ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 917/877/15

Колегія суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Гетьмана Р.А., судді Лакізи В.В.,

при секретарі Федосєєвій Х.В.

за участю представників сторін:

від позивача - Чуфістова Ю.Г. - за довіреністю від 01.12.2014р.;

від відповідача - ОСОБА_2 - за довіреністю від 18.11.2014р.; ОСОБА_3 (особисто) - паспорт серії НОМЕР_2;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_3, м. Глобине Полтавської області

на рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р.

у справі № 917/877/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас", м. Глобине, Полтавської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Глобине Полтавської області

про стягнення 305733,06 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 (суддя Тимощенко О.М.) позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" 305733,06 грн. основного боргу, 6114,66 грн. витрат по сплаті судового збору; повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2599,90 грн., сплачений за квитанцією №24/24 від 26.05.2015 р.

Рішення суду з посиланням на статті ст.ст. 193, 216,230, 232 ГК України, ст.ст. 11, 509, 526, 625, 626, 627, 629, 692 ЦК України мотивоване тим, що матеріалами справи доведено факт поставки товару ФОП ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27.02.2012р. №4, що підтверджується видатковими накладними, та наявність заборгованості за отриманий товар у розмірі 305733,06грн.

ОСОБА_3 з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Клас» відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки деякі накладні відповідач не підписував, тим самим суд позбавив можливості відповідача довести обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень.

Відзивом від 22.07.2015р. ТОВ техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" заперечує проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. При цьому зазначає, що відповідач не визнає ті видаткові накладні, які ним були оплачені, при цьому з зазначенням у платіжних дорученнях в графі «призначення платежу» - за договором від 27.02.2012р. №4. Також, позивач зазначає, що відповідач не заперечує автентичності відтисків печатки, здійснених на цих накладних, та не надає доказів втрати печатки чи незаконного її використання третіми особами.

23.07.2015р. апелянтом подано клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставити наступні питання: чи виконані підписи від імені ОСОБА_3 у спірних видаткових накладних та договорі від 27.02.2012р. №4?; чи виконано підписи від імені ОСОБА_3 у вищезазначених документах кулькової ручкою чи технічними засобами? (т.2, а.с.196-203).

11.08.2015р. апелянтом повторно подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, яке обґрунтовано тим, що всі бухгалтерські документи та печатка апелянта зберігались в офісі ТОВ «Бізнес Клас», одним з засновників якого був скаржник. Крім того, зазначає, що апелянт з 31.12.2013р. по 15.01.2014р. перебував за кордоном, про що свідчать відтиски штампу у закордонному паспорті апелянта, проте позивач подає накладні за 31.12.2013р. та за 15.01.2014р. При цьому на вирішення експерта просить поставити питання: чи виконані підписи від імені ОСОБА_3 на таких документах як: акт звірки взаєморозрахунків ТОВ ТТК «Бізнес -Клас» з ФОП ОСОБА_3 за період 01.01.2013р. по 30.11.2013р.: видаткових накладних: від 28.02.2013р. БК-0000062; 05.03.2013р. №БК-0000063, від 05.03.2013р. №БК-0000064, від 30.09.2013р. №БК-0000515; від 30.09.2013р. №БК-00000519, 31.12.2013р. №БК0000527; від 15.01.2014р. №ГЛ-0005; від 21.02.2014р. №БК-0000005; від 31.03.2014р. №144? (т.2,а.с.216-218).

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу від 11.08.2015р. позивач зазначає, що: по-перше, товар, отриманий відповідачем, вподальшому був проданий іншим підприємствам, що підтверджується копіями видаткових накладних, отриманих від покупців; по-друге, відповідачем не визнаються ті накладні, які ним були оплачені (т.3,а.с.1-3).

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. у справі №917/877/15 призначено судову почеркознавчу експертизу; проведення судової почеркознавчої експертизи доручено Харківському науково-дослідному інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса; на вирішення експерта поставлено питання: Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в акті звірки взаєморозрахунків ТОВ ТТК «Бізнес-клас» з ФОП ОСОБА_3 за 01.01.2013р. по 30.11.2013р., у наступних видаткових накладних: від 28.02.2013р. №БК-0000062; від 05.03.2013р. №БК-0000063; від 05.03.2013р. №БК-0000064; від 30.09.2013р. №БК-0000515; від 30.09.2013р. №БК-0000519; від31.12.2013р. №БК-0000527; від 15.01.2014р. №ГЛ-0005; від 21.02.2014р. №БК-0000005; від 31.03.2014р. №144 тією особою, від імені якої він зазначений (ОСОБА_3.), чи іншою особою?

