КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/26624/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Коротун О.М.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гіневська-Фареник М.О., довіреність б/н від 25.01.16

Дементьєв Я.Т., довіреність № б/н від 25.01.16

від відповідача: Гогітідзе В.Ф., довіреність № 48/3 від 28.07.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"

на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року

у справі №910/26624/15 (суддя Отрош І.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

про визнання зобов'язань припиненими,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 2" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання зобов'язань припиненими (а.с.5-8).

29 січня 2016 року рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/26624/15 (повний текст рішення складено та підписано 03 лютого 2016 року) в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю (а.с. 140-150).

12 лютого 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Рада 2" звернулось з апеляційною скаргою № 02-0062 від 12 лютого 2016 року на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2016 року, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/26624/15 від 29 січня 2016 року визначено колегію суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24 лютого 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Агрикової О.В., Рудченко С.Г., справу призначено до розгляду на 15 березня 2016 року.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11 березня 2016 року, у зв'язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці, для розгляду справи №910/26624/15, сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11 березня 2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Коротун О.М.

Представники Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" в судовому засідання 15 березня 2016 року надали суду пояснення, в яких просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" в судовому засідання 15 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 без змін.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

02 липня 2012 року між ТОВ "Євро-Реконструкція" (далі - відповідач, енергопостачальна організація) та ТОВ "Рада 2" (далі - позивач, покупець) укладено Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 (далі - Договір) (а.с. 17-24).

Відповідно до п. 10.1 Договору даний договір укладений на термін з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. і вважається подовженим на кожен наступний рік, якщо жодна із сторін даного Договору не заявить іншій стороні протилежне не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії цього Договору. В частині розрахунків дія договору триває до повного їх завершення.

Пунктом 10.2. Договору встановлено, що договір може бути розірваний енергопостачальною організацією в односторонньому порядку в разі наявності у покупця заборгованості, недопущення покупцем представників енергопостачальної організації для обстеження та здійснення відключення об'єктів теплоспоживання покупця від мереж теплопостачання. В інших випадках договір може бути розірвано відповідно до норм, передбачених чинним законодавством України. Сторона, яка має намір достроково розірвати договір повинна письмово попередити про це іншу не менш ніж за місяць до визначеної дати припинення дії договору.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно з частиною 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував на те, що укладений між позивачем та відповідачем Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012 р. був розірваний рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14. При цьому, позивач зазначив, що вказаним рішенням було встановлено, що Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановило заборону ТОВ "Рада 2" укладати з мешканцями, власниками і орендарями (споживачами послуг) договори на надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води без наявності відповідної ліцензії, яка у позивача відсутня; вказану неможливість виконання зобов'язань слід розглядати як підставу припинення зобов'язань з огляду на настання обставин, за які не відповідає жодна із сторін, оскільки позивач не може виступати виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання і не в праві надавати послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання без наявності відповідної ліцензії.

Позивач зазначав, що він не є споживачем послуг, які надаються відповідачем, йому не належить на праві власності жодного житлового чи нежитлового приміщення у будинку № 9 по вул. Ревуцького у м. Києві.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просив суд на підставі ст. 607 ЦК України визнати припиненими зобов'язання за Договором на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012 р., укладеного між ТОВ "Рада 2" та ТОВ "Євро-Реконструкція" з 26.04.2014 р.

Згідно зі статтею 11, частинами 1, 2 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, із договорів.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

В даному випадку, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що правові підстави для застосування положень ст. 607 ЦК України, на яку посилався позивач, у даній справі відсутні, з огляду на наступне.

Частинами 1, 3, 4 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (у редакції, яка була чинною на момент укладення спірного правочину) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Одночасно, статтю 29 вказаного нормативно-правового акту було доповнено частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Проте, вказане внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" не передбачає ані автоматичного розірвання договорів на теплопостачання, які діяли до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", ані припинення зобов'язань за такими договорами.

Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Так, з огляду на внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ТОВ "Рада 2" зверталось до Господарського суду міста Києва із позовом до ТОВ "Євро-Реконструкція" про розірвання Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012 р.

Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14 позовні вимоги ТОВ "Рада 2" задоволено, розірвано Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012 р. (а.с. 9-16).

