РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/820/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація»

про стягнення 50 952 грн.

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Андрієвська О.В. - дов. № 739 від 31.12.2015;

від відповідача: Денисенко О.В. - дов. № 155/103-62 від 06.01.2016

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» про стягнення 50 952 грн.

Ухвалою від 25.01.2016р. було порушено провадження по справі та призначено її розгляд на 19.02.2016р.

Представником позивача 12.02.2016р. через канцелярію суду подано письмове підтвердження відсутності аналогічного спору.

Відповідачем 19.02.2016р. подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке було розглянуто та частково задоволено судом.

Згідно приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.02.2016р. оголошувалась перерва до 29.02.2016р.

У судовому засіданні 29.02.2016р. позивачем в повному обсязі підтримано заявлені позовні вимоги.

29.02.2016р. Комунальним підприємством «Київжитлоексплуатація» подано до суду письмові пояснення по суті спору, відповідно до змісту яких вказаним учасником судового процесу наголошено на відсутності підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» з огляду на його доказу необґрунтованість.

Відповідач в процесі розгляду справи у судовому засіданні 29.02.2016р. проти задоволення позову заперечував.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 29.02.2016р. оголошувалась перерва до 14.03.2016р.

Позивач у судове засідання 14.03.2016р. з'явився, через канцелярію господарського суду подав заперечення проти письмових пояснень відповідача та додаткові пояснення по суті спору.

Представник відповідача 14.03.2016р. через канцелярію суду подав пояснення у справі, а в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову.

В судовому засіданні 14.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши всі представлені учасниками судового процесу докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2014р. Комунальне підприємство «Київжитлоексплуатація» звернулось до Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» з листом №155/1/06-4983 від 03.12.2014р., в якому просило ліквідувати аварійне пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва та гарантувало оплату робіт.

Вказаний лист було отримано відповідачем, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції, що розміщений у нижньому правому куті аркуша.

За твердженнями Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», останнім було ліквідовано аварійне пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва та складено розрахунок вартості виконаних робіт, відповідно до змісту якого ціна ремонтних робіт становить 50 952 грн.

13.02.2015р. Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» було направлено на адресу відповідача лист №350/05.04-13/28-15 від 12.02.2015р. з проханням підписати акт приймання-передачі робіт та додано рахунок на оплату.

10.04.2015р. позивачем було направлено відповідачу вимогу №1347/12/36/02-15 від 10.04.2015 р. (поштове повідомлення №210), в якій заявник просив протягом семиденного строку з дня отримання вимоги повернути підписані акти та сплатити грошові кошти в сумі 50 952 грн.

Проте, з твердженнями позивача, вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» виконано не було, грошові кошти в розмірі 50952 грн. Комунальним підприємством «Київжитлоексплуатація» на рахунок заявника не перераховано, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Юридичними фактами є такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Аналогічну позицію наведено у постановах від 14.07.2014р. та від 26.06.2014р. Вищого господарського суду по справах №904/1378/14 та №911/4611/13.

Згідно із ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про стягнення заборгованості, насамперед, повинно бути доведено факт виникнення між сторонами взаємних прав та обов'язків, в тому числі, визначено підставу виникнення правовідносин з оплати робіт по ліквідації пошкодження зовнішніх мереж водопостачання у розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, наявність обов'язку відповідача внести на рахунок позивача плату за послуги в узгодженому сторонами розмірі, строк виконання якого настав.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ч.1 ст.32 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно зі ст.34 вказаного нормативно-правового акту господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи (п.2.5 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Проте, всупереч наведених вище приписів чинного господарського процесуального законодавства позивачем не надано суду належних та допустимих у розмінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказів виконання робіт з ліквідації аварійного пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва.

Одночасно, господарський суд зауважує, що ст.526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.193 господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

Наразі, господарський суд зауважує, що представлений до матеріалів справи гарантійний лист не свідчить про виникнення у відповідача обов'язку оплатити роботи з ліквідації аварійного пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва у заявленому до стягнення розмірі.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження заявника про те, що вказаний гарантійний лист та фактичне виконання робіт вказує на укладання договору у спрощений спосіб. При цьому, суд зауважує, що згідно з частиною першою ст.181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У даному випадку саме підписання актів здачі-приймання виконаних робіт могло б свідчить про укладення договору підряду у спрощений спосіб, який був би підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов'язань (аналогічну правову позицію наведено в Оглядовому листі №01-06/374/2013 від 18.02.2013 р. Вищого господарського суду «Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)».

Крім того, укладання договору у спрощений спосіб не нівелює обов'язку контрагентів погодити всі істотні умови правочину (предмет, ціну та строк), докази вчинення чого в матеріалах справи відсутні.

До того ж, слід зауважити, що в матеріалах справи також відсутні докази досягнення сторонами у відповідній формі згоди щодо вартості ремонтних робіт. Судом прийнято до уваги пояснення відповідача про те, що контрагентами жодних договорів на проведення ліквідації аварійного пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва не укладалось.

При цьому, суд зазначає, що обставини щодо перебування будинку №18 на вул.Артема у Шевченківському районі міста Києва на балансі Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» згідно рішення №266/9754 від 23.10.2013р. Київської міської ради, не є беззаперечним свідченням виникнення між позивачем та відповідачем взаємних прав та обов'язків з проведення ремонтних робіт, а отже і не вказують на наявність у відповідача грошових зобов'язань перед позивачем у розмірі, який заявлено до стягнення.

Також слід зазначити, що позивачем не надано доказів того, що мережі водопостачання біля будинку №18 на вул. Артема у Шевченківському районі міста Києва належать відповідачу.

Отже, за висновками суду, з огляду на наведене вище, приймаючи до уваги відсутність доказів виникнення у відповідача обов'язку з оплати робіт з ліквідації аварійного пошкодження зовнішніх мереж водопостачання біля будинку №18 на вул. Артема у Шевченківському районі міста Києва, строк перерахування відповідачем заявленої до стягнення суми не настав, що фактично виключає факт порушення останнім прав та інтересів позивача.

За таких обставин, враховуючи вище вказане, суд дійшов висновку щодо доказової необґрунтованості позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Комунального підприємства «Київжитлоексплуатація» про стягнення 50 952 грн. та відсутності підстав для їх задоволення.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Судовий збір згідно з приписами ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.32,33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено

21.03.2016р.

Суддя О.М. Спичак