28.01.2016р. на адресу Харківського апеляційного господарського суду надійшов висновок судової почеркознавчої експертизи від 14.01.2016р. №9076, в якому встановлено:

1. Підпис від імені ОСОБА_3 у видатковій накладній від 21.02.2014р. №БК-000005 на суму 13128грн., розташований у рядку «Отримав (ла)», - виконаний не ОСОБА_3. Цей підпис виконаний іншою особою.

2. Підпис від імені ОСОБА_3 у видатковій накладній від 31.12.2013р. №БК-0000527 на суму 30136,20грн., розташований у рядку «Отримав (ла)», - виконаний не ОСОБА_3. Цей підпис виконаний іншою особою.

3.Підпис від імені ОСОБА_3 у видатковій накладній від 15.01.2014р. №ГЛ-0005 на суму 1740,00 грн., розташований в рядку «Отримав (ла)», - виконаний не ОСОБА_3. Цей підпис виконаний іншою особою.

4. Підписи від імені ОСОБА_3 у видаткових накладних:

№БК-0000063 від 05.03.2013р., на суму 360103,68 грн.,

№БК-0000515 від 30.09.2013р., на суму 203777,87 грн.,

№БК-0000062 від 28.02.2013р., на суму 102546,34 грн.,

№144 від 31.03.2014р., на суму 4959,60 грн.,

№БК-0000064 від 05.03.2013р., на суму 43954,42 грн.,

№БК-0000519 від 30.09.2013р., на суму 18480,00 грн.,

в акті звірки взаєморозрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" з ФОП ОСОБА_3 за 01.01.13-30.11.13, на суму 215792.92 грн., розташовані в рядках «Отримав (ла)» та «по даних ФОП ОСОБА_3»,

- виконані ОСОБА_3 (т.5,а.с.103-107).

У додаткових поясненнях до відзиву на апеляційну скаргу від 25.02.2016р. позивач зазначає про отримання відповідачем товару за накладними від 31.12.2013р., від 15.01.2014р. і від 21.02.2014р., про що свідчать докази, наявні в матеріалах справи, а саме: акт звірки за перший квартал 2014року, який підписаний відповідачем, та акт звірки за період з 01.01.2013р. -30.11.2013р. Крім того, вказує на те, що дані накладні містять відтиск печатки позивача, автентичність якої не оспорюється, а матеріали справи не містять документів, які б свідчили про її втрату.

В судовому засіданні апеляційної інстанції, 15.03.2016р., відповідачем подано клопотання про призначення у справі повторної комісійної почеркознавчої експертизи, яке обґрунтоване тим, що неозброєним оком видно, що підписи у видаткових накладних, які були надані на дослідження судовому експерту, мають різнохарактерний спосіб виконання та суттєво відрізняються від підпису ОСОБА_3 Крім того, зазначає, що він звернувся до спеціаліста, який є атестованим судовим експертом з правом проводити судові почеркознавчі експертизи, який 11.03.2016р. надав висновок №26, у якому зазначив, що підписи від імені ОСОБА_3 в графі «Отримав (ла)» в копіях видаткових накладних від 30.09.2013р. №БК-0000515 та від 31.03.2014р. №144 виконані ймовірно не ОСОБА_3, а іншою особою.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду відмовляє у задоволенні вказано клопотання з наступних підстав.

Частиною 4 статті 42 ГПК України встановлено, що при необхідності господарський суд може призначити повторну судову експертизу і доручити її проведення іншому судовому експерту.

Відповідно до п.1.2.11 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. N 1950/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.01.2013р. за N 1/22533, повторною є експертиза, під час проведення якої досліджуються ті самі об'єкти і вирішуються ті самі питання, що й при проведенні первинної (попередніх) експертизи (експертиз).

