КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа№ 910/19829/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шевченка Е.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі Ляховенку М.Д.

За участю представників:

від позивача: Стрельникова Л.Ю.

від відповідача: Наталич А.А.

від третьої особи: не з'явився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2015р.

у справі №910/19829/15 (Мельник В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України»

до Міністерства фінансів України

третя особа Українська аграрна біржа

про визнання поруки припиненою

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шампань України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Міністерства фінансів України, третя особа Українська аграрна біржа про визнання припиненою з 31.05.2011р. поруки ТОВ Шампань України» за Угодою про реструктурування №30-04/188 від 31.12.2003р., укладеною між Міністерством фінансів України, Українською аграрною біржею та ТОВ «Шампань України».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2015р. у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Шампань України» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2015р. та задовольнити позовні вимоги.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції при застосуванні позовної давності у даній справі не було дотримано всіх вимог законодавства та не було встановлено обставини, що підлягають обов'язковому встановленню у разі застосування до позовних вимог наслідків спливу строку позовної давності; не було досліджено, чи порушені права позивача, не було надано відповідну правову оцінку доводам позовної заява, а, отже, як вказує скаржник, не встановлено, чи підлягає у даному випадку застосуванню наслідків спливу позовної давності. ТОВ «Шампань України» зазначає про те, що суд не врахував його доводи про переривання строку позовної давності. При цьому, як відзначає скаржник, строк позовної давності для вимог про визнання поруки припиненою починається з 25.10.2012р. та відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України триває до 25.10.2015р.

Відповідач - Міністерство фінансів України, надав до матеріалів справи письмові заперечення на апеляційну скаргу, за якими просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Шампань України» та залишити без змін рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2015р.

Відповідач зазначає, що оскільки зобов'язання за Угодою про реструктурування від 31.12.2003р. №130-04/188 не виконані і у позивача існує прострочена заборгованість перед державним бюджетом, то твердження позивача, що зобов'язання, а саме - порука, за Угодою припинені з 31.04.2011р. є надуманими та безпідставними. Також відповідач вказує про те, що позивач при зверненні до суду з позовною заявою про визнання поруки за Угодою порушив строки позовної давності, встановлені ст. 257 Цивільного кодексу України.

Третя особа не надала до матеріалів справи письмових пояснень щодо доводів апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.12.2015р. колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Мартюк А.І., Зубець Л.П. було прийнято до провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» та призначено її до розгляду на 01.02.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.02.2016р. продовжено строк розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» та розгляд справи відкладено на 23.02.2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.02.2016р. відповідно до ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 10.03.2016р., з огляду на необхідність надання сторонами додаткових пояснень та доказів у справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Преметом розгляду у даній справі є вимоги про визнання припиненою з 31.05.2011р. поруки ТОВ «Шампань України» за Угодою про реструктурування №30-04/188 від 31.12.2003р., укладеною між Міністерством фінансів України, Українською аграрною біржою та ТОВ «Шампань України», на підставі п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Так, Українська аграрна біржа 08.05.1996р. уклала із компанією "Кейс Корпорейшн" (США) зовнішньоторговельний контракт купівлі-продажу №6/3076 UKR на поставку сільгосптехніки на суму 72 300 000 доларів США.

Кредит на закупівлю сільськогосподарської техніки, наданий Українській аграрній біржі, був оформлений внутрішньою Кредитною угодою від 24.07.1997р. №18/03-149 між Укрексімбанком та Українською аграрною біржею, у тому числі на виконання двохсторонної кредитної угоди, укладеної між Української аграрною біржею та банком «Сос'єте Женераль» відповідно до Гарантійної структурної угоди щодо фінансування загальної вартості зовнішньоторговельного контракту.

Зовнішня кредитна угода з боку України укладена Укрексімбанком, як агентом, що діяв від імені та за дорученням Уряду України, як позичальника, Урядом України, як гарантом.

