ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 911/186/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕКТР-АГРО

до відповідача ОСОБА_1 господарства Марія К

про стягнення 166728,63грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача ОСОБА_2 (довіреність б/н від 31.12.2015);

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю СПЕКТР-АГРО (далі ТОВ СПЕКТР-АГРО) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 господарства Марія К (далі ФГ Марія К) про стягнення 166728,63грн у т.ч.:

- 53 031,89грн плата за користування товарним кредитом (гривнева різниця ціни товару);

- 40 286,23грн пеня за період з 01.11.2013 по 05.01.2016;

- 34 607,41грн проценти за період з 01.11.2013 по 05.01.2016;

- 38 803,10грн збитки від інфляції за період грудень 2013 року по червень 2015 року, вересень 2015 року, листопад 2015 року.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідачем порушено зобовязання за договором поставки на умовах товарного кредиту №Ч/082-КВ від 09.04.2013 в частині оплати за поставлений товар.

Відповідач у справі ФГ Марія К документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

03.04.2013 між ТОВ СПЕКТР-АГРО (далі постачальник) та ФГ Марія К (далі покупець) укладено договір поставки №Ч/082-КВ на умовах товарного кредиту (а.с.8-11, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (далі товар), а покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його вартість, сплативши за нього визначену договором грошову ціну, а також відсотки за користування товарним кредитом в сумі, визначеній відповідно до умов договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору, найменування товару, його кількість, ціна за одиницю, термін поставки покупцю та базис поставки, порядок та терміни оплати товару, та нарахування відсотків, інші умови, визначені в додатку №1 до договору, який є невідємною частиною вказаного договору. Фактична номенклатура, асортимент та кількість по задоволеним постачальником замовленням визначаються згідно видаткових накладних. Перераховані аванси зараховуються в оплату товару, який було реалізовано в першу чергу.

Згідно п. 2.1 договору, ціна договору становить загальну вартість товару, що передається за вказаним договором та сума належних до сплати відсотків за користування товарним кредитом. Ціна товару встановлюється в гривнях і відображається в додатках до договору.

У випадках коли на дату платежу за поставлений товар комерційний курс гривні до іноземної валюти ділений на комерційний курс гривні до іноземної валюти на дату постачання більше або дорівнює 1.01 та ціна товару підлягає уточненню без додаткового узгодження. Постачальник виставляє рахунок на сплату вирахованої гривневої різниці ціни товару, як плату за користування товарним кредитом, а покупець зобовязується сплатити даний рахунок не пізніше трьох банківських днів з дня виставлення рахунку (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 2.6 договору, збільшення ціни товару, проданого на умовах товарного кредиту, якщо таке збільшення відбулось до моменту її сплати покупцем є підставою для проведення постачальником перерахунку ціни товару.

Згідно п. 2.7 договору, покупець проводить оплату вартості товару, вирахуваної відповідно до положень п.п. 2.2-2.4, плати за користування товарним кредитом та відсотків за користування товарним кредитом, шляхом перерахування коштів в національній валюті на банківський рахунок постачальника.

За користування товарним кредитом, покупець сплачує на користь постачальника відсотки, розмір яких передбачений додатком №1 до договору. Сума відсотків підлягає оподаткуванню податком на додану вартість (п. 2.8 договору).

Відповідно до п. 2.9 договору, строк користування товарним кредитом починається з дня, передбаченого додатком №1 до договору, але не пізніше дня, наступного за днем отримання товару покупцем та закінчується в день повного розрахунку покупцем за поставлений товар.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до додатку №1 до вищевказаного договору сторонами узгоджено строки поставки товару, строки оплати товару та відсотки за користування товарним кредитом (а.с.12)т Так позивач зобовязався до 19.04.2013 поставити відповідачу товар на загальну суму 210 262,50грн, а відповідач зобовязався сплатити до 12.04.2013 авансову частину з відсотком у розмірі 30%, до 31.10.2013 відстрочений платіж з відсотком 35% та до 29.11.2013 провести остаточний розрахунок з відсотком 35%.

Після коригування (а.с.13) ціна товару становила 222 232,49грн з тими ж строками оплати та відсотками за користування.

Як вбачається з видаткової накладної №17299 від 24.04.2013 (а.с.14) позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 222 232,49грн.

Вказаний товар прийнято відповідачем, що підтверджується довіреністю (а.с.15).

Проте, як зазначає позивач, відповідачем в порушення умов договору прострочено оплату вартості товару, товар оплачено з порушенням вказаних в додатках строків, а саме, 15.04.2013 сплатив суму 63 084,75грн, 22.04.2013 сплатив 3 585,00грн, 18.10.2013 сплатив 56 600,58грн, 11.11.2013 сплатив 21 180,80грн, 30.01.2014 сплатив 511,81грн, 14.03.2014 сплатив 2 880,91грн, 20.03.2014 сплатив 3 417,00грн, 21.05.2014 сплатив 786,02грн, 06.06.2014 сплатив 2 000,00грн, 18.06.2014 сплатив 2 702,00грн, 14.10.2014 сплатив 65 483,62грн.

Позивачем у звязку з несвоєчасними розрахунками відповідача за товар, на підставі п. 2.4 договору була перерахована плата за користування товарним кредитом. Так відповідно до рахунку (а.с.16) відповідачу донараховано 53 031,89грн плати за користування товарним кредитом згідно п. 2.4 договору.

Вказаний рахунок направлений на адресу відповідача, що підтверджується описом вкладення (а.с.17).

Крім того, позивач 02.02.2015 направляв відповідачу претензію №18 від 02.02.2015 про сплату 107 473,73грн, а саме 53 031,89грн плати за користування товарним кредитом, 20 975,57грн пені та 33 466,27грн 28% річних.

Враховуючи, що відповідачем не оплачена частина поставленого йому товару позивач звернувся з даним позовом до суду.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити плату за користування товарним кредитом та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1, 2 ст. 533 ЦК України, передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Як визначено ч.1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено ст. 712 ЦК України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ст. 694 ЦК України, договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів сплати відповідачем плати за користування товарним кредитом суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 53 031,89грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 28% річних в розмірі 34 607,41грн за загальний період з 01.11.2013 по 05.01.2016 за прострочення оплати ціни товару та 38 803,10грн інфляційних втрат за загальний період з грудня 2013 по листопад 2015.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни товару) та/або відсотків за користування товарним кредитом. Покупець сплачує на користь постачальника штраф за неправомірне користування коштами в розмірі 28 відсотків річних з простроченої суми.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 28% річних, суд вважає його арифметично вірним, а вимоги в частині стягнення 34 607,41грн 28% річних такими що підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про стягнення інфляційних втрат, суд зазначає про таке.

Відповідно до розрахунку, наданого позивачем вбачається, що інфляційні втрати розраховані позивачем за період з грудня 2013 року по листопад 2015 року, проте за період з грудня 2013 по вересень 2014 позивачем вже проведені розрахунки суми товарного кредиту у співвідношенні курсу гривні до іноземної валюти.

Тобто суми боргу відповідача перед позивачем вже проіндексовані, що унеможливлює нарахування на них інфляційних втрат з огляду на таке.

Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів.

За таких обставин, враховуючи, що інфляційні процеси, які заявляються ним за період з грудня 2013 по вересень 2014 вже були враховані позивачем при перерахунку плати за користування товарним кредитом, у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідача 12 605,35грн інфляційних втрат за період з грудня 2013 по вересень 2014 суд відмовляє в їх задоволені, оскільки показники інфляції були враховані позивачем при здійснені перерахунку плати за користування товарним кредитом.

За розрахунком суду, розмір інфляційних втрат, за період з листопада 2014 року (після здійснення перерахунку плати за користування товарним кредитом) по листопад 2015 року (заявлено в розрахунку) на заборгованість в розмірі 53 031,89грн плати за користування товарним кредитом, становить 26 197,75грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 40 286,23грн пені за загальний період з 01.11.2013 по 05.01.2016.

Згідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі; правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до п. 7.2.1 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті у встановлені договором терміни вартості (ціни товару) та/або відсотків за користування товарним кредитом. Покупець сплачує за кожен день прострочення на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, від суми боргу, за кожен день такого прострочення.

Згідно п. 7.5 договору, сторони домовились, що п.6 ст. 232 ГК України не буде застосовуватись до цього договору. Крім того, як зазначено в п. 5.1 договору зазначено, що зобовязання покупця припиняються лише їх належним виконанням (крім випадку передбаченого п. 9.1 договору).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторонами узгоджено позицію щодо нарахування пені за весь час прострочення виконання грошового зобовязання.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені,суд вважає його арифметично вірним,а вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 40 286,23грн такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 2311,85грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 господарства Марія К на користь Товариства з обмеженою відповідальністю СПЕКТР-АГРО 53 031,89грн плати за користування товарним кредитом (гривневої різниці ціни договору), 34 607,41грн 28% річних, 40 286,23грн пені, 26 197,75грн інфляційних втрат, 2311,85грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 12 605,35грн інфляційних втрат в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 21.03.2016

Суддя С.І. Чонгова