РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016Справа №910/11880/13

За позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району»

про стягнення 4 160 656,84 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Герасименко І.В. (дов. №736 від 31.12.2015);

від відповідача - Бриль П.О. (дов. №02-Д від 04.01.2016);

ВСТАНОВИВ:

20.06.2013 Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до господарського суду м. Києва з позовом до Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі у розмірі 4 160 656,84 грн., з яких 3 843 174,15 грн. - заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, 3 423,35 грн. - інфляційних втрат, 20 316,77 грн. - 3% річних, 101 583,86 грн. - пені, 192 158,71 грн. - штрафу, а також 68 820,00 грн. - судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо повноти та своєчасності оплати вартості отриманих послуг з постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мереж згідно умов договору №05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі від 20.04.2005 року.

Рішенням господарського суду міста Києва від 31.03.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015р. у справі №910/11880/13, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.12.2015 р. рішення господарського суду міста Києва від 31.03.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.07.2015 р. у справі №910/11880/13 скасовано, а справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Згідно автоматизованої системи документообігу господарського суду міста Києва справу №910/11880/13 передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 11.01.2016 суддею Демидовим В.О. прийнято справу до свого провадження та розгляд справи призначено на 28.01.2016.

27.01.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав пояснення по справі, в яких зауважив, що ним було дотримано встановлений умовами договору порядок визначення обсягів наданих послуг та належними доказами підтверджено факт їх надання, в тому числі і обсягів поставленої питної води, що в подальшому була використана відповідачем в його господарській діяльності для надання послуг з гарячого водопостачання. Також зазначив, що факт наявності заборгованості у відповідача підтверджується наявними в матеріалах справи актами звірок розрахунків за період з 01.11.2012 по 31.03.2013.

28.01.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду також подав додаткові пояснення по справі, в яких посилався на те, що ним було надано докази перебування теплових пунктів та бойлерів на балансі у ПАТ «Київенерго», у зв'язку з чим у нього відсутній обов'язок щодо оплати вартості питної води, яка була використана для підігріву. Крім того вказав, що акти про зняття показань з приладу не місять вартісного показника, так як відповідають первинним документам для обліку лише кількісного показника споживання питної води.

У судовому засіданні 28.01.2016 судом оголошено перерву до 01.03.2016.

25.02.2016 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано заперечення на пояснення позивача.

01.03.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові пояснення у справі.

У судовому засіданні 01.03.2016 судом оголошено перерву до 09

Також 04.03.2016 позивачем через загальний відділ діловодства суду подано додаткові пояснення у справі.

В судове засідання 09.03.2016 з'явилися представники сторін.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 09.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

20.04.2005 між Відкритим акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал» (перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (позивач, постачальник) та Комунальним підприємством управління житлового господарства Шевченківського району (перейменовано в Комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району») (відповідач, абонент) укладений договір №05618/2-10 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред'явленого останнім дозволу на скид стічних вод у систему каналізацій міста Києва - приймати від нього стічні води, а абонент - здійснювати своєчасну оплату наданих послуг на умовах, визначених договором, Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 01.07.1994р. №65, та Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002р. №37.

Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.4 договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у позивача. У випадку наявності у відповідача декількох об'єктів водоспоживання облік спожитої ним води здійснюється з урахуванням показів всіх лічильників, зареєстрованих за абонентом. Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за показаннями лічильників стічних вод або за кількістю стічних вод, що надходять із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями лічильників води та /або іншими способами визначення об'ємів стоків.

Згідно з пунктами 2.2.2, 2.2.4 договору оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у 10-ти денний термін з дня направлення постачальником розрахункового документу до банківської установи абонента. У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг, зазначених у розрахунковому документі, абонент зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником розрахункового документа до банківської установи Абонента, письмово повідомити про це Постачальника та у цей же термін направити представника з обґрунтованими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити розрахунковий документ постачальника вважається безпідставною.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що в період з 01.11.2012 року по 31.03.2013 року позивачем надано, а відповідачем прийнято послуги з водопостачання та водовідведення на суму 19 267 286,40 грн. з яких сплачено 15 569 600,21 грн., в наслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 3 843 174,15 грн., яку позивач проси стягнути з останнього.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову з таких підстав.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У відповідності з приписами ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 2 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», дія цього Закону поширюється на всі суб'єкти господарювання, що виробляють питну воду, забезпечують міста, інші населені пункти, окремо розташовані об'єкти питною водою шляхом централізованого питного водопостачання або за допомогою пунктів розливу води (в тому числі пересувних), застосування установок (пристроїв), інших засобів нецентралізованого водопостачання, а також на органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, що здійснюють регулювання, нагляд і контроль за якістю питної води, станом джерел та систем питного водопостачання, а також споживачів питної води.

Споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення (ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання»).

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до норм статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст.ст. 16, 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

За приписами ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується; відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається; предметом договору енергопостачання є окремі види енергії з найменуванням, передбаченим у державних стандартах або технічних умовах.

Тобто, обрахунок обсягів спожитої води має здійснюватися на підставі показів приладів обліку, встановлених на межі балансової належності теплового пункту, та сплачуватись балансоутримувачем теплових пунктів на підставі укладеного договору.

Чинне законодавство України не розділяє послугу з постачання споживачам гарячої води (гарячого водопостачання) на окремі частини з постачання окремо теплової енергії та окремо холодної води, а встановлює, що енерговиробник та/або енергопостачальник виробляє та постачає гарячу воду; тобто, саме гаряча вода є товаром, продуктом енерговиробника та/або енергопостачальника, яку отримує споживач; при цьому, саме енерговиробник та/або енергопостачальник споживає холодну воду для вироблення гарячої води, а споживач оплачує холодну воду, яка йде на підігрів, лише у тому випадку, якщо він отримує від водопостачальника холодну воду та самостійно підігріває її до стану гарячої води.

При цьому, відповідно до пункту 3.13 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення від 27.06.2008р. № 190, суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення.

З листа Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 06.11.2014 №109/02/31-7485, наявного в матеріалах справи, вбачається, що на балансі КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» обліковуються теплові пункти, що використовуються для надання послуг з постачання гарячої води.

Крім того, в матеріалах справи наявний договір № 5 від 01.01.2009 про забезпечення надання комунальних послуг, укладений між КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» (як балансоутримувач) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради (як виконавець), за умовами п.1.1 якого балансоутримувач передав, а виконавець прийняв на себе функції вчасного та якісного надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, водовідведення для потреб споживачів.

Відповідно до п. 2.4.8 цього договору КП «ЦОС Шевченківського району» зобов'язалося укласти договори з виробниками комунальних послуг для якісного, своєчасного та безперебійного надання таких послуг безпосереднім споживачам.

Таким чином, КП «ЦОС Шевченківського району», виконуючи функції виконавця комунальних послуг, здійснював забезпечення безпосередніх споживачів послугами, в тому числі з гарячого водопостачання.

Крім того, Вищий господарський суд України у постанові від 30.10.2012 у справі №37/129-69/131-2012 за позовом ПАТ «АК «Київводоканал» до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради про стягнення заборгованості за надані, згідно умов договору №05618/2-10 від 20.04.2005, послуги з водопостачання та водовідведення зазначив, що відповідач не звільнений від обов'язку по оплаті послуг з постачання питної води, що ним була використана для надання послуг з гарячого водопостачання своїм споживачам, оскільки відповідачем здійснювалася часткова оплата вартості таких послуг.

В матеріалах справи наявний Висновок науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 31.01.2015 року №85/14, яким, серед іншого, встановлено, що при врахуванні бухгалтерського обліку КП «ЦОС «Шевченківського району», зобов'язання перед ПАТ «АК Київводоканал» підтверджені станом на 01.04.2013р. в сумі 3 680 005,90грн. (докладно див. Додаток 1 експертизи). За період 04.2013р. -05.2013р. з боку КП «ЦОС «Шевченківського району» сплачено 6 131 230,84 грн. на користь ПАТ «АК Київводоканал» по Договору №05618/2- 10 від 20.04.2005р. (докладно див. Додаток 2 експертизи). Таким чином, враховуючи вимоги пп.2.2.2. договору №05618/2-10 від 20.04.2005р., станом на 01.06.2013р. заборгованість КП «ЦОС Шевченківського району» перед ПАТ «АК Київводоканал» по Договору №05618/2-10 від 20.04.2005р. за спірний період 01.11.2012р. по 31.03.2013р. відсутня.

