ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/8842/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Орєшкіної Е.В.- доповідача,

суддів: Широбокової Л.П., Герасименко І.М.,

секретар судового засідання: Однорог О.В.,

представники сторін:

від товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології": Косаренко С.В., представник, довіреність №230216/01 від 23.02.2016р.;

від публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк": Багрова Є.О., представник, довіреність №855-О від 07.03.2014 р.;

від державного підприємства "Головний Інформаційно-обчислювальний центр Державної адміністрації залізничого транспорту України": представник в судове засідання не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/8842/15

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології", м. Київ

до публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" м. Дніпропетровськ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - державного підприємства "Головний Інформаційно-обчислювальний центр Державної адміністрації залізничого транспорту України", м. Київ

про стягнення 718 403 грн. 50 коп. та

за зустрічним позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" м. Дніпропетровськ

до товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології", м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - державного підприємства "Головний Інформаційно-обчислювальний центр Державної адміністрації залізничного транспорту України", м. Київ

про визнання правочинну недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології" (надалі - ТОВ "Універсальні інформаційні технології") звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ "Приватбанк") на свою користь 623 073 грн. 54 коп. заборгованості, 51 714 грн. 81 коп. пені, 43 615 грн. 15 коп. штрафу та 10 776 грн. 05 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

У листопаді 2015 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із зустрічною позовною заявою, якою просило суд визнати договір про співпрацю №1087 від 21.01.2013 року, укладений між сторонами, недійсним.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/8842/15 (суддя Золотарьова Я.С.) первісний позов задоволено частково; з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ТОВ "Універсальні інформаційні технології" стягнуто 623 073 грн. 54 коп. заборгованості, 45 484 грн. 11 коп. пені та 10 028 грн. 36 коп. судового збору; в решті позову відмовлено; в задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи; порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, зустрічний позов задовольнити. Окрім того, просить суд матеріали справи №904/8842/15 направити для перевірки до слідчих органів; зупинити провадження у справі.

ТОВ "Універсальні інформаційні технології" проти доводів апеляційної скарги заперечило, вважає їх необґрунтованими та безпідставними.

Третя особа надала письмові пояснення по суті спору та просить суд переглянути справу в апеляційному порядку за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення присутніх в судових засіданнях представників сторін, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Між ТОВ "Універсальні інформаційні технології" (агент) та ПАТ КБ "ПриватБанк" (банк) укладений договір про співпрацю № 1087 від 21.01.2013 року (надалі - договір-1), за яким сторони домовились здійснювати співробітництво в процесі надання банком послуг Інтернет-еквайрингу.

Згідно п. 2.2 договору-1 агент зобов'язується сприяти в залученні організацій, які мають бажання і можливість укладати договори Інтернет-еквайрингу на умовах, визначених банком. Банк, в свою чергу, зобов'язується сплачувати агенту комісійну винагороду за надані послуги у розмірі та в порядку, передбаченому договором.

Агент, відповідно до п. 3.1 договору-1, прийняв на себе зобов'язання:

- проводити заходи по залученню організацій, які бажають приймати платіжні карти для оплати товарів (робіт, послуг) або організацій, які бажають отримувати від банку послуги щодо приймання платежів на їх користь через мережу банківських терміналів самообслуговування (п. 3.1.1 договору-1);

- дотримуватись встановленої банком процедури підписання договору Інтернет-еквайрингу, між банком та організацією (п.3.1.2 договору);

- надавати організації та клієнту технологічні послуги з обробки платіжних інструкцій за операціями із застосуванням платіжних карток та інформаційно-консультаційні послуги з приводу здійснення платежів із застосуванням платіжних карток, функціонування платіжних систем в Україні та порядку проведення трансакцій (п.3.1.3 договору-1);

- надавати підтримку організації по обслуговуванню платіжних карток в якості платіжних інструментів (п.3.1.4 договору-1);

- здійснювати сервісне обслуговування організацій (п.3.1.5 договору-1);

Банк , в свою чергу, згідно п. 3.2 договору зобов'язався своєчасно повідомляти агента про прийняте ним рішення щодо укладення чи відмови в укладенні договорів Інтернет-еквайрингу між банком та організаціями, які були залучені агентом відповідно до умов цього договору.

Пунктом 4.1 договору-1 передбачено, що агент проводить переговори з організацією на предмет обслуговування організації в банку та укладення договору інтернет - еквайрингу між банком та організацією.

У випадку позитивного рішення організації щодо обслуговування в банку та укладення договору інтернет-еквайрингу, агент передає організації типовий договір інтернет еквайрингу на підписання та перелік документів, які необхідно передати в банк. При цьому в договорі інтернет-еквайрингу має бути посилання про приналежність організації до агента (п.4.2 договору-1).

Відповідно до п. 4.3 договору-1 організація передає агенту два примірники договору інтернет еквайрингу, підписані уповноваженими особами та завірені мокрою печаткою організації, та копії документів згідно додатку 5 до договору.

