РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/8743/15-г
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Енбра"

до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва"

про стягнення 32 984,85 грн.

Представники сторін:

від позивача: Мелешкевич Т.М. - представник за довіреністю № б/н від 20.08.2015 року;

Гарницький П.П. - представник за довіреністю № б/н від 20.08.2015 року;

Данильченко І.П.- директор;

від відповідача: Науменко С.В. - представник за довіреністю № 03 від 01.03.16 року.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енбра" звернулось до господарського суду міста Києва із позовом до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" про стягнення 32 984,85 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих послуг за договором №11 надання послуг з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії від 23.01.2013 року.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.06.2015 року у справі №910/8743/15-г у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Енбра" до комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" про стягнення 32 984,85 грн. відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Рішення господарського суду м. Києва від 22.06.2015 року у справі №910/8743/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 року касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Енбар" задоволено частково. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.10.2015 року та рішення господарського суду міста Києва від 22.06.2015 року у справі №910/8743/15-г - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду м. Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду м. Києва №04-23/2259 від 24.12.2015 року, відповідно до п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, було призначено повторний автоматичний розподіл справи №910/8743/15-г.

В результаті зазначеного автоматичного розподілу справу №910/8743/15-г передано на новий розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 25.12.2015 року справу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 01.02.2016 року.

01.02.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва відповідач подав відзив на позовну заяву.

У судовому засіданні 01.02.2016 року представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору на п'ятнадцять днів.

Представники позивача не виконали вимоги ухвали суду від 25.12.2015 року.

В судовому засіданні оголошено перерву до 14.03.2016 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.02.2016 року задоволено клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів. Продовжено строк розгляду справи на п'ятнадцять днів.

09.03.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" надійшло клопотання про залучення до участі у справі третьої особи.

11.03.2016 року до загального відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про фіксацію судового процесу, а також 14.02.2016 року надійшли заперечення на позов з урахуванням позиції ВГСУ викладеної в постанові суду від 15.12.2015 року.

В судовому засіданні 14.03.2016 року представником позивача подано документи по справі.

Представник відповідача підтримав подане клопотання про залучення третьої особи.

Представники позивача заперечували.

Суд відмовив в задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи у зв'язку з його необґрунтованістю.

Представники позивача підтримали позовні вимоги, просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково.

Частина 1 статті 202 ЦК України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23.01.2013 року між комунальним підприємством "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Енбра " (виконавець) укладено договір №11 з надання послуг з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії.

Відповідно до п.1.1 договору, виконавець зобов'язується надати послуги з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії, а замовник - прийняти і оплатити такі послуги відповідно до умов цього договору.

Згідно з ч.1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Найменування послуг: послуги з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії (надалі - послуги).

Обсяг надання послуг визначається відповідно до переліку вузлів обліку теплової енергії, зазначених у додатку №1 (п.1.2 договору).

Додатковою угодою №1 від 10.02.2014 року до договору про надання послуг з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії №11 від 23.01.13 року, сторони внесли зміни до договору, а саме п.3.3, 10.1 в наступній редакції:

П.3.3 загальна вартість договору становить 230 684,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 38 447,33 грн.

П.10.1 договір набирає чинності з 23.02.3013 року і діє до 31.12.2014 року, а в частині проведення взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

Відповідно до п.5.1 договору, місце надання послуг - м. Київ, Дарницький район.

Виконавець щомісяця протягом дії договору здійснює технічне обслуговування приладів обліку теплової енергії та вживає всі заходи щодо зняття показань приладів теплової енергії згідно з додатком 31 до цього договору.

Пунктом 5.4 договору передбачено, що виконавець надає замовнику підписані уповноваженою особою ТОВ «Євро-реконструкція» відомості обліку споживання теплової енергії та до 3 числа наступного за звітним місяцем надає замовнику акти виконаних робіт, у яких зазначена кількість приладів обліку теплової енергії, відомості на які надані для розрахунків до ТОВ «Євро-реконструкція». Сторони протягом 3 днів, після надання актів, підписують акти про виконані послуги.

