ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"14" березня 2016 р.Справа № 916/5170/15

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс»;

До відповідача: Державного підприємства «Одеська залізниця»;

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 підприємство «Придніпровська залізниця»

Суддя Оборотова О.Ю.

У судових засіданнях приймали участь представники:

Від позивача: ОСОБА_2 довіреність від 15.01.2016р.;

Від відповідача ОСОБА_3 довіреність від 26.11.2015р. ОСОБА_4 довіреність від 26.11.2015р.

Від 3-ї особи: ОСОБА_5 довіреність від 30.12.2015р. ОСОБА_6 довіреність від 09.02.2016р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрметалургтранс» звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача Державного підприємства «Одеська залізниця» про стягнення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 04.01.2016р. суддя Оборотова О.Ю. порушила провадження по справі № 916/5170/15.

25.01.2016р. від Державного підприємства «Одеська залізниця» надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 підприємство «Придніпровська залізниця»

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.01.2016р. клопотання Державного підприємства «Одеська залізниця» про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача задоволено; залучено до участі у справі № 916/5170/15 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 підприємство «Придніпровська залізниця»

17.02.2016р. ОСОБА_1 підприємство «Придніпровська залізниця» надала до суду письмові пояснення по суті спору.

17.02.2016р. відповідачем до господарського суду Одеської області надано відзив на позовну заяву в якому ОСОБА_1 підприємство «Одеська залізниця» просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

24.02.2016р. ОСОБА_1 підприємство «Придніпровська залізниця» надала до суду додаткові письмові пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 29.02.2016р. від позивача надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на пятнадцять днів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 29.02.2016р. продовжено строк розгляду справи на пятнадцять днів до 15.03.2016р.

У судовому засіданні 14.03.2016р. після повернення судді з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

21.08.2015 зі станції Єлізарове ДП «Придніпровська залізниця» відправлено вантаж «пшениця» призначенням станція Чорноморська (експ.) ДП «Одеська залізниця» по залізничним накладним №46435251: вагони 95537411, 95528519, 95536223, 95758710, 95757829; №46446944: вагони 95333654, 95327649, 95677829, 95829321, 95830048.

Відправник вантажу - ТОВ «Укрметалургтранс» (Позивач), про що вказано в накладних у графі 1 «відправник».

Вантажовласник вантажу - ТОВ «ОСОБА_7 Україна», про що вказано в графі 7 накладних «Заяви відправника».

Одержувач вантажу - ПАТ «Одеський припортовий завод» для ТОВ «Бориваж», про що вказано в накладних в графі 4 накладних «одержувач».

Загальна маса вантажу за накладною (відправкою) №46435251 складає 331040 кг, за накладною (відправкою) №46446944 - 331860 кг., про що вказано у графі 24, накладних.

22.08.2015р. на коліях ДП «Придніпровська залізниця» на 354 км дільниці Жовтокамянка - Апостолове при прямуванні поїзда №3501 сталося сходження 15-ти завантажених вагонів, з яких 9 вагонів відправлені позивачем ТОВ «Укрметалургтранс»: №№95537411, 95528519, 95536223, 95758710, 95757829, 95333654, 95327649, 95677829, 95829321. З 8-ми вагонів вантаж (пшениця) розсипався на землю. Вагон №95829321 зійшов однією колісною парою, тому вантаж не постраждав. Вагон №95830048 - єдиний вагон, відправлений Позивачем, що не зійшов з рейок, вантаж також не постраждав, вагон відправлений на станцію призначення за основною накладною та виданий вантажоодержувачу.

Внаслідок цієї події вантаж за накладною №46435251 на групу вагонів є втраченим; за накладною №46446944 на групу вагонів - доставлений і отриманий із недостачею та з погіршенням (втратою) якості.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч. 3 ст. 909 ЦК України та ч. 2 ст. 307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Як зазначає позивач, даному спорі, право предявлення претензій та позовів до залізниці належить позивачу (вантажовідправнику): за відправкою №46435251 на групу вагонів (втрата вантажу) - в силу підпункту а) п. 130 Статуту та додатково - в силу п. 133 Статуту за переуступним підписом одержувача в графі 50 накладної; за відправкою №46446944 на групу вагонів (нестача та псування вантажу) - в силу п. 133 Статуту за переуступним підписом одержувача в графі 50 накладної.

Відправником вантажу виступав позивач на підставі Договору №07-у/15 від 19.05.2015року, укладеного з власником вантажу ТОВ «ОСОБА_8 Україна». Копія договору №07-у/15 від 29.05.2015р.

Позивач звернувся із претензією №1664 від 23.10.2015 р. до ДП «Придніпровська залізниця» і до ДП «Одеська залізниця». Претензійні вимоги Позивача не задоволені (вих. №Н31-01/1171 від 05.11.2015 р., №МКРП 08/15-190 від 17.11.2015 р.).

За накладною №46446944 було відправлено 5 вагонів.

