єктів соціальної сфери у АР Крим (тепло станція 23 об'єктів) та здати закінчені роботи в порядку і строк встановлений договором, а замовник зобов'язується прийняти закінчені роботи і оплатити їх.

Згідно з пунктом 1.3. договору сторони погодили, що обсяги робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. У разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені.

Відповідно до пункту 3.3 договору у разі належного бюджетного фінансування замовник здійснює попередню оплату в сумі не більше 34 907 351 грн 46 коп., в тому числі ПДВ на суму 5 817 891 грн 91 коп. на розрахунковий рахунок підрядника протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника.

Виконання підрядником робіт оформлюється актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за формою № КБ-2в «Акт приймання виконаних будівельних робіт», та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, складеними за формою № КБ - 3 (пункт 3.4 договору).

У відповідності до пункту 3.8 договору оплата проводиться за фактично і якісно виконані роботи, які відображені в підписаних сторонами Актах приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в. Роботи, виконані з використанням матеріальних ресурсів, які не відповідають установленим вимогам замовником не оплачуються. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат: за формою КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом 10 (десяти) робочих днів, з урахуванням бюджетних призначень, з моменту підписання сторонами зазначених документів.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що всі виплати за цим договором здійснюються після отримання замовником відповідних бюджетних коштів.

Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (пункт 3.11 договору).

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013 в частині положень пунктів 1.3, 3.3., 3.8. та 3.10 позивач посилається на невідповідність змісту вказаних пунктів імперативним вимогам частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, а надходження коштів від Державного бюджету України не є обставиною, яка має неминуче настати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду проведення проектних робіт.

Відповідно до норм статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу

Статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки недійсності окремих частин правочину, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з частиною 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір підряду є оплатним, обов'язок відповідача як замовника за договором оплатити прийняті роботи виникає в силу положень закону та пунктів 1.2, 3.11 договору.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Разом з тим, сторони у пунктах 3.3, 3.8 та 3.11 договору, визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), однак така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати - наявність бюджетного фінансування.

З огляду на викладене вище в сукупності та враховуючи відсутність бюджетного фінансування Державного підприємства "Держекоінвест" для виконання ним своїх зобов'язань за договором перед контрагентом - позивачем, зауважує, що встановлення пунктами 3.3, 3.8 та 3.10 договору строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), як на подію, яка може не настати, суперечить приписам статті 617 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання (аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 у справі № 5011-16/4107-2012).

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.2005 Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника.

В постанові від 15.05.2012 у справі № 11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення останнього від своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Крім того, суд наголошує на тому, що згідно з нормами статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а норми чинного цивільного і господарського законодавства України не містять винятків про зміну чи невілювання зобов'язань при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

Згідно з частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду вищевикладене, суд дійшов висновку, що зміст пунктів 1.3, 3.3., 3.8. та 3.10 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", не відповідає вимогам статей 617, 854 Цивільного кодексу України та з урахуванням вимог статті 217 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсними:

- пункт 1.3 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині речення "у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені";

- пункт 3.3 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування... " та "...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника";

- абзац 2 пункту 3.8 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення ".... з урахуванням бюджетних призначень....";

- повністю пункт 3.10 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго".

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.75, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним пункт 1.3 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині речення "у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені".

3. Визнати недійсним пункт 3.3 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування... " та "...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника".

4. Визнати недійсним абзац 2 пункту 3.8 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення ".... з урахуванням бюджетних призначень....".

5. Визнати недійсним пункт 3.10 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго".

6. Стягнути з Державного підприємства "Держекоінвест" (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 35, ідентифікаційний код 36939719) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" (65104, Одеська обл., м. Одеса, пр-т Маршала Жукова, буд. 103, ідентифікаційний код 36143297) судовий збір в розмірі 5 512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн 00 коп.

7. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 15.03.2016

Суддя Н.Б. Плотницька