РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/2933/16

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах»
доПублічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»
простягнення 6 059,60 грн.
Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача:Петренко С.В. (дов. №Э.37.7.00/д-971 від 20.01.2015 р.);
від відповідача:Чала І.М. (дов. №08-03-25/134-15 від 20.05.2015 р.);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (надалі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (надалі - ПАТ «НАСК «Оранта») про стягнення 6 059,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «СК «Інгосстрах» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №NKH0CPS-14AS2RN від 28.11.2014 р. внаслідок настання страхової події дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України «Про страхування» та статтей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким скоєно ДТП, застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс серії АІ №3963202), а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.02.2016 р. порушено провадження у справі №910/2933/16, розгляд справи призначено на 15.03.2016 р.

15.03.2016 р. представником відповідача через загальний відділ суду було подано відзив на позовну заяву згідно із змістом якого ПАТ «НАСК «Оранта» не заперечує проти заявлених позовних вимог.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 15.03.2016 р. з'явились, надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні 15.03.2016 р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судовому засіданні складався протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.11.2014 р. між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Автокредит плюс» (страхувальник) укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №NKH0CPS-14AS2RN (надалі - «Договір»).

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, ДТП.

Строк дії договору встановлено з 29.11.2013 р. по 28.11.2015 р.

24.09.2015 р. близько 23 год. 30 хв. по вул. Передовій, 52-г в м. Миколаєві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі застрахованого автомобіля марки «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, а саме: ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом - автомобілем «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпеці маневру та здійснив зіткнення з автомобілем «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою Центру безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем (підпорядкованого ДДАІ) при МВС України відділу з обслуговування Миколаївської області.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2015 р. в адміністративній справі №3/489/1696/2015 встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 2.3 (б), 10.9 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

25.09.2015 р. власник застрахованого транспортного засобу «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату йому страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту №NKH0CPS-14AS2RN від 28.11.2014 р.

Згідно звіту №221/10/2015 від 25.09.2015 р., складеного суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 (Сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №16779/14 від 05.08.2014 р.) вартість матеріального збитку, що дорівнює розміру відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого автомобілю «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 12 188,50 грн. (без ПДВ).

21.10.2015 р. позивачем був складений та підписаний страховий акт №И-1064, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 6 569,60 грн.

На підставі складеного страхового акту №И-1064 від 21.10.2015 р., ПрАТ «СК «Інгосстрах», виконуючи свої зобов'язання за Договором добровільного страхування наземного транспорту №NKH0CPS-14AS2RN від 28.11.2014 р., сплатило своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 6 569,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3489 від 22.10.2015 р.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до ПрАТ «СК «Інгосстрах» перейшло в межах суми 6 569,60 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ОСОБА_3 як власником цього транспортного засобу, оскільки зворотного суду не доведено.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3, як власника автомобіля «ГАЗ 31029», реєстраційний номер НОМЕР_2, застрахована ПАТ «НАСК «Оранта» згідно із полісом серії АІ №3963202 строк дії якого з 06.11.2014 р. по 05.11.2015 р.

Спеціальним законом, що регулює питання виплати страхового відшкодування за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та яким керується страховик цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи

При цьому, за умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс серії АІ №3963202) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 510,00 грн.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Lexus LS», реєстраційний номер НОМЕР_1, складає 12 188,50 грн. (без ПДВ), а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми, а саме 6 569,60 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії АІ №3963202 розміри лімітів відповідальності та франшизи (510,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 6 059,60 грн. (6 569,60 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 510,00 грн. (франшиза) = 6 059,60 грн.).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України №23/279 від 28.08.2012, №910/17223/13 від 04.11.2014 та інших.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з покладенням судового збору на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-д; ідентифікаційний код 00034186) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 32, ідентифікаційний код 33248430) суму страхового відшкодування у розмірі 6 059 (шість тисяч п'ятдесят дев'ять) грн. 60 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано - 16.03.2016 р.

Суддя В.О. Демидов