При цьому, як вбачається, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №753 «Про надання гарантій Кабінету Міністрів України та Міністерства фінансів щодо забезпечення погашення кредитів, які залучається для фінансування закупівлі Українською аграрною біржею зернозбиральних комбайнів і тракторів» з метою підтримання вітчизняних сільськогосподарських товаровиробників та забезпечення сільського господарства високопродуктивними комбайнами і тракторами, надано гарантії Кабінету Міністрів України на суму кредиту 66,3 млн. доларів США на корить Експортно-імпортного банку США в рамках Гарантійної структурної угоди від 10.05.1995р.. укладеної між Міністерством фінансів, що діяло від імені Кабінету Міністрів України, та Експортно-імпортним банком США, що діяв від імені Уряду США, за зобов'язаннями Держанвого експортно-імпортного банку України, як агента Кабінету Міністрів України згідно міжбанківьскою кредитною угодою з американським банком (з урахуванням відсотків та всіх витрат, пов'язаних з обслуговуванням кредиту), у рамках якої буде здійснюватися фінансування 85 відсоктів вартості зовнішньоторговельного контракту купівлі-продажу №6/3076 UKR від 08.05.1996р., укладеного між Українською аграрною біржею та компанією «Кейс Корпорейшен» (США), і всіх чинних додатків до цього контракту на поставку сільськогосподарської техніки на суму 72,3 млн. доларів США, 85 відсотків комісій за надання кредиту та комісій за зобов'язання, 100 відсотків страхових платежів Експортно-імпортного банку США. За цією постановою було передбачено Українській аграрній біржі за погодженням з Міністерством фінансів України укласти з Державним експортно-імпортним банком України внутрішню кредитну угоду про умови та порядок обслуговування кредитів, що залучаються для фінансування зовнішньоторговельного контракту купівлі-продажу №6/3076 UKR від 08.05.1996р., укладеного між Українською аграрною біржею та компанією «Кейс Корпорейшн», і всіх чинних додатків до цього контракту на поставку сільсьгосподарської техніки на суму 72,3 млн. доларів США, передбачивши забезпечення зобов'язань щодо поверення кредиту шляхом укладення угоди про заставу сільськогосподарської техніки, що повинна надійти згідно з контрактом, та сільськогосподарської продукції майбутніх врожаїв. Зобов'язано Українську аграрну біржу у двотижневий термін після підписання внутрішньої кредитної угоди укласти відповідні договори з користувачами техніки.

За пунктом 8 Постанови покладено на Українську аграрну біржу, за її згодою, функції державного агента із залучення кредитів для закупівлі сільськогосподарської техніки компанії «Кейс Корпорейшн», поставки її сільськогоподарським товаровибрникам та іншим суб'єктами господарювання і укладення з ними договорів купівлі-проаджу на умовах розстрочення платежу або договорів фінансового лізингу терміном на п'ять років.

Відповідно до п. 9 постанови Кабінету Міністрів України від 15.07.1997р. №753 установлено, що сільськогосподарські товаровиробники та інші суб'єкти господарювання, які отримують сільськогосподарську техніку компанії «Кейс Корпорейшен», розраховуються з Українською аграрною біржею шляхом поставки до державних ресурів продовольчого зерна за середньозваженими цінами, що фактично складаються на біржових торгах України за спотовими контрактами на момент поставки зерна, до повного погашення вартості техніки (з урахуванням сплати відсотків та всіх витрат, пов'язаних з обслуговуванням кредитів). У разі відсутності продовольчого зерна дозволено сільськогосподарським товаровиробникам та іншим суб'єктам господарювання провадити розрахунки з Українською аграрною біржею за отриману техніку непродовольчим зерном, насінням соняшнику, цукром, іншою сільськогосподарською продукцією та продуктами її переробки або грошима. Постановлено Українській аграрній біржі кошти, отримані від реалізації зазначеної продукції, а також отримані для розрахунку кошти спрямовувати до державного бюджету для погашення кредитів, наданих для придбання сільськогосподарської техніки компанії «Кейс Корпорейшен». При цьому погашення кредитів для фінансування 85 відсотків вартості зовнішньоторговельного контракту та для фінансування авансового платежу, сплата відсотків за них та всіх витрат, пов'язаних з обслуговуванням кредитів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на закупівлю зерна до державних ресурів.

Судовою колегією встановлено, що отримана за контрактом сільськогосподарська техніка Украгробіржею передавалась сільгоспвиробникам та іншим суб'єктам господарювання шляхом укладення з ними договорів фінансового лізингу терміном на п'ять років, договорів купівлі-продажу з розстроченням платежу на цей же строк тощо.