Вагон №95830048 прибув по основній відправці (накладній) №46446944 та виданий одержувачу без претензій згідно до вимог Правил видачі вантажу із складанням комерційного акту АА №021605/48 від 01.09.2015 р. на ту частину вантажу (вагони №№95829321, 95333654, 95327649, 95677829), що не прибула.

Частина вантажу у вагоні №95829321 прибула по досильному документу (накладній) №46938098, видана одержувачу без претензій, на підставі основної накладної №46446944 та із складанням нового комерційного акту АА№021606/51 від 10.09.2015 р на ту частину вантажу (вагони №№ 95333654, 95327649, 95677829), що не прибула. Згідно правил видачі вантажу комерційний акт АА №021605/48 від 01.09.2015р. станцією призначення вилучено.

Вантаж з вагонів №№ 95333654, 95327649, 95677829 було розсипано на місці сходження вагонів. Розсипану пшеницю частково було зібрано працівниками ДТТ «Придніпровська залізниця» на місці події, вивезено на вантажний майданчик МЧ-3 на станції Апостолове з подальшим перевезенням для очищення на ТОВ «Апостолово «Агро» та передано власнику вантажу ТОВ «ОСОБА_7 Україна» за актом приймання-передачі від 04.09.2015 р. 178 720,00 кг, за товарно-транспортними накладними №036 та №037 - 10 086кг. Власником вантажу ТОВ «ОСОБА_7 Україна» укладено договір з ТОВ «Апостолово «Агро» на очищення пшениці в загальній кількості 188 806 кг, яку передано на знищення ТОВ «Апостолово «Агро». Загальна маса вантажу пшениця після очищення зменшилася і склала 171300 кг.

Очищений вантаж зерно пшениці 5-го класу у кількості 171300кг було завантажено у інші вагони №№95811204, 95756326, 95833257 та відправлено на станцію призначення Чорноморська (експ.) ДП «Одеська залізниця» по досильному документу накладна №47391982 до основної накладної №46446944. Відправником по досильному документу виступав начальник станції Апостолове ДП «Придніпровська залізниця».

Таким чином, як зазначає позивач по накладній №46446944 відшкодуванню підлягає:

- 71 131,60 грн. - вартість недопоставленої пшениці;

- 19 536,49 грн. - сума на яку знизилася вартість очищеної пшениці;

- 45 126,00 грн. - витрати на очистку пшениці;

Всього - 135 794,09 грн.

Позивач звернувся із претензією №1670 від 26.10.2015 р. до ДП «Придніпровська залізниця» і до ДП «Одеська залізниця». Претензійні вимоги Позивача не задоволені (вих. №77/4 від 16.11.2015 р., №МКРП 08/15-191 від 17.11.2015 р.).

Враховуючи викладене позивач звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Проаналізувавши у сукупності наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 920 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязань, які випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не передбачено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Відповідно до п. 130 Статуту залізниць України право звернення до залізниці із претензією та позовом залежно від підстав належить відправнику або одержувачу вантажу.

Згідно п. 133 Статуту залізниць України, вантажовідправник та вантажоодержувач наділені правом переуступати один одному права на предявлення претензій та позовів, що засвідчується переступним підписом на документі, зокрема накладній.

За п. 113 Статуту залізниць України, за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Згідно п. 117 Статуту залізниць України, відправник або одержувач має право вважати вантаж втраченим і вимагати відшкодування за втрату, якщо вантаж не було надано одержувачу на його вимогу протягом 30 днів з моменту закінчення терміну Поставки.

Враховуючи викладене, вантаж «пшениця», відправлений зі станції Єлізарове ДП «Придніпровська залізниця» за накладною №46435251 на групу вагонів є втраченим; за накладною №46446944 на групу вагонів - доставлений і отриманий із недостачею та з погіршенням (втратою) якості.

Відповідачем має бути відшкодовано Позивачу дійсну (фактичну) вартість втраченого вантажу та пошкодженого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу «пшениця» 3-го класу по залізничній накладній №46435251 загальною масою нетто 331040 кг позивач надає наступні документи:

- рахунки за якими ТОВ «ОСОБА_7 Україна» придбано пшеницю №14072 від 14.07.2015р» №115 від 23.07.2015, платіжне доручення про оплату №4429 від 15.07.2015р. та №5021 від 27.07.2015р.;

- договори поставки пшениці №26915 від 14.07.2015р. та №27306 від 23.07.2015р.;

- видаткові накладні №175 від 14.07.2015 р. та №120 від 23.07.2015р.

Згідно документів, наданих власником вантажу, вартість 1 тонни пшениці 3-го класу, яка була відправлена у вагонах-зерновозах №№95537411, 95528519, 95536223, 95758710, 95757829 зі станції Єлізарове ДП «Придніпровська залізниця» по залізничній накладній №46435251 складає 3350,00 грн. та 3160,00 грн.

За розрахунком позивача загальна вартість втраченого вантажу «пшениця» 3-го класу загальною масою нетто 331,04 тн. складає:(257,4 тн. х 3350,00 грн.) + (73,64 тн. х 3160,00 грн.) = 1 094 992,40 грн.

