РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/31366/15

За позовом: дочірнього підприємства "СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ "ЛІФТ - 3";

до: національного технічного університету України "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ";

про: стягнення 20.333,01 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Харченко М.О. - за довіреністю від 24.06.2015 № б/н;

відповідача: Казьмірова І.В - за довіреністю від 01.03.2016 № 87.

С У Т Ь С П О Р У:

Дочірнє підприємство "СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ "ЛІФТ - 3" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до національного технічного університету України "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ" про стягнення з останнього заборгованості в сумі 20.333,01 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі укладеного між сторонами спору договору від 16.02.2012 № 82/12, позивач виконав роботи, які відповідач прийняв, але не оплатив, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 20.333,01 грн, з яких: 11.075,52 грн - основна заборгованість, 3 % річних в сумі 939,51 грн та 8.317,98 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2015 порушено провадження у справі № 910/31366/15. Розгляд даної справи призначено судом на 20.01.2016.

В судовому засіданні 20.01.2016 оголошено перерву до 08.02.2016.

Господарський суд міста Києва, в порядку передбаченому ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою від 08.02.2016 відклав розгляд даної справи на 22.02.2016.

Ухвалою від 22.02.2016 господарським судом міста Києва продовжено строк розгляду спору та оголошено перерву до 14.03.2016.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю з тих підстав, що останнім на виконання укладеного між сторонами спору договору від 16.02.2012 № 82/12 своєчасно проведено всі необхідні розрахунки з позивачем за надані послуги.

В судовому засіданні 14.03.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між дочірнім підприємством "СПЕЦІАЛІЗОВАНЕ РЕМОНТНО-БУДІВЕЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ "ЛІФТ - 3", як виконавцем, (далі - позивач) та національним технічним університетом України "КИЇВСЬКИЙ ПОЛІТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ", як замовником, укладено договір від 16.02.2012 № 82/12 (далі - Договір), у відповідності до предмету якого позивач зобов'язується у березні - грудні 2012 надати відповідачу послуги, зазначені в додатку № 1 до Договору, а відповідач прийняти та оплатити такі послуги на умовах Договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору, сума визначена у Договорі становить 180.000,00 грн.

Пунктом 3.4 Договору передбачено, що сума визначена у Договорі складається з загальної ціни фактично наданих позивачем послуг, які підтверджуються актами виконаних робіт та визначається додатком № 2 до Договору.

Згідно з п. 4.1 Договору розрахунки проводяться шляхом оплати відповідачем фактично наданих послуг, на підставі актів виконаних робіт, з відстрочкою платежу до 20 календарних днів.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду.

Положеннями ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Так, позивач, виконуючи взяті на себе зобов'язання за Договором та на його умовах, надав відповідачу послуги, а відповідач їх отримав, що підтверджується актами здачі-приймання робіт, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток (засвідчені копії вказаних актів наявні в матеріалах справи).

Спір між сторонами судового процесу, як стверджує позивач, виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання з оплати наданих послуг, а саме: за актами № 2029, 2309, 2318, 2317, 2315, 2314, 2313, 2312, що призвело до звернення позивача до господарського суду за захистом порушеного права шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 20.333,01 грн, з яких: 11.075,52 грн - основна заборгованість, 3 % річних в сумі 939,51 грн та 8.317,98 грн - інфляційні втрати.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Відповідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

З поданого представником відповідача відзиву на позов та додатково доданих до матеріалів справи документів вбачається, що відповідачем проведені оплати наданих позивачем послуг за Договором наступним чином:

-за актом № 2029 - платіжне доручення від 18.12.2012 № 104922 на суму 383,59 грн;

-за актом № 2318 - платіжне доручення від 12.12.2012 № 27019 на суму 501,35 грн;

-за актом № 2317 - платіжне доручення від 17.12.2012 № 6008 на суму 826,06 грн;

-за актом № 2315 - платіжне доручення від 13.12.2012 № 31769 на суму 413,03 грн;

-за актом № 2313 - платіжне доручення від 13.12.2012 № 318509 на суму 1.002,70 грн;

-за актом № 2314 - платіжне доручення від 13.12.2012 № 19820 на суму 457,19 грн;

-за актом № 2309 - платіжне доручення від 14.12.2012 № 66938 на суму 6.077,93 грн;

-за актом № 2312 - платіжне доручення від 25.12.2012 № 28666 на суму 1.489,32 грн.

Приписами статті 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, предмет спору в частині позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором в сумі 11.075,52 грн був відсутній до порушення провадження у даній справі, відтак, зазначена обставина тягне за собою відмову в позові у вказаній частині.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 939,51 грн та 8.317,98 грн - інфляційних втрат задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від позовної вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості за Договором.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з вимогами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 33, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18 березня 2016 року

Суддя С.В. Балац