КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 911/4260/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Гаврилюка О.М.

при секретарі судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін:

від позивача: Салій М.В. - представник за довіреністю б/н від 03.06.2015, Єніч В.С. - представник за довіреністю б/н від 03.06.2015,

від відповідача: Черемних М.М. - представник за довіреністю № 18 від 21.08.2015, Степаненко І.В. - представник за довіреністю № 3 від 04.01.2016,

від третьої особи: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу Фермерського господарства «Томилівське»

на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2015

у справі № 911/4260/15 (суддя - Лилак Т.Д.)

позовом Фермерського господарства «Томилівське»

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області

про визнання недійсними правочинів, визнання права оренди та визнання правочинів дійсними,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Томилівське" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області (надалі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області (надалі - третя особа) про визнання недійсними правочинів, визнання права оренди та визнання правочинів дійсними.

Рішенням Господарського суду Київської області від 10.12.2015 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2015 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки діям позивача, які були вчинені під дією фізичного та психічного тиску. Місцевим господарським судом, на думку апелянта, не було досліджено питання щодо неправомірності дій відповідача. Крім цього, апелянт зазначив, про недослідження судом першої інстанції питання щодо наявності у директора позивача повноважень на підписання заяви про розірвання договору.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 апеляційну скаргу позивача було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 16.02.2016.

Однак через неявку представників третьої особи та часткове невиконання вимог ухвали від 15.01.2016, розгляд справи було відкладено на 15.03.2016.

В судовому засіданні 15.03.2016 представники позивача апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Пояснили, що заява про розірвання договорів оренди земельних ділянок № 55 від 11.07.2011 та № 56 від 11.11.2011 була підписана під тиском, а тому дану заява в порядку ст. 231 ЦК України має бути визнано недійсною. Зазначили, що доказом підписання такої заяви під тиском підтверджується відеозаписом, а тому просили суд апеляційної інстанції дослідити докази шляхом перегляду відеозапису в судовому засіданні. На запитання суду стосовно необхідності призначення судової почеркознавчої експертизи зазначили про недоцільність її призначення, оскільки заява про розірвання договору оренди земельної ділянки № 55 та № 56 та лист № 1 від 05.02.2015 про погодження безоплатного передання у власність працівникам соціальної сфери Острійківської сільської ради земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства були підписані під дією психічного тиску. Разом з цим вказали про відсутність спору щодо автентичності підпису та печатки на вказаних документах.

Судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання позивача про перегляд відеозапису долученого до матеріалів справи диску в судовому засіданні (про що зазначається в протоколі судового засідання).

Представники відповідача проти апеляційної скарги заперечили, вважають її безпідставної та такою, що не підлягає задоволенню, просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначили, що заява про розірвання договорів оренди земельних ділянок № 55 від 11.07.2011 та № 56 від 11.11.2011 була підписана директором позивача та скріплена печаткою підприємства, при цьому зазначили, що відповідач не міг та не був зобов'язаний перевіряти, чи була підписана заява під тиском, оскільки дана обставина може встановлюватись виключно у судовому порядку. З призначенням судової експертизи. Оскільки доказів тиску відповідачу надано не було, відсутні підстави для визнання такої заяви недійсною. Також зазначили, що посилання позивача на ст. 32 ЗУ "Про оренду землі" не може застосовуватись до даних правовідносин, оскільки в даній статті йдеться про розірвання договорів оренди в судовому порядку, тоді як в даному випадку розірвання договору оренди відбулося саме за ініціативою орендаря шляхом підписання заяви про розірвання договорів оренди. Проти перегляду відеозапису в судовому засіданні не заперечували.

Представники третьої особи в судове засідання 15.03.2016 не з'явились, про час та місце судового розгляду даної справи повідомлені заздалегідь належним чином, що підтверджується наявністю в матеріалах справи повідомлення про вручення від 23.02.2016 ухвали від 16.02.2016.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оглянувши надані оригінали, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 11.07.2011 між позивачем та третьою особою було укладено договір оренди земельної ділянки № 55 від 11 листопада 2011 року, який зареєстрований в управління Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області 09 листопада 2011 року за №01719 (надалі - договір № 55) та договір оренди земельної ділянки №56 від 11.07.2011, який зареєстрований в управління Держкомзему у Білоцерківському районі Київської області 09 листопада 2011 року за № 01720 (надалі - договір № 56).

Відповідно до п. 2.1. договорів, в оренду передавались земельні ділянки загальною площею 61,2011 га та загальною площею 86,7117 га, що перебувають у державній власності і розміщені в адміністративних межах Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Пунктом 3.1. сторони погодили, що договори укладаються терміном до затвердження порядку проведення земельних торгів, але не більше одного року починаючи з дати його реєстрації.