Згідно документів, наданих власником вантажу, вартість 1 тонни пшениці 3-го класу, яка була відправлена у вагонах-зерновозах №№ 95333654, 95327649, 95677829 зі станції Єлізарове ДП «Придніпровська залізниця» по залізничній накладній №46446944 складає 3160,00 грн. та 3000,00 грн.

Загальна вартість недостачі (втраченого залізницею) вантажу «пшениця» 3-го класу складає:

22,51 тн * 3160,00 грн. = 71 131,60 грн.

Проте суд не може погодитись даним розрахунком, враховуючи те, що в даному випадку саме відправник повинен засвідчити вартість вантажу на яку залізниця несе відповідальність.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України, вартість вантажу визначається за підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до п. 6 Правил заявлення та розгляду претензій затверджених наказом Мінтрансу України №334 від 28 травня 2002 р., кількість і вартість відправленого вантажу підтверджуються згідно з п. 115 Статуту залізниць України.

Згідно п. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Також відповідно до п. 2.7 Розяснення Президії ВГСУ №04-5/601 від 29.05.2002 р. «Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (в редакції роз'яснення Президії ВГСУ від 29.09.2008 за N 04-5/225), вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної.

Господарський суд Одеської області зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь які документи відправника які б підтверджували вартість втраченого вантажу, а отже при оформленні документів відправник порушив п. 115 Статуту залізниць України.

Враховуючи викладене, з наданих позивачем документів, суд не може встановити дійсну вартість вантажу в межах якої залізниця несе відповідальність.

Згідно пункту 114 Статуту залізниць України поряд із відшкодуванням збитків у разі втрати вантажу залізниця відшкодовує стягнуту за цей вантаж провізну плату, якщо вона не включається у вартість втраченого вантажу.

Як зазначає позивач платником тарифу та додаткових платежів виступав ВСП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця» (ДН-2) згідно договору №03ТЕО/15ПР/ДН-2-15311/НЮдч від 27.02.2015 року укладеного з відправником вантажу Як зазначає позивач, він сплатив ДН-2 суму в розмірі 65 196,00 грн. з ПДВ, що підтверджується Актом №1 від 31.08.2015 року підписаним ДН-2 та Позивачем, Розширеним переліком залізничних документів на 22.08.2015 ТехПД №1 та Актом звірки взаєморозрахунків станом на 31.10.2015 року, підписаного Позивачем та ВСП «Криворізька дирекція залізничних перевезень» ДП «Придніпровська залізниця» (ДН-2).

Проте, судом встановлено, що ані акт №1, ані договір №03ТЕО/15ПР/ДН-2-15311/НЮдч не містить вказаної суми (без врахування ПДВ також) тому суд відхиляє дані вимоги з мотивів їх недоведеності. Крім цього, без належного доказу вартості всього вантажу, неможливо встановити чи включається дана сума у вартість втраченого вантажу.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, фіксуючі факти здійснення господарської операції. Первинні документи повинні складатись при здійсненні господарської операції, а коли це неможливо -безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати наступні обов'язкові реквізити: найменування документа; дату та місце складання; найменування підприємства від імені якого складений документ; зміст та об'єм господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посадових осіб, відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, щодо ідентифікації особи, яка приймала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, Розширений перелік залізничних документів на 22.08.2015 ТехПД №1 та Акт звірки взаєморозрахунків станом на 31.10.2015 року не відповідають вимогам, що ставляться до оформлення первинних документів та не підтверджують факт оплати.

Отже, документи якими позивач підтверджує факт оплати провізної плати не можуть бути належним доказом перерахування грошових коштів в рахунок провізної плати.

Що стосується вимоги позивача стосовно суми на яку знизилась вартість очищеної пшениці, суд звертає увагу, що без визначення первинної вартості вантажу взагалі неможливо встановити дану суму, а отже відхиляє дані вимоги у звязку із недоведеністю.

З приводу витрат на очистку пшениці, господарський суд Одеської області зазначає, що дана сума взагалі не підлягає стягненню з відповідача оскільки відповідно до Розяснення Президії ВГСУ №04-5/601 від 29.05.2002 р. «Про деякі питання вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею» (в редакції роз'яснення Президії ВГСУ від 29.09.2008 за N 04-5/225) залізниця несе обмежену матеріальну відповідальність, виходячи з вартості вантажу, визначеної на підставі документа вантажовідправника.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Рішення прийнято на підставі наданих сторонами доказів, оскільки згідно із ст.33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона: повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; самостійно визначити і надати суду ті докази на підтвердження своїх доводів, які вважає необхідними, належними і достатніми. Докази витребовуються судом у ході розгляду справи лише у разі подання відповідного клопотання - на суд не покладено обов'язку вказувати стороні, які докази вона повинна подати на підтвердження свої вимог чи заперечень, або проводити розшук тих чи інших доказів з власної ініціативи.

За при приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, оцінюючи надані документальні докази та доводи сторін, суд вважає, що у задоволені позовних вимог, слід відмовити з підстав недоведеності..

На підставі ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору та покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 33,34,43,44,49,82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21 березня 2016 р.

Суддя О.Ю. Оборотова