РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/30557/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «ПІВДЕНЬСХІДЕНЕРГОСЕРВІС»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКА МЕХАІЗОВАНА КОЛОНА №1»

про стягнення 359 196,34 грн.

Головуючий суддя Демидов В.О.

Судді Пригунова А.Б.

Мандриченко О.В.

Представники сторін:

від позивача - Сурник С.М.(дов. №08/15 від 01.08.2015);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «ПІВДЕНЬСХІДЕНЕРГОСЕРВІС» звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКА МЕХАІЗОВАНА КОЛОНА №1» про стягнення заборгованості за договором поставки №22/13 від 05.08.2013 у розмірі основного боргу - 191 902,40 грн., 3% річних - 8 592,47 грн., втрат від інфляції - 158 701,47 грн. та судового збору 5 387,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом невиконання відповідачем своїх зобов'язань, які випливають із договору поставки №22/13 від 05.08.2013 щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.12.2015 порушено провадження по справі №910/30557/15, розгляд справи призначено на 24.12.2015.

24.12.2015 через загальний відділ діловодства господарського суду м. Києва від позивача надійшли додаткові докази по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 24.12.2015 у зв'язку із невиконанням сторонами вимог ухвали суду від 04.12.2015 та необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 14.01.2016.

14.01.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

14.01.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові пояснення по справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.2016 р. у зв'язку із необхідністю витребування додаткових доказів, розгляд справи відкладено на 02.02.2016 р.

Письмовим відзивом на позовну заяву відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог та просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що жодного рахунку-фактури на оплату залишку від суми поставленої продукції замовник від постачальника не отримував, а зобов'язання з оплати суми основного зобов'язання в розмірі 191 902,40 грн. вважає таким, що не настало як на момент подання позову, так і на цей час, оскільки відповідач не отримував від позивача рахунку-фактури на оплату зазначеної суми.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2016 призначено колегіальний розгляд справи, у зв'язку із чим матеріали справи №910/30557/15 передано керівництву суду для визначення складу колегії суддів.

За результатами автоматичного розподілу справи №910/30557/15 визначено склад колегії суддів для розгляду справи: головуючий суддя Демидов В.О., судді Пригунова А.Б, Мандринченко О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.02.2016 колегією суддів у складі: головуючий суддя Демидов В.О., судді Пригунова А.Б., Мандринченко О.В. прийнято справу №910/30557/15 до свого провадження, розгляд справи призначено на 10.03.2016.

10.03.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду надав додаткові пояснення у справі та оригінал специфікації від 13.03.2014 на суму 408 446,50 грн.

В судове засідання 10.03.2016 з'явився представник позивача, надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача у судове засідання 10.03.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 10.03.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

05.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «ПІВДЕНЬСХІДЕНЕРГОСЕРВІС» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКА МЕХАІЗОВАНА КОЛОНА №1» (далі - замовник) було укладено договір №22/13, відповідно до умов п.1.1. якого в порядку і на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов'язується передати у власність замовника металоконструкції (далі - продукція), а замовник прийняти їх і оплатити.

Відповідно до п. 1.2 договору найменування, кількість і вартість продукції визначаються сторонами в специфікаціях, які є невід'ємними частинами цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями протягом терміну дії цього договору. Партією продукції вважається продукція, вказівки в одній специфікації (п. 1.3 договору).

За умовами п. п. 3.1, 3.2 договору ціни на продукцію встановлюються в специфікації на кожну партію продукції. Ціна продукції може бути змінена постачальником до моменту передоплати замовником окремої партії продукції в разі змін у ціновій політиці держави, збільшення відпускних цін на метал, інших умовах, що впливають на вартість продукції. Зміну ціни сторони узгоджують додатковою угодою до цього договору.

Згідно з п. п. 4.1- 4.3 договору терміни та умови поставки продукції вказані в специфікаціях, що додаються до цього договору. Постачальник повідомляє про готовність продукції повідомленням за допомогою факсимільного зв'язку. Замовник отримує готову продукцію після повного розрахунку з постачальником.

Відповідно до п. 5.2 договору приймання продукції здійснюється замовником згідно з накладною.

Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що розрахунки здійснюються в безготівковому порядку шляхом перерахування на поточний рахунок постачальника 70% передоплати на підставі виставлених постачальником рахунку на передоплату. Оплата решти суми провадиться за фактом виготовлення, згідно рахунку-фактури, протягом трьох банківських днів після повідомлення про готовність продукції, якщо інше не обумовлено в специфікаціях, які є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 8.2 договору за несвоєчасне проведення розрахунку замовник сплачує постачальнику пеню в розмірі 0,15% облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день такої несплати.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 (п. 7.1 договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2013).

Як вбачається з оригіналу специфікації від 13.03.2014 (додаток 5), підписаної уповноваженими представниками сторін та скрапленої печатками товариств, сторони домовилися, що позивач постачає відповідачу продукцію У330-2+5 на загальну суму 408 446,50 грн. Порядок розрахунків: 30% передоплати, 50% проміжний платіж, 20% за фактом відвантаження протягом 15 календарних днів. Строк поставки: 10 робочих днів з моменту надходження передоплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно специфікації від 25.03.2014 (додаток 6), підписаної уповноваженими представниками сторін та скрапленої печатками товариств, сторони домовилися, що позивач постачає відповідачу продукцію комплект конструкцій до У330-2 на загальну суму 64 557,60 грн. Порядок розрахунків: 50% передоплати, 50% за фактом відвантаження. Строк поставки: 7 робочих днів з моменту надходження передоплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Відповідно до додаткової угоди № 2 від 22.04.2014 до договору №22/13 від 05.08.2013, сторони домовилися викласти додаток 5 (специфікацію) в наступній редакції: позивач постачає відповідачу продукцію У330-2+5 на загальну суму 539 623,60 грн. Порядок розрахунків: 40% передоплати, 60% протягом 15 календарних днів з моменту відвантаження. Строк поставки: 10 робочих днів з моменту надходження проміжного авансу на розрахунковий рахунок постачальника.

На виконання умов договору позивач виготовив та поставив відповідачу металопродукцію по специфікації 5, 6 на загальну суму 604 181,20 грн., що підтверджується виставленими позивачем рахунками на оплату № 20 від 25.03.2014 та №27 від 13.03.2014, видатковими накладними №21 від 16.04.2014 на суму 64 557,60 грн. та №22 від 22.04.2014 на суму 539 623,60 грн., підписаними обома сторонами; довіреностями на отримання матеріальних цінностей №1604.4 від 16.04.2014 та №1604.3 від 16.04.2014; податковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо, наявними в матеріалах справи.

Відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 412 280,94 грн., що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача та платіжними дорученнями, наявними в матеріалах справи.

Таким чином, оскільки поставлений позивачем товар відповідач в повному обсязі не оплатив, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача основного боргу - 191 902,40 грн., 3% річних - 8 592,47 грн. та втрат від інфляції - 158 701,47 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку із простроченням виконання відповідачем зобов'язань з оплати одержаного за договором №22/13 від 05.08.2013 товару.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (ЦК України) та ст.174 Господарського кодексу України (ГК України) договір є підставою для виникнення цивільних прав і обов'язків (господарських зобов'язань).

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, попередня оплата повинна бути: по специфікації №5 - 40%, тобто 215 849,44 грн., по специфікації № 6 - 50% - 32278,80 грн.

Відповідачем 09.04.2014 перераховано позивачу попередню оплату у розмірі 32278,80 грн. та 200 000,00 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача, наявною в матеріалах справи.

Як зазначалося вище, згідно з видатковими накладними №21 від 16.04.2014 на суму 64 557,60 грн. та №22 від 22.04.2014 на суму 539 623,60 грн. позивачем відвантажено товар відповідачу.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як встановлено ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансовий облік в Україні» від 16.07.1999, зі змінами та доповненнями, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Підписана видаткова накладна є належним доказом отримання товару контрагентом (тобто - певної дії), а прийняття юридичною особою товару за видатковими накладними та часткова сплата свідчать про схвалення юридичною особою дій свого представника.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що надані позивачем видаткові накладні відповідають, як вимогам чинного законодавства, так і умовам договору на підтвердження факту поставки та прийняття товару відповідачем.

Отже матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджено, а відповідачем не спростовано факт поставки обумовленого договором товару за вказаними вище видатковими накладними та рахунками на оплату на загальну суму 604 181,20 грн., а також наявність заборгованості відповідача за поставлений товар у розмірі 191 902,40 грн. (з урахуванням часткової оплати заборгованості).

Таким чином матеріалами справи підтверджено, що заборгованість відповідача за поставлений товар складає 191 902,40 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За прострочення оплати за кожною з вказаних вище накладних позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 3% річних - 8 592,47 грн. та втрати від інфляції - 158 701,47 грн.

З положень ст. 625 Цивільного кодексу України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р.

Відповідно до листа Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць; тому умовно потрібно вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад, травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши надані позивачем розрахунки сум інфляційних нарахувань та 3 % річних, суд дійшов висновку, що розрахунки є обґрунтованими, відповідають положенням Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», умовам укладеного сторонами у справі договору, а тому вказані суми нарахувань підлягають стягненню з відповідача у заявленому позивачем розмірі.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі з покладенням на відповідача судових витрат у справі на підставі положень ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82-85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАПОРІЗЬКА МЕХАІЗОВАНА КОЛОНА №1» (01042, м. Київ, вул. Чигоріна, буд. 12, кімн. 24, код 35842232) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ БУДИНОК «ПІВДЕНЬСХІДЕНЕРГОСЕРВІС» (86430, Донецька область, м. Єнакієве, вул. Тіунова, буд. 105, код 37007478) суму основної заборгованості у розмірі 191 902 (сто дев'яносто одну тисячу дев'ятсот дві) грн. 40 коп., 158 701 (сто п'ятдесят вісім тисяч сімсот одну) грн. 47 коп. інфляційних нарахувань, 8 592 (вісім тисяч п'ятсот дев'яносто дві) грн. 47 коп. 3% річних та судовий збір в сумі 5 387 (п'ять тисяч триста вісімдесят сім) грн. 95 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складене та підписане - 14.03.2016.

Головуючий суддя В.О. Демидов

Судді А.Б. Пригунова

О.В. Мандриченко