ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10.03.2016р. Справа № 905/506/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових

сплавів", , м.Донецьк

до відповідача Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1",

, м.Вугледар

про стягнення 3% річних в сумі 8937,29 грн. та інфляції в сумі 80336,38 грн.

Суддя Левшина Г.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - по дов.

від відповідача: не зявився

В засіданні суду брали участь:

СУТЬ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів", м.Донецьк, позивач, звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", м.Вугледар, про стягнення трьох процентів річних в сумі 8937,29 грн. та інфляції в сумі 80336,38 грн.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №19-06-6 від 19.06.2009р. в частині повної та своєчасної оплати вартості отриманої продукції, що встановлено рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177.

Відповідач надав відзив на позовну заяву від 19.02.2016р. №426, в якому позовні вимоги не визнав, посилаючись на неправомірне нарахування позивачем інфляції та трьох процентів річних, у звязку із погашенням відповідачем основного боргу.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

25.05.2010р. рішенням господарського суду Донецької області по справі №8/177 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „Ресурсенерготрейд, м.Донецьк (правонаступником прав та обовязків якого згідно з наданими до справи матеріалами є Товариство з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів", м.Донецьк) до Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1, м.Вугледар про стягнення заборгованості у розмірі 99303 грн. 32 коп., пені в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 8242 грн. 19 коп. задоволені повністю: стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 99303 грн. 32 коп., пеню в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., суми інфляційних витрат у розмірі 8242 грн. 19 коп.; витрати по сплаті державного мита в сумі 1195 грн. 10 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. 00 коп.

Згідно вказаного рішення суду встановлено, що 19.06.2009р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №19-06-6, згідно якого позивач зобовязався передати у власність відповідача, а відповідач прийняти та оплатити у відповідності з умовами цього договору продукцію. При цьому, найменування, кількість, ціна, строки оплати, строки та умови поставки продукції вказані у специфікаціях, які є невідємною частиною цього договору.

Як встановлено судом, сторонами була підписана специфікація до договору №19-06-6 від 19.06.2009р., за змістом якої позивач зобовязався поставити відповідачу у серпні 2009 року продукцію на загальну суму 99303 грн. 32 коп., з урахуванням ПДВ, а відповідач прийняв на себе обовязок оплатити вказану продукцію протягом 10 днів по факту поставки товару.

Відповідно до п.2.3 укладеного між сторонами договору №19-06-6 від 19.06.2009р., датою поставки позивачем відповідачу продукції вважається дата підписання відповідної накладної (акту приймання-передачі).

На виконання умов вказаного договору позивач поставив відповідачу продукцію на суму 99303 грн. 32 коп., що підтверджувалось накладною №0826102 від 26.08.2009р. та актом приймання-передачі від 26.08.2009р., які були підписані сторонами без зауважень і заперечень.

Враховуючи положення укладеного договору та приймаючи до уваги підписання сторонами зазначеної вище накладної та акту приймання-передачі, суд дійшов висновку щодо належного виконання позивачем обовязку по поставці Державному підприємству „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 продукції на загальну суму 99303 грн. 32 коп.

Як вказувалося вище, згідно п.3 специфікації до договору №19-06-6 від 19.06.2009р. відповідач повинен оплатити отриманий від позивача товар протягом 10 днів по факту поставки товару, а саме до 06.09.2009р.

Проте, як було встановлено судом, свої зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати позивачу грошових коштів в сумі 99303 грн. 32 коп. відповідач не виконав, внаслідок чого рішенням суду від 25.05.2010р. по справі №8/177 стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 99303 грн. 32 коп., пеню в сумі 10094 грн. 96 коп., 3% річних в сумі 1869 грн. 10 коп., інфляцію в сумі 8242 грн. 19 коп., витрати по сплаті державного мита в сумі 1195 грн. 10 коп.; витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 236 грн. 00 коп.

Відповідно до ч.5 ст.124, п.9 ст.129 Конституції України, ст.115 Господарського процесуального кодексу України судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обовязковому виконанню на всій території України.

Згідно приписів ст.35 Господарського процесуального кодексу України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 25.05.2010р. по справі №8/177 встановлений факт наявності у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 99303,32 грн. та порушення відповідачем строків виконання грошового зобовязання, тому ці факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.35 Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов'язання та її приписи підлягають застосуванню тільки у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов'язання.

Згідно п.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

В звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань, позивачем на підставі ст.625 Цивільного кодексу України нараховано та предявлено до стягнення з відповідача за період з 01.10.2013р. по 31.12.2015р. інфляцію в сумі 80336,38 грн. та три проценти річних в сумі 8937,29 грн. за період з 03.02.2013р. по 03.02.2016р.

За висновками суду, розрахунок суми трьох процентів річних є аріфметично вірним, відповідає законодавству та доведений фактичними обставинами справи.

Твердження відповідача щодо погашення заборгованості перед позивачем в сумі 90303,32 грн. судом до уваги не прийняті, виходячи з того, що вказані обставини не доведені відповідачем.

Зокрема, згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України встановлений принцип господарського судочинства, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень.

Таким чином, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

При цьому, принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

З урахуванням викладеного, посилаючись на відповідні обставини згідно норм ст.ст.4-3, 33, 123 Господарського процесуального кодексу України сторона має довести наявність цих обставин відповідними доказами.

Всупереч вимог ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України відповідачем відповідних належних доказів погашення заборгованості перед позивачем до матеріалів справи не надано.

Посилання відповідача на знищення документів, що підтверджують погашення боргу, у звязку із закінченням строку їх зберігання суд не враховує.

Так, з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

При цьому, статтею 38 Господарського процесуального кодексу України надане право стороні у разі неможливості самостійно надати докази подати клопотання про витребування таких доказів судом.

Відповідачем відповідного клопотання щодо витребування судом у банківської установи відсутніх у відповідача доказів про сплату коштів заявлено не було.

Одночасно, позивачем до справи додано засвідчені копії постанов про відкриття виконавчого провадження щод виконання рішення суду по справі №8/177, а також довідку, підписану директором підприємства, згідно якої станом на 09.03.2016р. заборгованість в сумі 99303,32 грн. відповідачем не сплачена.

За таких обставин, враховуючи, що позов повністю доведений позивачем та обгрунтований матеріалами справи, виходячи з того, що заперечення відповідача проти позову є недоведеними, позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляції в сумі 80336,38 грн. та трьох процентів річних в сумі 8937,29 грн. підлягають задоволенню в повній сумі.

Клопотання, що надійшло на адресу суду 23.02.2016р., Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1, м.Вугледар про обєднання в одне провадження семи справ судом залишено без задоволення як необгрунтоване.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-3, 33, 35, 43, 49, 58, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів", м.Донецьк до Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1, м.Вугледар про стягнення трьох процентів річних в сумі 8937 грн. 29 коп. та інфляції в сумі 80336 грн. 38 коп. задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства „Шахтоуправління „Південнодонбаське №1 (85670 Донецька область, м.Вугледар, вул.Магістральна, буд.4, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донецький завод кольорових сплавів" (83058 м.Донецьк, вул.Майська, буд.66, ) три проценти річних в сумі 8937 грн. 29 коп. та інфляцію в сумі 80336 грн. 38 коп., судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 10.03.2016р. оголошено повний текст рішення.

Суддя Г.В. Левшина