РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/33116/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс»

До Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича

Третя особа ОСОБА_2

Про застосування наслідків недійсності правочину

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача Кохановський В.С., довіреність № 09/05-27 від 17.02.2016

від третьої особи не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі «Енергобанк» Брайка Станіслава Анатолійовича (далі - відповідач) про застосування наслідків недійсності правочину.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що на думку позивача спірний договір № 1205-16 від 10.05.2012р. було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, а тому, на його думку, він підлягає визнанню недійсним.

Ухвалою суду від 11.01.2016р. порушено провадження у справі № 910/33116/15 та призначено розгляд на 25.01.2016р.

22.01.2016 р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

25.01.2016 р. представники позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд відклав судовий розгляд справи на 12.02.2016р.

11.02.2016р. відповідач подав через канцелярію суду відзив на позов.

12.02.2016р. позивач подав через канцелярію суду про залучення до участі у справі третьої особи, а саме поручителя за кредитним договором № 1205-16 від 10.05.2012р.

12.02.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, просив суд залучити до участі у справі третьої особи.

Представник відповідача заперечив проти позову та проти задоволення клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

Суд задовольнив клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі третьої особи - ОСОБА_2.

Сторонами заявлено клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд задовольнив клопотання сторін, продовжив строк вирішення спору та відклав судовий розгляд справи на 11.03.2016р.

25.02.2016р. відповідач подав через канцелярію суду документи по справі.

11.03.2016р. представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Представник третьої особи підтримав позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 14.03.2016р.

14.03.2016р. представники позивача та третьої особи у судове засідання не з'явились, про причини своєї відсутності суд не повідомили.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» (надалі - Позивач) та Публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (надалі - Відповідач, Банк) було укладено договір про надання кредитної лінії № 1205-16 (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач надає позивачу у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти (кредит).

На момент укладення Договору сторони погодили, що кредит надається у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії для поповнення оборотних коштів Позивача з лімітом заборгованості у розмірі 21 500 000,00 грн. з терміном користування цим кредитом до 10 вересня 2012 року та процентною ставкою - 10 процентів річних (п.п. 1.2.-1.4., 1.6. Договору). Окрім процентів за користування Кредитом Позивач сплачує Відповідачу комісію. Розмір комісії згідно п. 1.5. Договору та Додатку 2 до Договору склав 191 350,00 грн. (0,89 % від ліміту кредитування). Як передбачено п. 1.7. Договору, надання коштів за Договором здійснюється після надходження письмових заяв Позивача відповідно до графіку зменшення ліміту кредитування, який наведено в Додатку 1 до Договору, протягом трьох банківських днів шляхом перерахування Відповідачем коштів за реквізитами Позивача, вказаними в його письмовій заяві.

Пізніше сторонами укладалися додаткові угоди до Договору, зокрема: №1 від 10 вересня 2012 року; №2 від 30 січня 2013 року; №3 від 22 квітня 2013 року; №4 від 19 червня 2013 року; №5 від 19 липня 2013 року; №6 від 01 жовтня 2013 року; №7 від 27 січня 2014 року; №8 від 05 червня 2014 року; №9 від 27 жовтня 2014 року.

25.05.2012 року Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» було прийнято рішення отримати у ПАТ «Енергобанк» кредит в національній валюті України в сумі, що не перевищує еквівалент 2700000,00 грн. доларів США, на строк та під відсоткову ставку на розсуд директора ТОВ "Вердикт Фінанс", що було оформлено протоколом загальних зборів № 06-04/12 (далі- протокол загальних зборів). Як стверджує позивач згідно поданого позову, директор ТОВ «Вердикт Фінанс», укладаючи від імені Позивача спірний Договір з Відповідачем, вийшов за межі повноважень, наданих протоколом загальних зборів

Так, окрім сплати відсотків за користування кредитом , договором та додатковими угодами до нього, які є його невід'ємними частинами, передбачена сплату комісійних платежів (п. 1.5. Договору, Додаток №2 до Договору, п.3 додаткової угоди № 5 до Договору, п. 3 додаткової угоди № 6 до Договору, п. 4 додаткової угоди №7 до Договору, п. 4 додаткової угоди № 8 до Договору, п. 3 додаткової угоди №9 до договору) .