26.12.2012 року між позивачем та третьою особою було укладено додаткову угоду № 87 до договору № 55 та додаткову угоду № 88 до договору № 56, якими строк дії договорів було поновлено на 5 років починаючи з дати його реєстрації. Оскільки обидва договори були зареєстровані 09.11.2011 та поновлені на 5 років, термін дії цих договорів було встановлено до 09.11.2016.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем на адресу відповідача було направлено заяву про розірвання договорів № 55, 56 для подальшої передачі земельних ділянок, що перебували у користуванні у позивача на підставі вказаних договорів, жителям села Острійки і села Блощенці Білоцерківського району Київської області у власність для ведення особистого селянського господарства, яка була зареєстрована відповідачем 25.02.2015 за № 27-1670/0/1-15 (а.с. 29).

Листом № 1 від 05.02.2015 позивач також повідомив відповідача про погодження безоплатної передачі у власність працівникам соціальної сфери Острійківської сільської ради земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства, що перебувають у користуванні у позивача, лише після закінчення збору врожаю.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, розпорядженням Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області №78 від 25.02.2015 року "Про розірвання договорів оренди земельних ділянок та додаткових угод до договорів оренди з фермерським господарством "Томилівське" в адміністративних межах Острійківської сільської ради", розірвано договір оренди земельної ділянки № 55 від 11.07.2011 та додаткову угоду до даного договору оренди від 26.12.2012 №87 за взаємною згодою сторін, а також розірвано договір оренди земельної ділянки №56 від 11.07.2011 та додаткову угоду до даного договору оренди від 26.12.2012 №87, за взаємною згодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 04.03.2015 Адвокатське об'єднання "Авер Лєкс" (яке відповідно до договору № 113 від 05.01.2015 представляє інтереси позивача) направило на адресу відповідача та Виконавчого комітету Острійківської сільської ради заяви, в яких просили вважати недійсними заяву про розірвання договорів № 55, 56 та лист № 1 від 05.02.2015, оскільки вказані документи були підписані під тиском. Разом з цим, просили утриматись від будь-яких дій, спрямованих на виконання змісту вказаної заяви, а також просили повернути лист та заяву позивачу без виконання.

06.04.2015 Острійківською сільською радою було направлено лист-відповідь № 2-14-56, в якому повідомлялось, зокрема, що питання щодо розірвання договорів оренди № 55, 56 не відноситься до повноважень сільської ради, а має розглядатись в судовому порядку. Окрім цього зазначили, що повернення листа № 1 від 05.02.2015 є неможливим, оскільки це суперечить правилам ведення діловодства.

В подальшому відповідачем було видано наказ 10-3339/15-15сг від 06.05.2015 про припинення права користування земельною ділянкою позивачем площею 86,7117 га та наказ 10-3340/15-15сг про припинення права користування земельною ділянко позивачем площею 61,2011 га. Дані земельні ділянки було віднесено до складу земель сільськогосподарського призначення державної власності в адміністративних межах Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області.

Реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі вищевказаних наказів 28.05.2015 року було внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про припинення оренди на земельні ділянки, що підтверджується Витягами з ДРРПНМ від 29.05.2015 року. У якості підстави внесення запису вказується рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21673578 від 28.05.2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 21673404 від 28.05.2015 року.

Як вірно було встановлено судом першої інстанції, предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсним правочину, щодо підписання директором ФГ "Томилівське" ОСОБА_7 заяви з проханням розірвати договір оренди земельної ділянки № 55 від 11.07.2011, додаткову угоду до нього №87 від 27.12.2012 та договір оренди земельної ділянки №56 від 11.07.2011, додаткову угоду до нього №88 від 27.12.2012. Крім того, визнання права оренди позивача на наступні земельні ділянки: кадастрові номери №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 та визнання дійсними договорів оренди земельної ділянки №№ 55, 56 від 11 липня 2011 року та додаткових угод до договорів №№ 87, 88 від 27 грудня 2012 року.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про визнання заяви про розірвання договорів № 55, 56 недійсною, позивач зазначає, що таку заяву було підписано під тиском, а тому має бути визнаною недійсною в порядку ст. 231 ЦК України.

Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи позивача передчасними, що обґрунтовується наступним.