Позивачем зазначено, що ним за період з серпня 2014 по грудень 2014 року надані послуги за договором на загальну суму 30 300,00 грн., що підтверджується довідками про вартість виконаних підрядних робіт форми №КБ-3 та актами приймання виконаних будівельник робіт, а саме:

- №ОУ-34 за серпень 2014 року від 27.08.2014 року на суму 5 252,00 грн.

- №ОУ-39 за вересень 2014 року від 23.09.2014 року на суму 4 646,00 грн.

- №ОУ-54 за жовтень 2014 року від 28.10.2014 року на суму 4 848,00 грн.

- №ОУ-62 за листопад 2014 року від 25.11.2014 року на суму 10 706,00 грн.

- №ОУ-68 за грудень 2014 року від 29.12.2014 року на суму 10 100,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що вищезазначені акти приймання виконаних будівельних робіт не були підписані відповідачем, а підписані тільки представником ТОВ «Енбра».

20.08.2014 року відповідач листом № 45/1738 повідомило ТОВ «Енбра» про те, що з серпня по грудень 2014 року показники будинкових засобів обліку теплової енергії на гаряче водопостачання знімати не потрібно. Про зняття показників тепло лічильників на опалення, які знаходяться на балансі КП «ДЗ з УЖГ Дарницького району м. Києва» буде повідомлено додатково.

Листом вих. № 45/1755 від 22.08.2014 року відповідач повідомив позивача про те, що у зв'язку з прийняттям Верховною Радою України 10.04.2014 року Закону України № 1198-VII, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» теплопостачальні організації ПАТ «Київенерго» та ТОВ «Євро-Реконструкція», як виконавці послуг, з 01.07.2014 року укладають прямі договори з населенням на послуги з теплопостачання та не проводять нарахувань по тепловій енергії комунальному підприємству «Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва». Оскільки теплопостачальні організації проводять розрахунки за послуги з опалення та гарячого водопостачання напряму з власниками житлових та нежитлових приміщень в житлових будинках, то вони самі й забезпечують облік спожитої теплової енергії.

З листів вих. №45/1777 від 26.08.2014 року, №45/2151 від 27.10.2014 року, №45/220 від 03.11.2014 року, №45/2451 від 25.11.2014 року, №45/2789 від 22.12.2014 року, №45/2886 від 30.12.2014 року відповідача вбачається, що ним відомості про зняття показників тепло лічильників та акти виконаних робіт за оспорюваний період повернуті позивачу без підпису з посиланням на прийнятий Верховною Радою України 10.04.2014 року Закону України № 1198-VII.

Замовник зобов'язаний приймати надані послуги згідно з актом виконаних робіт (п.6.1.2 договору).

Відповідно до п.4.2 договору, підставою для здійснення оплати за послуги, що надаються у відповідності до договору є підписаний сторонами акт виконаних робіт.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Замовник зобов'язаний поводити оплату наданих послуг щомісячно, протягом 10 банківських днів з моменту підписання сторонами актів виконаних робіт (п.4.3 договору).

Відповідно до пунктів 6.1.1 та 6.1.3 договору замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати за надані послуги та сплатити вартість послуг у порядку, передбаченому договором.

Відповідач у запереченнях на позов з урахування позиції ВГСУ викладеної в постанові суду від 15.12.2015 року повідомив суд про те, що він в односторонньому порядку відмовився з серпня 2014 року від договору №11 від 23.01.2013 року про що свідчить лист відповідача №45/1738 від 20.08.2014 року. а підставою для розірвання договору сгулувало прийняття Верховною Радою України 10.04.2014 року Закону України № 1198-VII.

Проте, з вищезазначеним твердженням відповідача суд не погоджується та зазначає наступне.

З наявного листа № 45/1738 від вбачається, що відповідач повідомив ТОВ «Енбра» про те, що з серпня по грудень 2014 року показники будинкових засобів обліку теплової енергії на гаряче водопостачання знімати не потрібно. Про зняття показників тепло лічильників на опалення, які знаходяться на балансі КП «ДЗ з УЖГ Дарницького району м. Києва» буде повідомлено додатково.

Тобто, будь-яке повідомлення про розірвання договору в ньому не міститься.

Крім того, відповідно до ч. 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Проте, п.11.4 договору сторони визначили, що розірвання договору, оформлюється в письмовій формі та підписується уповноваженими представниками обох сторін.

