ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа № 911/612/16

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Колесника Р.М. при секретарі судового засідання Щотової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом товариства з обмеженоювідповідальністю МГК СОЮЗ, м. Київ

до приватного підприємствафірма Каменяр, Київська обл., с. Віта-Поштова

про стягнення 256361,64 гривень

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 18.01.2016 року;

від відповідача: не зявилися.

Товариство з обмеженою відповідальністю МГК СОЮЗ (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до приватного підприємства фірма Каменяр (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 256 361,64 гривень, з яких 200 000,00 гривень - сума основного боргу, 45 772,60 гривень - пеня, 3 189,04 гривень - 3% річних, 6 400,00 гривень - інфляційні втрати у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання поворотної фінансової допомоги №51 від 02.04.2015 року.

Через канцелярію господарського суду Київської області позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно якої просив стягнути з відповідача 275 032,71 гривні, з яких 200 000,00 гривень - сума основного боргу, 64 251,91 гривень - пеня, 4 380,80 гривень - 3% річних, 6 400,00 гривень - інфляційні втрати.

Враховуючи, що заява про збільшення позовних вимог подана із дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України вона прийнята судом для подальшого розгляду справи в контексті позовних вимог, що в ній сформульовані.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, в тому числі із дотриманням правової позиції, викладеної в п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи те, що незявлення відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

02.04.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МГК СОЮЗ» (Позикодавець) та приватним підприємством фірма «Каменяр» (Позичальник) було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №51, за умовами якого позикодавець надає Позичальнику поворотну фінансову допомогу, а Позичальник зобовязується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 2.1. договору поворотна фінансова допомога надається Позичальнику в національній валюті України в межах суми 1 500 000,00 гривень без ПДВ.

Поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем однією сумою або частинами. Термін надання не повинен перевищувати одного календарного дня з дати надання Позичальником Позикодавцю усної або письмової/ на розсуд Позичальника/ заявки на одержання чергового траншу. Перерахування грошових коштів здійснюється Позикодавцем на поточний рахунок Позичальника.

Згідно п. п. 3.1., 3.2. Договору, поворотна фінансова допомога може бути повернена однією або частинами, але повинна бути повернена не пізніше 12 червня 2015 року в повному обсязі. Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок Позикодавця в установі банку.

01.07.2015 року між позивачем та відповідачем було змінено умови Договору №51 від 02.04.2015 року, а саме:

1. Пункт 3.1. Договору №51 про надання поворотної фінансової допомоги викладено у такій редакції: «Поворотна фінансова допомога може бути повернена однією сумою або частинами, але повинне бути повернена не пізніше 15 листопада 2015 року в повному обсязі».

2. Додано до Договору №51 про надання поворотної фінансової допомоги пункт 4.1. такого змісту: «У випадку несвоєчасного поверненння Поворотної фінансової допомоги Позичальник зобовязується сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення».

3. Змінено пункт 8.1. Договору №51 про надання поворотної фінансової допомоги в частині строку дії Договору та встановити новий строк дії Договору до 15 листопада 2015 року.

Позивач свої зобов'язання за договором про надання поворотної фінансової допомоги №51 від 02.04.2015 року виконав належним чином, на виконання договору, перерахував на рахунок відповідача 1 500 000,00 поворотної фінансової допомоги, на підтвердження чого надав копії платіжних доручень:

- платіжне доручення №406 від 03.04.2015 року 230 000,00 гривень;

- платіжне доручення №410 від 07.04.2015 року 50 000,00 гривень;

- платіжне доручення №408 від 07.04.2015 року 500 000,00 гривень;

- платіжне доручення №411 від 08.04.2015 року 220 000,00 гривень;

- платіжне доручення №412 від 27.04.2015 року 100 000,00 гривень;

- платіжне доручення №413 від 07.05.2015 року 100 000,00 гривень;

- платіжне доручення №419 від 19.05.2015 року 100 000,00 гривень;

- платіжне доручення №427 від 02.06.2015 року 100 000,00 гривень;

- платіжне доручення №435 від 04.06.2015 року 100 000,00 гривень.

