ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04.03.2016р. № 905/1033/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д., розглянувши матеріали

за позовною заявою: ОСОБА_1, м. Бровари Київської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Забота», м. Слов'янськ Донецької області

про: стягнення 14 066,92 грн.

02 березня 2016 року до господарського суду Донецької області надійшов позов ОСОБА_1, м. Бровари Київської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Забота», м. Слов'янськ Донецької області, про стягнення суми основого боргу у розмірі 9 130,18 грн., інфляційних витрат у розмірі 345,95 грн., 3% річних 4 590,79 грн. (Всього 14 066,92 грн.).

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов до висновку, що вказана позовна заява підлягає відмові у прийнятті з наступних підстав:

Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди, в тому числі - господарський суд Донецької області, розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

З огляду на вимоги статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам ст.1 ГПК України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Відповідно до ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з правовою позицією пленуму Вищого господарського суду України, викладеною в п.3.1 постанови №10 від 24.10.2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за сукупністю таких умов: участь у спорі суб'єктів господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У статті 12 Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік справ, які підвідомчі господарським судом:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів;

2) справи про банкрутство;

3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції;

4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів;

5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери;

6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів;

7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України;

8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Відтак справи, що віднесені до підвідомчості господарських судів, кваліфікуються за сукупністю предметного та суб'єктного критеріїв.

За предметним критерієм до компетенції господарських судів відносяться спори і справи, пов'язані зі здійсненням господарської діяльності.

Поняття господарської діяльності визначено у статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільства виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

За суб'єктним критерієм до компетенції господарських судів відносять спори і справи між юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та в передбачених законом випадках за участі держаних органів, органів місцевого самоврядування, інших осіб.

В поданій позовній заяві позивачем зазначений ОСОБА_1, м. Бровари Київської області.

Доданий до позовної заяви договір поставки № 44 від 01.01.2009р. був укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Бровари Київської області, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Забота», м. Слов'янськ Донецької області.

01 вересня 2014 року підприємницька діяльність ОСОБА_1 припинена, про що державним реєстратором внесені зміни до єдиного державного реєстру.

Отже, за відсутності у позивача статусу суб'єкту підприємницької діяльності, склад учасників спору не відповідає вимогам статті 1 ГПК України.

Пунктом 3.2 постанови пленуму Вищого господарського сулу України від 26.12.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку.

З урахуванням викладеного, дана справа не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства та відповідно до п.1 ч.1 ст.62 ГПК України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1, 12, п.1 ст.62, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в прийнятті позовної заяви ОСОБА_1, м. Бровари Київської області, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Забота», м. Слов'янськ Донецької області, про стягнення 14 066,92 грн.

Додаток (для позивача): позовна заява на 2 арк. та доданні до неї документи на 28 арк. та поштовий конверт.

Суддя Л.Д. Подколзіна