Згідно ч. 3 ст. 203 Цивільного кодексу України для чинності правочину необхідним також є дотримання вимоги щодо вільного волевиявлення учасника правочину, яке має відповідати його внутрішній волі. Будь-який правочин реалізується суб'єктом через його відповідне зовнішнє волевиявлення. Однак форма зовнішнього волевиявлення може виявитися неадекватною внутрішній волі суб'єкта правочину внаслідок неправомірних дій контрагента чи третіх осіб. За таких обставин дії особи можуть об'єктивно не відображати внутрішню волю суб'єкта цивільних правовідносин.

Правові наслідки недотримання цієї вимоги закону передбачені, зокрема, ст. 231 ЦК України. Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (ч. 1 ст. 231 ЦК України). Правочин, вчинений під впливом насильства, визнається недійсним внаслідок відсутності волі самого учасника на вчинення правочину. Волевиявлення в даному випадку відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Вищого господарського суду від 04.12.2014 у справі № 909/219/14).

При цьому, у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Так, під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу, представника сторони правочину або його близьких з метою спонукання його до вчинення правочину. (Вказана позиція зазначена також в постанові Вищого господарського суду від 22.05.2014 у справі № 8/35/2012/5003).

Представник апелянта зазначає, що 23.02.2015 року о 08:30 до офісу позивача приїхав автобус з невідомими особами, які заважали роботі господарства та, погрожуючи заходами фізичного впливу та здійснюючи психічний тиск на директора позивача ОСОБА_7, вимагали анулювати договори оренди земельних ділянок та підписати відповідні заяви про відмову від договорів.

При цьому, місцевим господарським судом було вірно встановлено, що 08.07.2015 року в чергову частину 1-го МВМ Білоцерківського МВ надійшла письмова заява від директора позивача ОСОБА_7, в якій він скаржиться на протиправні дії невідомих осіб, які заважали роботі господарства та вимагали анулювати договори оренди № 55, 56, під тиском вказаних невідомих осіб була написана заява про розірвання договорів оренди № 55, 56.

Згідно висновку Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області від 15.07.2015 року щодо звернення за фактом вчинення протиправних дій, перевірку по зверненню ОСОБА_7 - закінчено. Зазначено, що кримінальне провадження неможливо відкрити, з огляду на неможливість встановити місцезнаходження та опитати невідомих осіб по фактах, викладених у звернення гр-на ОСОБА_7 (а.с. 37).

В судовому засіданні 15.03.2016 судом апеляційної інстанції було здійснено перегляд відеозапису долученого до матеріалів справи позивачем. Однак, переглянувши наданий відеоматеріал, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду на підставі повноважень суду господарської юрисдикції не встановила, що на директора позивача ОСОБА_7 дійсно був застосований фізичний або психічний тиск, в результаті якого було підписано заяву про розірвання договорів оренди.

А тому суд апеляційної інстанції не вважає, що долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом є належним доказом здійснення на директора позивача психічного тиску при підписанні заяви про розірвання договорів оренди в розумінні ст. 32-34, 43 ГПК України.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Таким чином, в матеріалах даної справи відсутні докази того, що на директора позивача ОСОБА_7 здійснювався фізичний або психічний тиск при написанні заяви про розірвання договорів оренди.

А тому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання недійсним правочину директора позивача ОСОБА_7 щодо підписання заяви про розірвання договору оренди земельної ділянки № 55 від 11.07.2011 та договору оренди земельної ділянки №56.

Щодо твердження апелянта про незаконність дій відповідача стосовно розірвання договорів оренди, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Крім того, судом апеляційної інстанції приймаються доводи відповідача з посиланням на справу № 810/2912/15, що розглядалась Київським окружним адміністративним судом, за позовом Фермерського господарства "Томилівське" до Головного управління Держземагенства у Київській області, Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Виконавчого комітету Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про:

- визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-3340/15-15-сг від 06.05.15 року;

- визнання протиправним та скасування Наказу Головного управління Держземагенства у Київській області № 10-3339/15-15-сг від 06.05.15 року;

- визнання протиправним та скасування Рішення Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 21673578 від 28.05.2015 року та Рішення Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 21673404 від 28.05.2015 року;

- визнання протиправними дій Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо внесення запису про припинення права оренди ФГ "Томилівське" на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 61,2011 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с/рада Острійківська, кадастровий номер НОМЕР_1 та скасувати такий запис;

- визнання протиправними дій Реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області щодо внесення запису про припинення права оренди ФГ "Томилівське" на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 86,7117 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с/рада Острійківська, кадастровий номер НОМЕР_2 та скасувати такий запис;

- зобов'язання Головне управління Держземагенства у Київській області, Реєстраційну службу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, Виконавчий комітет Острійківської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Білоцерківську Району державну адміністрацію Київської області не чинити перешкод у здійсненні права оренди щодо вищевказаних земельних ділянок;