Матеріали справи не містять підписаного сторонами документу про розірвання договору.

А тому, твердження відповідача щодо розірвання договору є недоведеними, необґрунтованими, а тому відхиляються судом.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявні в матеріалах справи доповідних інженерів ЖЕД-201, ЖЕД-202 та ЖЕД-203 у яких зазначено, що представники позивача не мали доступу в теплові пункти з серпня 2014 року по грудень 2014 року не спростовують факт ненадання послуг позивачем, оскільки відповідачем не надано жодних доказів підтвердження того, що саме ці особи відповідно до умов укладеного між сторонами договору повинні забезпечувати доступ позивача до тепло лічильників.

Крім того, відповідно до п.6.1.4.2 договору, відповідач зобов'язаний забезпечити доступ виконавцю до приміщень, де знаходяться прилади комерційного обліку теплової енергії.

Таким чином, оскільки акти приймання-передачі виконаних будівельних робіт у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року підписано та скріплено печаткою позивача, при цьому матеріали справи не містять зауважень зі сторони відповідача стосовно об'єму чи якості виконаної роботи, суд приходить до висновку, що позивачем надані послуги в період з серпня 2014 року по грудень 2014 року на загальну суму 30 300,00 грн.

В матеріалах справи наявні листи позивача з відмітками відповідача щодо надання актів за оспорюваний період, а саме:

- №ОУ-34 за серпень 2014 року від 27.08.2014 року на суму 5 252,00 грн. наданий 38.08.2014 року;

- №ОУ-39 за вересень 2014 року від 23.09.2014 року на суму 4 646,00 грн. - 24.09.2014 року;

- №ОУ-54 за жовтень 2014 року від 28.10.2014 року на суму 4 848,00 грн. - 29.10.2014 року;

- №ОУ-62 за листопад 2014 року від 25.11.2014 року на суму 10 706,00 грн. - 25.11.2014 року;

- №ОУ-68 за грудень 2014 року від 29.12.2014 року на суму 10 100,00 грн. - 30.12.2014 року.

Відповідно до ч.5 статті 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Оскільки п.5.4 договору передбачено, що сторони протягом 3 днів, після надання актів, підписують акти про виконані послуги, тому суд вважає, що днем підписання актів є:

- акту №ОУ-34 - 01.09.2014 року;

- акту №ОУ-39 - 29.09.2014 року;

- акту №ОУ-54 - 03.11.2014 року;

- акту №ОУ-62 - 28.11.2014 року;

- акту №ОУ-68 - 02.01.2015 року.

А беручи до уваги п.4.3 договору суд вважає, що відповідач вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за актами:

- акту №ОУ-34 - з 16.09.2014 року;

- акту №ОУ-39 - з 14.10.2014 року;

- акту №ОУ-54 - з 18.11.2014 року;

- акту №ОУ-62 - з 15.12.2014 року;

- акту №ОУ-68 - з 19.01.2015 року.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В матеріалах справи наявна банківська виписка від 10.07.2015 року за період з 03.11.2014 по 03.11.2014 з якої вбачається, що 03.11.2014 року відповідачем перераховано позивачу кошти в розмірі 5 464,00 грн. з призначенням платежу: «плата за т/о вузлів обліку теп.ен.за серпень м-ць 2014р.Дог.№11д.у.1 від 10.2.14р. у т.ч. ПДВ 20%- 910,67 грн.».

Як зазначено позивачем отримані кошти в розмірі 5 464,00 грн. були сплачені в погашення заборгованості згідно акту №ОУ-34 від 27.08.2014 року в сумі 5 252,00 грн. та частково в сумі 212,00 грн. по акту №ОУ-39 від 23.09.2014 року.

Враховуючи вищезазначене, факт наявності основної заборгованості за договором №11 від 23.01.2013 року у відповідача перед позивачем в сумі 30 088,00 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та не спростований відповідачем, тому позовні вимоги визнаються судом обґрунтовані та такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні встановлено, що прилади обліку теплової енергії (вузли обліку) зазначені в додатку №1 до договору №11 від 23.01.2013 року знаходяться в житлових будинках та інших спорудах, які підпорядковані відповідачу.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача;

Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди;

засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

Відповідно до розділу 3 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики від 10.02.2007 №71 «Про затвердження Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж» власник - юридична особа, яка має у своїй власності або в господарському віданні (згідно з балансовою належністю) теплові установки чи теплові мережі, що виробляють, постачають або використовують теплову енергію.

вузол обліку теплової енергії - комплект приладів та обладнання, що забезпечує облік теплової енергії, а також реєстрацію параметрів теплоносія.

Проаналізувавши Закон України "Про житлово-комунальні послуги", Закон України "Про теплопостачання", постанову Кабінету Міністрів України «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» ; 529 від 20.05.2009 року, Правила технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики від 10.02.2007 №71 «Про затвердження Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж», судом встановлено, що послуга з технічного обслуговування приладів комерційного обліку теплової енергії не є діяльність з постачання теплової енергії про яку йдеться в прийнятому Верховною Радою України Законі України № 1198-VII 10.04.2014 року.

У зв'язку з простроченням оплати позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2605,69 грн., три проценти річних в розмірі 291,16 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частина 6 статті 232 ГК України передбачає, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.7.3 договору, у випадку прострочення оплати на строк більший за вказаний в п.4.3 договору, замовник сплачує виконавцю за кожний день прострочення платежу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
4646.0014.10.2014 - 02.11.20142012.5000 %0.068 %63.64
4434.0003.11.2014 - 12.11.20141012.5000 %0.068 %30.37
4434.0013.11.2014 - 05.02.20158514.0000 %0.077 %289.12
4434.0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %123.18
4434.0004.03.2015 - 31.03.20152830.0000 %0.164 %204.09
4848.0018.11.2014 - 05.02.20158014.0000 %0.077 %297.52
4848.0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %134.68
4848.0004.03.2015 - 31.03.20152830.0000 %0.164 %223.14
10706.0015.12.2014 - 05.02.20155314.0000 %0.077 %435.28
10706.0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %297.42
10706.0004.03.2015 - 31.03.20152830.0000 %0.164 %492.77
10100.0019.01.2015 - 05.02.20151814.0000 %0.077 %139.46
10100.0006.02.2015 - 03.03.20152619.5000 %0.107 %280.59
10100.0004.03.2015 - 31.03.20152830.0000 %0.164 %464.88
За перерахунком суду загальний розмір пені становить 3 476,14 грн.

Оскільки позивач просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 2 605,69 грн. та суд не може вийти за межі позовних вимог, тому вимога позивача щодо стягнення пені підлягає задоволенню в розмірі 2 605,69 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розрахунок трьох процентів річних:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
4646.0014.10.2014 - 02.11.2014203 %7.64
4434,0003.11.2014 - 31.03.20151493 %54.30
4848.0018.11.2014 - 31.03.20151343 %53.39
10706.0015.12.2014 - 31.03.20151073 %94.15
10100.0019.01.2015 - 31.03.2015723 %59.77

За перерахунком суду загальний розмір трьох процентів річних становить 269,25 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення трьох процентів річних підлягає задоволенню частково в розмірі 269,25 грн.

Вимога позивача в частині стягнення трьох процентів річних в розмірі 21,91 грн. не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Згідно ч. 5 статті 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 с. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, ч. 5 ст. 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з комунального підприємства "Дирекція замовника з управління житловим господарством Дарницького району міста Києва" (02091, м. Київ, Харківське шосе, 148-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Енбра" (02096, м. Київ, вулиця Сімферопольська, будинок 13-А, офіс 104, ) основний борг в розмірі 30 088 (тридцять тисяч вісімдесят вісім) грн. 00 коп., пеню в розмірі 2 605 (дві тисячі шістсот п'ять) грн. 69 коп., три проценти річних в розмірі 269 (двісті шістдесят дев'ять) грн. 25 коп., а також судовий збір в розмірі 1 825 (одна тисячі вісімсот двадцять п'ять) грн.90 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 912 (дев'ятсот дванадцять) грн. 95 коп., судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 2 191 (дві тисячі сто дев'яносто одна) грн. 08 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення: 21.03.2016 року.

Суддя С.М. Мудрий