Господарським судом міста Києва у рішенні від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14, встановлено, що: "ТОВ "Рада 2" є прибутковою організацією, основним видом діяльності якої є комплексне обслуговування об'єктів.

Позивач є експлуатаційною організацією з обслуговування будинку № 9 по вул. Ревуцького у м. Києві, що підтверджуються актом готовності об'єкта до експлуатації від 27.05.11 та договором про передачу на утримання та експлуатаційне обслуговування житлового будинку і прибудинкової території від 14.06.11, укладеним між ПрАТ "Позняки-Жил-Буд" та позивачем.

У мотивувальній частині рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14 зазначено, що: "відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили, тобто Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.07.2012 р. № 450413 слід вважати розірваним з дня набрання рішенням законної сили".

У ухвалі Господарського суду міста Києва від 18.02.2015 р. про роз'яснення рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14 зазначено, що Договір на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води від 02.07.2012 р. № 450413 слід вважати розірваним з дня набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 у справі № 910/24984/14 законної сили, а саме: з 06.02.2015 р. (а.с. 57-58).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач, подаючи позов про визнання припиненими зобов'язань за Договором від 02.07.2012 р. № 450413 у справі, що розглядається, зазначав що правовідносини за Договором слід визнати припиненими на підставі статті 607 ЦК України з 26.04.2014 р., оскільки з цієї дати позивач перестав бути виконавцем послуг з теплопостачання та споживачем вказаних послуг, а отже з цієї дати не має можливості виконувати свої зобов'язання за Договором.

Однак, відповідно до частини 3 статті 653 ЦК України якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили.

Тому оскільки рішення Господарського суду міста Києва від 21.01.2015 р. у справі № 910/24984/14 про розірвання Договору на постачання теплової енергії у вигляді гарячої води № 450413 від 02.07.2012 р. набрало законної сили 06.02.2015 р., саме з цієї дати припинилось зобов'язання за вищезазначеним Договором, а не з 26.04.2014 р. (дата внесення змін до відповідного законодавства), з якими позивач пов'язував неможливість виконання зобов'язань за зазначеним договором через обставини, які не залежать від сторін.

Крім того, главою 50 ЦК України передбачено підстави припинення зобов'язання. Однією із вказаних підстав є припинення зобов'язання виконанням належним чином передбачене ст. 599 ЦК України, яке не пов'язує час припинення дії договору та зобов'язання, про яке зазначав позивач у апеляційній скарзі.

Проте, у даному випадку, суд першої інстанції правильно посилався на положення ч. 3 ст. 653 ЦК України, якою передбачено спеціальний порядок припинення зобов'язання у випадку коли договір розривається у судовому порядку.

При цьому, колегія суддів зазначає про правильність висновків суду першої інстанції про те, що у цій справі, з урахуванням предмету і підстав позову, позивач повинен довести неможливість виконання у період з 26.04.2014 р. по 06.02.2015 р. саме тих зобов'язань за Договором № 450413, які визначені у розділі 4 вказаного договору.

Однак, позивачем не доведено неможливість виконання ним у вказаний період усіх покладених на нього обов'язків, передбачених Договором № 450413 від 02.07.2012 р., зокрема, розділом 4 договору ("Обов'язки та права "покупця").

Виходячи із вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, колегія суддів погоджується також з висновками суду першої інстанції про те, що звертаючись з даним позовом, позивач обрав спосіб захисту, який не передбачений законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч.2 ст. 20 ГК України) та договором, водночас, порушені, невизнані або оспорюванні права можуть бути захищені і у спосіб, не визначений законом або договором, тому з огляду на наявність факту оспорення прав позивача відповідачем у зобов'язальних правовідносинах та з метою усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації прав позивача, визнання зобов'язань за договором припиненими є, у даному випадку, виправданим способом захисту оспорюваного права позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, не зважаючи на наявність заяви позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю його представником взяти участь у судовому засіданні 29.01.2016 р., не застосував положення ч. 1 ст. 77 ГПК України, спростовується тим, що відповідно до п. 3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх в розумінні статті 33, 34 ГПК України доказів, які могли б стати підставою для задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рада 2" на рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29 січня 2016 року у справі №910/26624/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/26624/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

О.М. Коротун