Позивач вважає, що оскільки загальними зборами не передбачено надання повноважень директору на взяття зобов'язання по сплаті комісійних платежів, ОСОБА_4 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для укладення Договору та додаткових угод до нього, які передбачають сплату Позивачем комісійних платежів, а тому згідно поданого позову позивач просив суд застосувати наслідки недійсності договору про надання кредитної лінії № 1205-16 від 10.05.2012р., укладеного між позивачем та відповідачем.

Суд дослідивши докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 р. № 115, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича строком на 1 рік з 12 червня 2015 р. до 11 червня 2016 р. включно. В подальшому, рішенням виконавчої дирекції Фонду № 136 від 14.07.2015 р. відсторонено від виконання обов'язків уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Ільчука Олександра Павловича, і призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» Брайка Станіслава Анатолійовича.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012, № 4452-VI (далі - Закон) - «Цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Відповідно до п. 3, 4, 5-4, 6, 6-2, 10, 12, 17 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" - нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:

5-4) кредитор - юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань;

6) ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства;

16) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом;

17) уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку».

Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормативно-правовими актами під час здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Відповідно до ч. 8 Перехідних Положень зазначеного Закону вказано, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, для правовідносин, що виникають під час дії тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отже, всі вимоги до банку щодо його майнових зобов'язань, задовольняються виключно в рамках дії ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

До того ж, відповідно до постанови Правління НБУ від 11 червня 2015 р. № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 р. № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЕНЕРГОБАНК».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» до категорії неплатоспроможних» керуючись пунктом 2 частини п'ятої статті 12 та статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12.02.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила:

1) Розпочати з 13 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

2) Тимчасову адміністрацію запровадити строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно.

Рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12.06.2015р. № 115 було запроваджено процедуру ліквідації ПАТ «Енергобанк» з 12.06.2015р.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що з дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування технологічного циклу конкретних операцій у разі. якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до абз. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вказано, що банківська діяльність - залучення у вклади грошових коштів фізичних і юридичних осіб та розміщення зазначених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, відкриття і ведення банківських рахунків фізичних та юридичних осіб.

Згідно ч. 9, 10 ст. 17 Закону України «Про банки і банківську діяльність» забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії. Особи, винні у здійсненні банківської діяльності без отримання банківської ліцензії, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законом».

Тобто, з дня запровадження у ПАТ «ЕНЕРГОБАНК» тимчасової адміністрації та до повної ліквідації, Банк не має права здійснювати ведення рахунків фізичних та юридичних осіб, тобто фактично позбавлений права виконувати будь-які операції по рахунках власних клієнтів, у тому числі здійснювати будь-які перерахування/зарахування на рахунки ТОВ «Вердикт Фінанс».

Згідно ч. 1, 4 ст. 2016 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину. які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.2 ст. 208 ГК України, у разі визнання недійсним зобов'язання з інших підстав кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за зобов'язанням, а за неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість грошима, якщо інші наслідки недійсності зобов'язання не передбачені законом.

Пунктом 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» встановлено, правочини, які не відповідають вимогам закону, не породжують будь-яких бажаних сторонам результатів, незалежно від волі сторін та їх вини у вчиненні незаконного правочину. Правові наслідки таких правочинів настають лише у формах, передбачених законом, - у вигляді повернення становища сторін у початковий стан (реституції).

Крім того ч. 1 ст. 10571 ЦК України передбачено, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

З наведеного можна прийти до висновку, що законодавством чітко встановлено в якій саме формі застосовуються правові наслідки недійсності правочину, а саме шляхом поновлення порушених майнових прав, приведення їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, тобто повернення або відновлення матеріальних цінностей у натурі - тих же самих, або подібних, або речей такої самої вартості. Тому позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс», щодо перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 1205-16 від 10.05.2012, як форма застосування наслідків недійсності правочину, не відповідають вимогам чинного законодавства, а тому не підлягають задоволенню.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 17.03.2016р. )

Суддя В.І.Мельник