Разом з тим, при умові врахування облікових даних зазначених в «Розшифровках рахунків в розрізі абонентів КП ЖЕК» ПАТ «АК Київводоканал» з 01.11.2012р. по 31.03.2013р. (докладно див. в Додаток 4 експертизи), за послуги постачання гарячої води та її стоків (послуги з найменуванням «ГВ+СТ», код абонентів 10-50050, 10-50070, 10-50094, 10- 50104, 10-50151, 10-50570, 10-50970, 10-50527, 10-51005, 10-51395, 29-51238, 29-51247, 29-51440, 29-51474, 29-51542, 29-51550, 29-52089), дослідженням встановлено що до загального обсягу та вартості послуг з постачання питної води ПАТ «АК «Київводоканал» фактично включено обсяг води, що використовується на підігрів та стоки в розмірі 1760701куб.м., вартість склала 5 599 089,18грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 ГПК України висновок судового експерта для господарського суду не є обов'язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими ст. 43 цього Кодексу.

Статтею 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, висновок експерта не має переваг перед іншими засобами доказування, він також підлягає дослідженню й перевірці, а фактичні дані, що містяться в ньому, оцінюються судом за загальними правилами.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" №6 від 23.03.2012р. рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

При цьому суд зауважує, що оплата в розмірі 6 131 230,84 грн. за квітень-травень 2013 року, відображалася в розрахунках позовних вимог, що були предметом розгляду у справі №910/24625/13 про стягнення заборгованості за період з квітня по вересень 2013 року, та враховувалися як оплата саме за цей період і впливали на розмір заборгованості, що підлягала стягненню у справі №910/24625/13.

З матеріалів справи вбачається, що заявлена позивачем до стягнення заборгованість за період з 01.11.2012 року по 31.03.2013 року складається з :

- 1 761 719,02 грн. заборгованість за питну (холодну) воду та її стоки;

- 847 158,32 грн. заборгованість за приймання стоків, що утворилися від споживання питної води, що використовується для підігріву;

- 1 234 296,81 грн. заборгованість за поставлену питну воду, що використана відповідачем для підігріву.

Перевіривши наданий позивачем арифметичний розрахунок заборгованості за надані послуги з постачання холодної води та прийняття стічних вод за період з 01.11.2012 року по 31.03.2013 року з урахуванням актів зняття показів з приладу обліку (підписаних відповідачем), розшифровок рахунків абонента, в яких вказані об'єми спожитих послуг, тарифи, за якими проводилися нарахування та вартість наданих послуг, а також дебетово-інформаційні повідомлення, суд дійшов висновку про підтвердження надання абоненту послуг з водопостачання і водовідведення за вказаний період на суму 19 267 286,40 грн., з яких сплачено 15 569 600,21 грн., внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 3 843 174,15 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім того, у зв'язку із неналежним виконання зобов'язань за договором на послуги водопостачання та водовідведення, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 3 423,35 грн. - інфляційних втрат, 20 316,77 грн. - 3% річних, 101 583,86 грн. - пені, 192 158,71 грн. - штрафу.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Частиною третьою статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" передбачено, що суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують нежилі будинки і приміщення, належні їм на праві власності або орендовані ними на підставі договору, для провадження цієї діяльності за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

У відповідності до п. 4.2. договору передбачено, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по оплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився сплатити (пункт 4.6. договору).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені та штрафу) відповідно до умов пунктів 4.2 та 4.6 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача, відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором, позивачем було правомірно нараховано пеню, штраф та 3 % річних та інфляційні втрати.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (03190, м. Київ, вул. Кирпоноса, 10/8, код 31731838) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-а, код 03327664) заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 3 843 174 (три мільйона вісімсот сорок три тисячі сто сімдесят чотири) грн. 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 423 (три тисячі чотириста двадцять три) грн. 35 коп., 3% річних у розмірі 20 316 (двадцять тисяч триста шістнадцять) грн. 77 коп., пеню у розмірі 101 583 (сто одну тисячу п'ятсот вісімдесят три) грн. 86 коп., штраф у розмірі 192 158 (сто дев'яносто дві тисячі сто п'ятдесят вісім) грн. 71 коп., а також 68 820 (шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання повного тексту рішення - 14.03.2016.

Суддя В.О.Демидов