Згідно п. 3.1 в редакції угоди від 01.07.2015 року, поворотна фінансова допомога може бути повернена однією сумою або частинами, але повинна бути повернена не пізніше 15 листопада 2015 року в повному обсязі.

Проте, відповідач заборгованість за позикою погасив частково у розмірі 1 300 000,00 гривень, що підтверджується банківськими виписками: 07.10.2015 року 100 000,00 гривень, 16.10.2015 року 100 000,00 гривень, 27.10.2015 року 100 000,00 гривень, 20.11.2015 року 100 000,00 гривень, 24.11.2015 року 300 000,00 гривень, 01.12.2015 року 300 000,00 гривень, 22.02.2016 року 200 000,00 гривень, копії яких наявні в матеріалах справи, внаслідок чого заборгованість останнього перед позивачем за договором про надання поворотної фінансової допомоги станом на момент судового розгляду справи складає 200 000,00 гривень.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору, виникнення у нього заборгованості у зазначеному розмірі, що стало приводом для додаткового нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом та, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить стягнути з відповідача 275 032,71 гривні, з яких 200 000,00 гривень - сума основного боргу, 64 251,91 гривень - пеня, 4 380,80 гривень - 3% річних, 6 400,00 гривень - інфляційні втрати.

Дослідивши обставини справи, надані суду докази суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі з огляну на наступне.

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення стосовно господарських зобов'язань міститься в частині 1 статті 193 Господарського кодексу України, якою визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Згідно статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами Договору.

Відповідач не надав суду доказів повернення позивачу коштів в сумі 200 000,00 гривень, тоді як відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, способом, передбаченим чинним законодавством України для доведення такого роду фактів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення 200 000,00 гривень заборгованості за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № 51 від 02.04.2015 року.

Крім того, у звязку із простроченням відповідачем грошового зобовязання, позивач просить суд стягнути з відповідача відповідно до ст. 625 ЦК України 3% річних в сумі 4 380,80 гривень та інфляційні втрати в сумі 6 400,00 гривень за період з грудня 2015 року по січень 2016 року.

Відповідно до ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу.

Згідно положень частини 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З долученого до матеріалів справи розрахунку 3% річних вбачається, що розмір 3% річних було визначено у сумі 4 380,80 гривень, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача за період з 16.11.2015 р. до 16.03.2016 р., який є обґрунтованим та арифметично вірним.

Розмір інфляційних втрат, заявлених до стягнення позивачем, становить 6 400,00 гривень, нарахованих на прострочену заборгованість за період з грудня 2012 року по січень 2016 року, є обґрунтованим та арифметично вірним.

Також, позивач просить суд стягнути з відповідача 64 251,91 гривень пені.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з приписами ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п. 4.1. договору у випадках несвоєчасного повернення Поворотної фінансової допомоги Позичальник зобовязується сплатити сплатити Позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожен день прострочення.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Розрахунок пені здійснений позивачем з урахуванням зазначених вище приписів ч.6 ст. 231 ГК України та ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» за період з 16.11.2015 р. до 16.03.2016 р. є обґрунтованим та арифметично вірним.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК СОЮЗ» у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 32-34, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з приватного підприємствафірма Каменяр (08170, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Віта-Поштова, вул. Карла Маркса, будинок 40, код 13735594) на користь товариства з обмежено ювідповідальністю МГК СОЮЗ (04111, м. Київ, вул. Салютна 15, код 35031891) 200 000 (двісті тисяч) гривень 00 коп. основного боргу, 64 251 (шістдесят чотири тисячі двісті пятдесят один) гривень 91 коп. пені, 4 380 (чотири тисячі триста вісімдесят) гривень 80 коп. 3% річних, 6 400 (шість тисяч чотириста) гривень 00 коп. інфляційних втрат, 4 125 (чотири тисячі сто двадцять пять) гривень 48 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні 16.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 17.03.2016 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Р.М. Колесник