Так, на умовах Договору фінансового лізингу від 19.06.2002р. №147 Украгробіржею була передана Товариству з обмеженою відповідальністю «Шампань України» сільгосптехніка на суму 111 672,00 доларів США.

У зв'язку з тим, що ТОВ «Шампань України» неналежно виконувало умови Договору фінансового лізингу від 19.06.2002р. №147, Украгробіржа не забезпечила своєчасність погашення кредитів, а тому за кредитами виникла заборгованість.

У відповідності до ст. 16 Закону України «Про Державний бджет України на 2003 рік» Міністерству фінансів України надано в 2003р. право реструктурувати прострочену заборгованість станом на 01 січня 2003р. перед державою за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками шляхом укладання з юридичними особами - позичальниками відповідних угод у порядку та на умовах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову від 17.07.2003р. №1070 «Про укладення угод про реструктурування простроченої станом на 01.1.2003р. заборгованості юридчних осіб за кредитами, залученими державою або під державні гарантії, та бюджетними позичками».

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. №1070 визначено Міністерству фінансів разом з банками, які на підставі агентських угод або від свого імені за дорученням держави уклали угоди про надання юридичним особам - позичальниками кредитів, залучених державою або під державні гарантії, бюджетних позичок, забезпечити укладення від імені держави договорів застави з позичальниками та/або іншими заставодавцями (майновими поручителями), а також договорів поруки чи інших договорів, відповідно до яких платоспроможні треті особи (власники та співвласники позичальників, банки) беруть на себе солідарні з позичальниками зобов'язання, для забезпечення виконання зобов'язань позичальників за угодами про реструктурування заборгованості за кредитами та бюджетними позичками.

Так, з метою реструктурування простроченої заборгованості Української аграрної біржі перед державою в сумі 111 484,35 доларів США між Міністерством фінансів України, Українською аграрною біржею, як боржником, Відкритим акціонерним товариством «Шампань України», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Шампань України», як поручителем, була укладена Угода про реструктурування №130-04/188 від 31.12.2003р.

За умовами цієї Угоди Мінфін реструктурує прострочену заборгованість станом на 01.01.2003р. перед державою в сумі 111 484,30 доларів США за кредитами, наданими боржнику на умовах кредитної угоди від 24.07.1997р. №18/03-149, укладеної між Укрексімбанком від імені Кабінету Міністрів України та боржником, та кредитної угоди від 23.07.1997р., укладеної між боржником та банком «Societe General, New York Branch», а боржник погашає цю заборгованість у строки та на умовах, що визначені в Угоді.

У відповідності до п. 3 Угоди поручитель у порядку та на умовах, визначених цієї угодою, зобов'язується солідарно з боржником у повному обсязі відповідати перед Мінфіном за виконання боржником зобов'язань з цієї Угоди.

Відповідно до п. 5 Угоди Мінфін має право у разі невиконання боржником умов цієї угоди понад 90 днів оголосити суми заборгованості та/або відсотків такими, що підлягають достроковому поверненню боржником в повному обсязі разом із сумою нарахованої пені.

Згідно з п. 8 Угоди поручитель зобов'язується за письмовою вимогою Мінфіну сплатити за зобов'язаннями боржника, визначеними цією Угодою, включаючи пеню, протягом трьох банківських днів з дати отримання зазначеної вимоги.

Пунктом 9 Угоди сторони визначили порядок погашення заборгованості. Так в цьому пункті Угоди зазначено, що боржник погашає заборгованість шляхом перерахування коштів у валюті заборгованості або в національній валюті за офіційним обмінним курсом Національного банку на дату здійснення платежу на рахунки Державного казначейства в строки та обсягах, що встановлені графіком.

Згідно з графіком, який міститься в п. 9 Угоди, кінцевим днем сплати останнього платежу є 31.10.2010р.

Згідно з п. 15 Угоди у разі невиконання або виконання не в повному обсязі боржником зобов'язань за Угодою понад 90 днів несплачена сума заборгованості та/або відсотків визнається простроченою заборгованість за весь період такого невиконання або виконання не в повному обсязі, в установленому законодавством пордяку, в тому числі шляхом звернення до поручителя, звернення стягнення на предмет договору застави (майнової поруки).