- зобов'язання Реєстраційну службу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність права оренди ФГ "Томилівське" на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 61, 2011 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с/рада Острійківська, кадастровий номер НОМЕР_1;

- зобов'язання Реєстраційну службу Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області внести запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність права оренди ФГ "Томилівське" на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 86, 7117 га, що знаходиться за адресою: Київська обл., Білоцерківський район, с/рада Острійківська, кадастровий номер НОМЕР_2. Так, постановою Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2015, що була залишена в силі ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 18.02.2016, в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

При цьому суд апеляційної інстанції адміністративної юрисдикції у вищенаведеній справі № 810/2912/15 зазначив про те, що подана 17.04.2015 до Держземагенства у Білоцерківському районі Київської області та передана 21.04.2015 до Головного Управління Держземагенства в Київській області заява про розірвання договорів оренди земельних ділянок, яка підписана директором ФГ "Томилівське" ОСОБА_7, є самостійним юридичним документом, звернення з яким передбачає настання відповідних юридичних наслідків для заявника, зокрема, у вигляді припинення дії договорів оренди земельних ділянок на підставі відповідних рішень Головного Управління Держземагенства в Київській області. При цьому, територіальні органи Держземагенства під час прийняття та розгляду відповідних заяв не уповноважені здійснювати оцінку попередньо поданих особою заяв аналогічного змісту та підстав повторного звернення особи з відповідною заявою, оскільки оцінці підлягає виключно кожний окремо поданий документ. Отже, наявність підписаної директором ФГ "Томилівське" заяви про розірвання договорів оренди земельних ділянок, є достатньою умовою для прийняття Головним Управлінням Держземагенства у Київській області відповідного рішення щодо припинення дії вищевказаних договорів оренди земельних ділянок, шляхом їх розірвання внаслідок добровільної відмови від права користування.

Відповідно до ч. 3 статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені в постанові Київського окружного адміністративного суду від 11.12.2015 та ухвалі від 18.02.2016 у справі № 910/2912/15 на підставі ст. 35 ГПК України мають преюдиційне значення, а тому повторного доведення не потребують.

На підставі вищезазначеного судом апеляційної інстанції відхиляються доводи позивача про неправомірність дій відповідача.

Суд апеляційної інстанції задовольнив клопотання позивача та долучив до матеріалів справи завірену копію статуту позивача в порядку ст. 101 ГПК України, оскільки такий доказ оглянутий судом першої інстанції (зокрема, з метою встановлення статусу юридичної особи), однак не був долучений до матеріалів справи.

Щодо твердження апелянта про відсутність у директора позивача ОСОБА_7 повноважень на підписання заяви про розірвання договорів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивачем було зазначено, що місцевим господарським судом не було досліджено питання наявності повноважень у директора ОСОБА_7

Проте, як вбачається зі змісту позовної заяви, дана обставина не була підставою позову у даній справі, в матеріалах справи також відсутня заява про зміну підстави позову, до початку розгляду справи по суті. А тому, суд апеляційної інстанції не приймає в силу ст. 101 ГПК України нову підставу позову на стадії апеляційного перегляду, зокрема, що полягає у відсутності повноважень директора позивача на підписання заяви про розірвання договорів № 55, 56 (ст. 241 ЦК України), оскільки дана обставина не заявлялась як підстава позову в порядку ст. 22 ГПК України у даній справі.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи (ч. 2 п. 1 постанови пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві у даній справі заявив вимогу про визнання недійсним правочину щодо підписання директором ФГ "Томилівське" ОСОБА_7 заяви про розірвання договору оренди земельної ділянки № 55 від 11.07.2011, додаткової угоди до нього №87 від 27.12.2012 та договору оренди земельної ділянки №56 від 11.07.2011, додаткової угоди до нього №88 від 27.12.2012. Отже, єдиною підставою позову заявник вказав недійсність спірної заяви, що була підписана під тиском (в порядку ст. 231 ЦК України).

Отже, суд апеляційної інстанції не приймає доводи апелянта про підставу визнання заяви недійсною через відсутність у директора позивача повноважень на її підписання, оскільки вона не була заявлена в порядку ст. 22 ГПК України в суді першої інстанції.

При цьому, суд зазначає, що зазначена позивачем нова підстава позову може бути підставою звернення з іншим позовом у загальному порядку.

Таким чином, на підставі належних та допустимих доказів поданих учасниками апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що позовні вимоги із заявленої підстави є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 32-34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись статтями 32-36, 43, 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Томилівське» на рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2015 у справі № 911/4260/15 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 10.12.2015 у справі № 911/4260/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/4260/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів у встановленому законом порядку.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк