РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/1094/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг»
доПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»
простягнення 3995 грн. 57 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Шагін О.В. - представник за довіреністю № 003/01 від 04.01.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

26.01.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» з вимогами до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення 3995 грн. 57 коп., з яких 3834 грн. 37 коп. основного боргу, 50 грн. 74 коп. 3% річних та 110 грн. 46 коп. інфляційних втрат.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм законодавства України та Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу, № 5309 від 27.04.2015, у зв'язку з односторонньою відмовою позивача від вказаного договору, не повернув позивачу 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 3834 грн. 37 коп. Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 40 грн. 74 коп. за період з 13.08.2015 по 20.01.2016 та інфляційні втрати у розмірі 110 грн. 46 коп. за період з 13.08.2015 по 31.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.01.2016 порушено провадження у справі № 910/1094/16; розгляд справи призначено на 12.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2016, відповідно до статті 77 господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 26.02.2016.

Судове засідання, призначене на 26.02.2016, не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Отрош І.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 розгляд справи № 910/1094/16 призначено на 15.03.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 15.03.2016 подав документи на виконання вимог ухвали суду, надав усні пояснення по справі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 15.03.2016 не з'явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 225.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувається з урахуванням положень статті 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні 15.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.04.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Нова» (страховик), Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (страхувальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (повірений страховика) укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 5309, яким передбачено страхування майнових інтересів страхувальника (вигодонабувача), пов'язаних з володінням, користуванням та розпорядженням транспортними засобами, перелік яких наведено у Додатку № 1 до вказаного договору.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 1 розділу 1 Договору № 5309 від 27.04.2015 сума загального страхового платежу становить 120602 грн. 40 коп., без ПДВ.

Відповідно до п. 12.2 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015, якщо інше не зазначено у розділі 1 договору, останній набирає чинності з моменту підписання, а в частині зобов'язань страховика діє протягом проміжків часу, зазначених у розділі 1 договору як «періоди дії договору» за умови сплати страхувальником сум страхових платежів у терміни, зазначені у розділі 1 договору.

Відповідно до статті 983 Цивільного кодексу України договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про страхування» договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Пунктом 2 розділу 1 Договору № 5309 від 27.04.2015 сторони визначили порядок і строки внесення загальної суми страхового платежу та, відповідно, періоди дії договору страхування, зазначивши, що до 26.06.2015 страховик сплачує частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (період дії договору страхування з 30.05.2015 до 29.08.2015); до 26.09.2015 - частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (період дії договору страхування з 30.08.2015 до 29.11.2015); до 26.12.2015 - частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (період дії договору страхування з 30.11.2015 до 29.02.2016); до 26.03.2016 - частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (період дії договору страхування з 30.02.2016 до 29.05.2016).

Згідно з п. 13.1 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015 період дії договору - будь-який із зазначених у розділі 1 договору проміжків часу, протягом якого страховик несе зобов'язання за договором за умови отримання страховиком (на розрахунковий рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна») від страхувальника сум страхових платежів у терміни, зазначені у розділі 1 договору. Днем виконання зобов'язань страхувальника по сплаті страхової премії вважається день надходження платежу у повному обсязі на поточний рахунок чи в касу Товариства з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна».

Судом встановлено, що 05.06.2015 на підставі рахунку № 992 від 05.05.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (відповідно до п. 13.1 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015) частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (відповідно до п. 2 розділу 1 Договору № 5309 від 27.04.2015), що підтверджується платіжним дорученням № 4600 від 05.06.2015, яке долучене позивачем до матеріалів справи у судовому засіданні 15.03.2016.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 997 Цивільного кодексу України договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Страхувальник або страховик зобов'язаний повідомити другу сторону про свій намір відмовитися від договору страхування не пізніш як за тридцять днів до припинення договору, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про страхування» дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. У разі дострокового припинення дії договору страхування, крім договору страхування життя, за вимогою страхувальника страховик повертає йому страхові платежі за період, що залишився до закінчення дії договору, з відрахуванням нормативних витрат на ведення справи, визначених при розрахунку страхового тарифу, фактичних виплат страхових сум та страхового відшкодування, що були здійснені за цим договором страхування.

Відповідно до п. 12.5 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015 про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніше ніж за 30 (тридцять) робочих днів до дати припинення, якщо сторони не дійшли згоди про інше.

Судом встановлено, що листом вих № 1819/06 від 25.06.2015 позивач повідомив відповідача про припинення дії Договору № 5309 від 27.04.2015 та про необхідність повернення позивачу (страховику) суми страхового платежу, сплаченого за період, що залишився до закінчення дії договору (копія листа долучена позивачем до позовної заяви).

При цьому, як вбачається з долучених позивачем до позовної заяви копії опису вкладення у цінний лист та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 381, вищевказаний лист вих № 1819/06 від 25.06.2015 позивачем було направлено на адресу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова»: м. Київ, вул. Туполєва, 7В та було отримано представником відповідача за довіреністю 01.07.2015.

У судовому засіданні 15.03.2016 (з огляду на те, що юридичною адресою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» є: м. Київ, вул. Марини Раскової, 11) представник позивача подав письмові пояснення, в яких зазначив, що вказана адреса є адресою Філії № 1 Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова», в якій обслуговувався позивач, та при цьому, на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення міститься відмітка про отримання поштового відправлення, яке отримати міг виключно адресат (відповідач) в силу положень Наказу Українського державного підприємства зв'язку «Укрпошта» від 12.05.2006 № 211 «Про затвердження та введення в дію Порядку пересилання поштових відправлень».

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач був належним чином повідомлений позивачем про дострокове припинення Договору № 5309 від 27.04.2015.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 604 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін.

Таким чином, враховуючи дату отримання відповідачем листа вих № 1819/06 від 25.06.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» про дострокове припинення дії Договору № 5309 від 27.04.2015 - 01.07.2015 (відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 381) та беручи до уваги, що відповідно до п. 12.5 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015 про намір достроково припинити дію договору будь-яка сторона зобов'язана письмово повідомити іншу не пізніше ніж за 30 (тридцять) робочих днів до дати припинення, суд дійшов висновку, що Договір № 5309 від 27.04.2015 є припиненим з 13.08.2015.

Згідно з п. 12.4 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015 дію договору може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика. При цьому у разі дострокового припинення дії договору на вимогу страхувальника, страховик повертає йому 65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору, з вирахуванням фактичних виплат за цим договором.

Як встановлено судом, 05.06.2015 на підставі рахунку № 992 від 05.05.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» сплатило Товариству з обмеженою відповідальністю «Грас Савуа Україна» (відповідно до п. 13.1 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015) частину страхового платежу у розмірі 30150 грн. 60 коп. (відповідно до п. 2 розділу 1 Договору № 5309 від 27.04.2015), з огляду на що період дії Договору № 5309 від 27.04.2015 за погодженням сторін було визначено з 30.05.2015 до 29.08.2015 - 92 дні (відповідно до п. 2 розділу 1 Договору № 5309 від 27.04.2015).

Таким чином, страховий платіж за період, що залишився до закінчення дії Договору № 5309 від 27.04.2015 (з 13.08.2015 до 29.08.2015 - 17 днів) становить 5571 грн. 31 коп. (30150,60 грн. * 17 днів / 92 дні), а, відповідно 65% вказаної суми страхового платежу становить 3621 грн. 35 коп. (5571,31 грн. * 65%).

При цьому, відповідачем не надано суду доказів здійснення ним фактичних виплат за Договором № 5309 від 27.04.2015 (п. 12.4 розділу 2 Договору № 5309 від 27.04.2015), з огляду на що суд дійшов висновку, що відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти (65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору) у розмірі 3621 грн. 35 коп.

Однак, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів повернення позивачу грошових коштів (65% суми страхового платежу за період, що залишився до закінчення дії договору) у розмірі 3621 грн. 35 коп. за Договором № 5309 від 27.04.2015.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» у сумі 3621 грн. 35 коп. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у розмірі 3621 грн. 35 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» суми основного боргу у розмірі 3834 грн. 37 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 3621 грн. 35 коп.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 40 грн. 74 коп. за період з 13.08.2015 по 20.01.2016 та інфляційні втрати у розмірі 110 грн. 46 коп. за період з 13.08.2015 по 31.12.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до п. 5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, враховуючи, що Договір № 5309 від 27.04.2015 було розірвано за згодою сторін (відповідно до погодженого сторонами у договорі порядку розірвання) та обов'язок відповідача з повернення частини страхового платежу виник саме у зв'язку із розірванням договору добровільного страхування, а не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат відсутні, з огляду на що відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» про стягнення 3% річних у розмірі 50 грн. 74 коп. та інфляційних втрат у розмірі 110 грн. 46 коп.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Нова» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд. 11; ідентифікаційний код: 31241449) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43; ідентифікаційний код: 35912126) грошові кошти у розмірі 3621 (три тисячі шістсот двадцять одна) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 1257 (одна тисяча двісті п'ятдесят сім) грн. 10 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання повного рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 18.03.2016

Суддя І.М. Отрош