Агент передає до установи банку з супровідним листом підписані організацією договори та документи, зазначені в додатку 5 до договору (п. 4.4 договору-1).

Пунктом 4.5 договору-1 встановлено, що банк приймає рішення про укладання або відмову в укладенні договору інтернет еквайрингу згідно внутрішніх процедур банку та надає відповідь агенту протягом 10 банківських днів з дати отримання від агента документів, передбачених п.4.4. договору-1.

Згідно п. 5.1 договору-1 розрахунки з агентом здійснюються за результатами діяльності організацій, які були залучені агентом.

Розмір винагороди, яка сплачується агенту визначається як різниця між комісією, яка встановлена для агента та зазначена в додатку 1 до даного договору та комісією, яку сплачує банку організація по договорах інтернат -еквайрингу по кожній організації окремо, яку агент залучив на обслуговування в банк (п.5.2 договору-1).

Базою для розрахунку винагороди агенту є сума платежів, які були прийняті організаціями за звітний період відповідно до укладених договорів інтернет еквайрингу між банком та організаціями (п. 5.3 договору-1).

Пунктом 5.4 договору-1 передбачено, що підставою для здійснення банком виплати винагороди агенту є підписаний сторонами акт наданих послуг, який складається банком та передається агенту на підписання не пізніше 10-ого числа місяця, що слідує за звітним. В акті наданих послуг зазначається платежі, які були прийняті організаціями за звітний період відповідно до договорів інтернет-еквайрингу між банком та організаціями, та розмір комісійної винагороди, що належить до сплати агенту.

Згідно п. 5.5 договору-1 виплата агенту винагороди здійснюється банком в національній валюті протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акту надання послуг шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок агента, зазначений в такому акті.

Між державним підприємством "Головний інформаціно-обчислювальний цент Державної адміністрації залізничного транспорту України" (підприємство) та ПАТ КБ " ПриватБанк " (банк) укладений договір № ІЕ - 1166 від 19.04.2013 року (надалі-договір-2), що регулює відносини підприємства й банка, згідно з якими підприємство з метою проведення оплати вартості товарів, послуг у мережі Інтернет приймає до оплати платіжні картки покупців, а банк забезпечує технологічне обслуговування підприємства з виконання розрахунків з ним по операціях, які здійснені з використанням платіжних карток і перерахування коштів на поточний рахунок підприємства.

Відповідно до п. 1.2 договору-2 цей договір укладений у відповідності та з урахуванням положень договору № 1087 від 21.01.2013 про співробітництво, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ТОВ "Універсальні інформаційні технології".

З матеріалів справи вбачається, що в період з травня 2013 року до червня 2015 ПАТ КБ "ПриватБанк" сплачував агенту винагороду за договором-1. Предметом первісного позову є стягнення з банку заборгованості за червень 2015 року в сумі 623 073 грн. 54 коп.

Оскільки сторонами пунктами 5.4 та 5.5 договору узгоджено, що виплата агенту винагороди здійснюється банком протягом 5 робочих днів після підписання сторонами акту надання послуг, а підставою для здійснення банком такої виплати є підписаний сторонами акт, тоді як відповідний акт за червень 2015 року сторонами не підписаний (відповідних доказів суду не подано), колегія суддів вважає, що вимоги позивача за первісним позовом як щодо стягнення основного боргу, так і щодо нарахованих на нього штрафних санкцій, є обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

ПАТ КБ "ПриватБанк" просить суд визнати договір-1 недійсним на підставі ст.235 Цивільного кодексу України та вважає, що він є удаваним.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п.2.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

ПАТ КБ "ПриватБанк" посилається на ті обставини, що сторони договору-1 не мали мети встановлення агентських взаємовідноси, що його примусили до укладення оспорюваного договору.

Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно п. 3.11 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 року «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 Цивільного кодексу України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Колегія суддів вважає, що поданими доказами ПАТ КБ "ПриватБанк" не доведено обставин, що є підставою пред'явленного зустрічного позову, зокрема, факту примусу укласти оспорюванний договір, наявності неправомірного умислу в діях відповідача за зустрічним позовом та третьої особи, зловживання ТОВ "Універсальні інформаційні технології" монопольним становищем на ринку, внаслідок чого в його задоволенні слід відмовити, а також відмовити у задоволенні клопотання щодо надіслання матеріалів справи до слідчих органів та зупинення провадження у справі.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2015 року у справі №904/8842/15 в частині часткового задоволення первісного позову скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення.

В задоволенні первісного позову відмовити.

В іншій частині рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Універсальні інформаційні технології" на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" 11 853 грн. 66 коп. судового збору за перегляд судового рішення апеляційною інстанцією.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" в доход державного бюджету 822 грн. 43 коп. недоплаченого судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області у відповідності до ст. 116, ст. 117 Господарського процесуального кодексу України видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя І.М. Герасименко

Суддя Л.П. Широбокова

(Повний текст постанови складено 18.03.2016 року).