Пунктом 18 Угоди встановлено, що вона набирає чинності одночасно з набранням чинності договором застави (майнової поруки), який укладається банком-агентом від імені держави з заставодавцем (майновим поручителем) щодо забезпечення виконання зобов'язань боржником за цією Угодою, та діє до повного виконання зобов'язань за цією Угодою.

Таким чином, за своєю правовою природою дана Угода від 31.12.2003р. №130-04/188 є змішаним договором, який включає в себе договір (Угоду) про реструктурування та договір поруки.

У відповідності до ст. 627 Цивільного кодексу України відповіднодо статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо іне не встановлено договором або не впливає із суті змішаного договору.

Так, ч. 1 ст. 553 Цивільного кодексу України визначає, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Стаття 559 Цивільного кодексу України встановлює спеціальні підстави для припинення договору поруки.

Основною з таких підстав є припинення основного зобов'язання, забезпечене порукою. Це означає, що порука припиняється у випадках, коли припиняється забезпечене порукою зобов'язання (ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України.

Частина 4 ст. 559 Цивільного кодексу України передбачає, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Таким чином, ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою для припинення поруки є закінчення строку договору поруки. При цьому, якщо такий строк не встановлено, то порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як встановлено вище, в пункті 18 Угоди про реструктурування, яка є змішаною та містить елементи договору поруки, передбачено, що вона діє до повного виконання зобов'язань за цією Угодою.

Тобто, це означає, що як дія договору про реструктурування, так і дія договору поруки, визначені до повного виконнаня зобов'язань за Угодою.

За таких обставин, твердження позивача про те, що строк поруки не був встановлений сторонами в Угоді про реструктурування, не відповідає дійсності та умовам цієї Угоди про реструктурування.

З огляду на те, що в матерілах справи відсутні докази того, що зобов'язання за Угодою виконані у повному обсязі, то немає підстав стверджувати про закінчення дії договору поруки, а отже і припинення самої поруки.

Враховуючи вказане, немає підстав для застосування ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України.

До того ж, згідно зі ст. 17 Бюджетного кодексу України прострочена заборгованість суб'єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету (включаючи плату за користування такими кредитами (позиками) та пеню) стягується з такого суб'єкта господарювання органами доходів і зборів, що є органами стягнення такої заборгованості у порядку, передбаченому Податковим кодексом України або іншим законом, включаючи погашення такої заборгованості за рахунок майна цього суб'єкта господарювання.

Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості суб'єкта господарювання перед державою не поширюється.

Отже, компетенція на звернення до суду з позовом про стягнення простроченої заборгованості згідно ст. 17 Бюджетного кодексу України визначена за оргнами доходів і зборів, як на орган стягнення.

Як вбачається, Арцизька міжрайонна державна податкова інспекція Одеської області звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ «Шампань України» про стягнення простроченої заборгованості на користь Державного бюджету України.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.04.2012р. у справі №30-24/17-3458-2011 у задоволенні позову Арцизької міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області відмовлено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2012р. рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2012р. у справі №30-24/17-3458-2011 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.10.2012р. у справі №30-24/17-3458-2011 рішення Господарського суду Одеської області від 19.04.2012р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 10.07.2012р. скасовано в частині відомови у задоволенні позовних вимог Арцизької міжрайонної державної податкової інспекції Одеської області та справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

На даний час справа №30-24/17-3458-2011 знаходиться на розгляді в Господарському суді Одеської області та зупинена до розгяду даної справи №910/19829/15.

У відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 2 ст. 34 ГПК України містить відомий процесуальному праву принцип допустимості доказів (засобів доказування). Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Враховуючи те, що позивачем не доведено належними засобами доказування обставин та підстав, з якими закон пов'язує припинення поруки, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Щодо заявленого відповідачем застосування строків позовної давності до вимоги позивача, судова колегія зазначає наступне.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявленою стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В п. 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначається, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

За таких обставин, судова колегія відмічає, що мотивами відмови у задоволенні позовних вимог є їх необгрунтованість та відсутність порушеного права та охоронюваного законом інтересу особи, що подала позов.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2015р. у справі №910/19829/15 залишити без змін.

3. Справу №910/19829/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя Е.О. Шевченко

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець