донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.03.2016р. справа №905/2154/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4

від позивача:не з"явився
від відповідача: не з"явився
розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Дружківка, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від30.11.2015р.
у справі№905/2154/15 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовомКомунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Дружківка, Донецька область
до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» м.Дружківка, Донецька область
про зобов»язання укласти договір №56 від 01.01.2015р. на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам
ВСТАНОВИВ:

14.09.2015 року Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Дружківка, Донецька область звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до Житлово-будівельного кооперативу «Мрія» м.Дружківка, Донецька область про зобов»язання укласти договір №56 від 01.01.2015р. на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам (а.с.3-5).

Рішенням господарського суду Донецької області від 30.11.2015р. по справі №905/2154/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.104-105).

В обґрунтування прийнятого рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок того, що укладання спірного договору не є обов»язковим для відповідача, оскільки відсутні прямі вказівки Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про питну воду та питне водопостачання» та відповідач не має наміру укладати такий договір.

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Дружківка, Донецька область звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення господарського суду Донецькій області від 30.11.2015р. та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с. 115-118).

Підставами для скасування рішення апелянт вважає порушенням господарським судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне вирішення господарського спору по суті.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник вказує на те, що в силу Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» укладання договору є обов»язковим для позивача, як виробника послуг на водопостачання та водовідведення, та відповідача, як споживача цих послуг.

19.01.2016р. до Донецького апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу від 14.01.2016р., в якому останній просив у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2015р. у даній справі залишити без змін (а.с.131-132).

16.02.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання б/н, б/д про витребування доказів по справі №905/2154/15, в якому останній просить суд витребувати у відповідача докази, а саме: акт прийому-передачі житлового будинку по вул.Солідарності,55, копії балансу ЖБК «Мрія», свідоцтва про державну реєстрацію ЖБК «Мрія», статуту ЖБК «Мрія», яке колегією суддів розглянуто та відхилено у зв"язку з необгрунтованістю (а.с.139-140).

Розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №24 від 16.02.2016р., враховуючи перебування судді Ломовцевої Н.В. у відпустці, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №905/2154/15.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями сформовано наступний склад колегії: Головуючий суддя - Радіонова О.О., судді Зубченко І.В., Марченко О.А.

24.02.2016 року через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про залучення до матеріалів справи №905/2154/15 документів, в якій останній просить суд приєднати до матеріалів справи пояснення, копії довіреності, акту №56 від 23.02.2016р., банківських виписок по рахунку 6370. Заява та додані до неї документи судом розглянуті та залучені до матеріалів справи

Ухвалою суду від 24.02.2016р. розгляд справи було відкладено на 15.03.2016р. о 09-30год.

Сторони у судове засідання не з"явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про дату та час розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та правильність застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є юридичною особою (ідентифікаційний код 00191678), що підтверджено Статутом (а.с. 14-20).

Торецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» (скорочена назва Торецьке ВУВКГ КП «Компанія Вода Донбасу»), як відокремлений підрозділ підприємства позивача, не є юридичною особою та діє відповідно до Положення №30 про Торецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства Комунального підприємства «Компанія Вода Донбасу, що підтверджено також Довідкою із ЄДРПОУ (а.с.29).

Відповідач, Житлово-будівельний кооператив «Мрія» є юридичною особою (ідентифікаційний код 24066141), що підтверджено статутом та витягом з ЄДРПОУ (а.с.66-80, 63-65).

Як вбачається з матеріалів справи, 10 грудня 2014р. позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» направив відповідачу, Житлово-будівельному кооперативу «Мрія» з супровідним листом №1451-03 від 10.12.2014р. проект договору № 56 від 01.01.2015р. на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам з КП Компанія Вода Донбасу в особі Торецького ВУВКГ. Факт отримання підтверджується підписом останнього на вказаному листі (а.с.12).

Відповідач направлений проект договору не повернув, протокол розбіжностей не надіслав.

23 квітня 2015р. представнику ЖБК Мрія вручено лист № 50-03 від 21.01.2015р. про укладення договору № 56 від 01.01.2015р., до якого вдруге додавались два примірники вказаного договору (а.с.13).

Враховуючи відсутність відповіді відповідача щодо укладення договору, позивач звернувся до господарського суду із зазначеним позовом.

Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на незаконність дій позивача, які порушують права мешканців, як споживачів послуг позивача. Також, зазначив, що ЖБК Мрія не є субєктом господарювання, на який покладено обовязок щодо укладання договору. Укладення договору на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоповерховим житловим будинкам не є обовязковим для ЖБК Мрія, оскільки Закон України Про питну воду та питне водопостачання хоча і визнає, що послуги з питного водопостачання надаються на підставі договору, але не містить прямої вказівки на обовязковість його укладання.

Суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо зобовязання відповідача укласти договір на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам в редакції позивача.

Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004р. №1875-1У (далі Закон № 1875), Законом України "Про питну воду та питне водопостачання" від 10.01.2022р. №2918-Ш (далі - Закон №2918).

За приписами ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

За приписами п.7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним Кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Частиною 3 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обовязковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обовязком для субєкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обовязковості укладення договору для певних категорій субєктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (ч. 3 ст. 184 ГК України).

Разом з тим, колегія судів зазначає, що відповідач не є суб»єктом господарювання, на який покладено обов»язок щодо укладання спірного договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України №2918 «Про питну воду та питне водопостачання» послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з:

підприємства, установи, організації, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням;

підприємства, установи або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;

об'єднання співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельні кооперативи та інші об'єднання власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів;

власники будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Отже, укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, оскільки Закон України "Про питну воду та питне водопостачання" хоча і визначає, що послуги з питного водопостачання надаються на підставі договору, але не містить прямої вказівки на обов'язковість його укладання.

Таким чином, відсутність договору, який є підставою для виникнення у позивача обов'язку надавати послуги з питного водопостачання та водовідведення, надає позивачу право їх не надавати відповідній особі.

У відповідності до ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Статтею 19 Закону №1875 встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

З аналізу положень п.1 ч.3 ст.20, п.3 ч.2 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" вбачається, що укладання договору про надання житлово-комунальних послуг є обовязковим для споживача та виконавця.

Водночас, ч.3 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дозволяє виробникові послуг бути їх виконавцем, однак для виробника послуг обовязковим є укладання з виконавцем (споживачем) договору про умови надання житлово-комунальних послуг (п.1 ч.2 ст. 22 Закону).

Отже, укладання такого договору із таким субєктним складом учасників у сфері житлово-комунальних послуг є можливим і обовязковим, якщо в розглядуваних відносинах позивач як виробник одночасно здійснює функції виконавця послуг, а відповідач є балансоутримувачем житлового будинку.

З тексту договору, який позивач направляв відповідачу для укладання вбачається, 01.01.2015р. між Комунальним підприємством «Компанія «Вода Донбасу» (за договором виробник послуг централізованого водопостачання і водовідведення, далі - позивач) та Житлово-будівельним кооперативом «Мрія» (за договором споживач, далі - відповідач) був укладений договір на послуги централізованого водопостачання та водовідведення по багатоквартирним житловим будинкам №56, предметом якого є, виробник подає по своїм водопровідним мережам води питну до житлового будівництва у межах узгоджених розрахункових об»ємів з урахуванням технічних умов виробника, а споживач сплачує послуги по централізованому питному водопостачанню виробнику (п.1.1.).

Натомість за змістом вказаного договору позивач визначений як виробник послуг, а відповідач їх споживачем.

Згідно положень статті 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", що регламентують особливості укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку, укладати договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення зі споживачем (власником/орендарем/наймачем квартири) може лише виконавець.

Спірний договір не може бути укладений між позивачем та відповідачем у статусах виробника та споживача послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідно, що узгоджується із положеннями ч.ч.1,2 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання", згідно яких договір про надання послуг з питного водопостачання укладається споживачем, зокрема, з житлово-будівельними кооперативами та іншими об"єднаннями власників житла за умови, що останній (у разі перебування на його балансі будинку з внутрішньобудинковими мережами) є виконавцем таких послуг у розумінні ч. 5 ст. 19, ст. 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

В свою чергу для виконавця є обов"язковим укладання з виробником послуг договору про умови надання послуг, яким спірний договір наразі не являється.

Частина 2 ст.21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" також не встановлює обов»язку виконавця, яким у даному випадку є відповідач, укладати договір з виробником (позивачем).

Крім того, відповідач не є споживачем послуг позивача, оскільки такими споживачами є власники квартир, які зобов"язані укласти з позивачем договір на надання житлово-комунальних послуг згідно п.п.1 п.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Порядок укладання договорів встановлений ст.ст. 179-188 Господарського кодексу України.

Згідно положень ч. 2, 3 ст.181 ГК України, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

В силу ч.5 ст.181 ГК України, сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, у цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

За змістом ч.7 цієї норми, якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладання якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

Отже, частини 3, 4, 5, 7 статті 181 ГК України застосовуються у випадку, коли сторони мають намір укласти відповідний договір, але не можуть дійти згоди щодо окремих його умов. При цьому, розбіжності до суду передаються лише якщо на це є згода обох сторін, за виключенням випадку, коли договір заснований на державному замовленні або укладання якого, є обов'язковим для сторін на підставі закону або виконавцем є монополіст, на якого покладається обов'язок передати відповідний спір на вирішення суду, у разі отримання ним договору з протоколом розбіжностей, з якими він не згоден.

Відповідно до ст.187 ГК України, спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обовязковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Проте, укладання спірного договору не є обов'язковим для відповідача, оскільки відсутня пряма вказівка Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" про це, і останній не має наміру укладати такий договір.

Аналогічна позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України №5002-30/5228-2010 від 10.05.2011р., № 2/254 пд від 27.02.2010р.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач не зазначає, яким чином відмова відповідача укласти спірний договір порушує саме його права та охоронювані законом інтереси, враховуючи, що відсутність договору, який є підставою для виникнення у позивача обов"язку забезпечити подачу питної води у багатоквартирний житловий будинок, надає позивачу право його не виконувати.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2015 року у справі №905/2154/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Таким чином, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області слід залишити без змін.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» в особі Торецького виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства м.Дружківка, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2015р. у справі №905/2154/15 залишити без задоволення, а рішення господарського суду Донецької області від 30.11.2015 року у справі №905/2154/15 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.О.Радіонова

Судді І.В.Зубченко

ОСОБА_3

Надр.5 прим: 1 у справу; 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 ДАГС; 1ГС Дон. обл.