У пункті 15.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» встановлено, що повторна судова експертиза призначається з ініціативи суду або за клопотанням учасників процесу, якщо висновок експерта визнано необґрунтованим чи таким, що суперечить іншим матеріалам справи, або коли він викликає сумнів у його правильності, або за наявності істотного порушення норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Повторну судову експертизу може бути призначено також, якщо є розходження у висновках кількох експертів і їх неможливо усунути шляхом одержання додаткових пояснень експертів у судовому засіданні. Повторну судову експертизу слід доручати іншому експерту (експертам).

Посилання апелянта на висновок спеціаліста від 11.03.2016р. ОСОБА_5 як на підставу проведення повторної експертизи є необґрунтованим, оскільки: по-перше, у висновку від 11.03.2016р. зазначено, що підпис від імені ОСОБА_3 в графах «Отримав (ла)» в копіях видаткових накладних №БК-0000515 від 30.09.2013р. та №144 від 31.03.2014р., які послужили оригіналами для копіювання в копіях видаткових накладних від 30.09.2013р. №БК-0000515 та від 31.03.2014р. №144 виконані ймовірного не ОСОБА_3, а іншою собою, отже даний висновок не містить категоричної позиції, та експерт висловлює лише свої припущення щодо підписів; по-друге, він здійснений на підставі документів, поданих відповідачем, які не є оригіналами та походження яких не встановлено; по-третє, відповідачем не зазначено які саме норми права, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи, зокрема, законів, положень (національних стандартів) чи Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, були порушені судовим експертом при проведенні почеркознавчої експертизи.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що представник відповідача звернувся до спеціаліста з заявою про складання висновку 10.03.2016р., тобто після отримання висновку почеркознавчої експертизи №9076, складеного 14.01.2016р., проте даного висновку на дослідження спеціалісту не надав та не ставив перед експертом питання щодо можливих причин розбіжностей з висновком судової почеркознавчої експертизи, якщо такі розбіжності мали місце.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до частини 1 статті 102 ГПК України апеляційна скарга на рішення місцевого господарського суду розглядається у двохмісячний строк з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження, проте розгляд справи неодноразово відкладався судом апеляційної інстанції, зокрема, ухвалами від 29.10.2015р., 08.12.2015р. та від 25.02.2016р. у зв'язку невиконанням відповідачем вимог ухвал Харківського апеляційного господарського суду. Апелянт неналежним чином користувався своїми процесуальними правами та неодноразово не з'являвся у судові засідання, хоча його явка була визнана судом обов'язковою, та не надавав доказів поважності причин такої неявки, своєчасно не надавав витребувані документи, що в сукупності свідчить про зловживання відповідачем своїми процесуальними правами та затягування розгляду справи з метою неможливості прийняття судом рішення у даній справі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення місцевого господарського суду від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник позивача заперечив проти вимог апеляційної скарги, вважає рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 законним та обґрунтованим, а вимоги апеляційної скарги -безпідставними.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

27.02.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю техніко-транспортною компанією "Бізнес-Клас" (продавцем) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (покупцем) укладений договір купівлі-продажу №4, п.1.1 якого встановлено, що продавець зобов'язується продати, а покупець - купити запасні частини до автомобілів та сільськогосподарської техніки, у кількості, комплектності, асортименті та по ціні, які вказуються в накладних, що є додатками до цього договору, на умовах, що викладені у даному договорі (т.1, а.с.8-10).

У пункті 3.2 цього договору зазначено, що оплата товару покупцем здійснюється згідно виписаних видаткових накладних (рахунків), які є невід'ємною частиною даного договору, не пізніше 10 банківських днів з моменту поставки товару.

Згідно із пунктом 2.2 даного договору продавець надає до кожної партії товару рахунок-фактуру, товарну накладну та податкову накладну.

Пунктом 4.1 цього договору встановлено, що товар по даному договору передається згідно умов EХW (Інкотермс 2000) зі складу продавця. Покупець здійснює доставку товару за власні кошти своїм транспортом.

Позивач стверджує, що на виконання умов договору купівлі-продажу від 27.02.2012р. ТОВ техніко-транспортна компанія «Бізнес-Клас» поставило ФОП ОСОБА_6 товар на загальну суму 1161607,58грн., що підтверджується видатковими накладними (т.1,а.с.84-20, т.2, а.с. 1-55), однак оплату відповідач здійснив не в повному обсязі, у зв'язку з чим за ним утворився борг у сумі 305733,06грн.

09.06.2015р. місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (т.2,а.с.170-176).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 27.02.2012р. №4, який за своєю правовою природою є договором поставки.

Спірні правовідносини сторін виникли у зв'язку з простроченням оплати товару і регулюються нормами ЦК України з урахуванням особливостей, встановлених ГК України.

Підпунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України, визначено, що однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у замовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 2,5 статті 267 ГК України встановлено, що строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством. У договорі поставки за згодою сторін може бути передбачений порядок відвантаження товарів будь-яким видом транспорту, а також вибірка товарів покупцем.

Згідно із частиною 1 статті 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Пунктом 3.2 договору купівлі-продажу від 27.02.2012р. №4 встановлено, що оплата товару покупцем здійснюється згідно виписаних видаткових накладних (рахунків), які є невід'ємною частиною даного договору, не пізніше 10 банківських днів з моменту поставки товару.

Пунктом 4.1 цього договору встановлено, що товар по даному договору передається згідно умовами EХW (Інкотермс 2000) зі складу продавця. Покупець здійснює доставку товару за власні кошти своїм транспортом.

Таким чином, з умов договору купівлі-продажу від 27.02.2012р. №4 вбачається, що за домовленістю сторін факт передачі товару від постачальника (позивача у справі) до покупця (відповідача у справі) підтверджується видатковими накладними.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

У пункті 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. N 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за N 168/704 (надалі - Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку), зазначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», вимоги якої кореспондуються з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

На підтвердження факту поставки товару відповідачеві, позивач надав видаткові накладні за період з 28.02.2013р. по 30.09.2014р. (т.1,а.с.84-20, т.2, а.с. 1-55), які містять усі необхідні реквізити, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на загальну суму 1161607,58грн. та акти звірки взаєморозрахунків за періоди з 01.01.2013р. по 30.11.2013р., з 01.01.2014р. по 16.12.2014р. та за 1 квартал 2014року (т.1, а.с.16-20).

Однак, ОСОБА_3 оплату за одержаний товар здійснив не в повному обсязі, на суму 855874,52грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку (т.2,а.с.56-112).

Відповідач в судовому засіданні апеляційної інстанції частково визнав факт поставки позивачем та отримання ним товару за видатковими накладними : від 20.04.2012р. №РН-0000041, від 28.02.2013р. №БК -0000061, від 18.10.2013р. №БК-0000009, від 19.10.2013Р. №ГЛ-0000146, від 24.10.2013р. №ГЛ-0000179, від 28.10.2013р. №ГЛ-0000191, №ГЛ-0000197, від 29.10.2013р. №ГЛ-0000201, від 30.10.2013р. №ГЛ-0000208, від 31.10.2013р. №ГЛ-0000210, від 08.11.2013р. №ГЛ-0000239, від 18.03.2013р. №101, від 25.03.2014р. №186, від 27.03.2014р. №157, від 31.03.2014р. №148, від 02.04.2014р. №170, від 02.04.2014р. №171, від 03.04.2014р. №174, від 07.04.2014р. №187, від 14.04.2014р. №218, 219, від 15.04.2014р. №234, від 17.04.2014р. №238, від 23.04.2014р. №269, від 24.04.2014р. №270, №272, від 28.04.2014р. №281, 286, від 07.05.2014р. №294, від 24.04.2014р. №272, від 28.04.2014р. №281, від 28.04.2014р. №286, від 07.05.2014р. №294, від 12.05.2014р. №318, від 12.05.2014р. №319, від 12.05.2014р. №317, від 15.05.2014р. №327, від 16.05.2014р. №336, від 16.05.2016р. №337, від 27.05.2014р. №376, від 02.06.2014р. №393, від 13.06.2014р. №436, від 13.06.2014р. №437, від 23.06.2014р. №470, від 08.07.2014р. №528, від 08.07.2014р. №530, від 08.07.2014р. №529, від 08.07.2014р. №533, від 09.07.2014р. №540, від 10.07.2014р. №548, від 10.07.2014р. №549, від 10.07.2014р. №551, від 11.07.2014р. №552, від 16.07.2014р. №567, від 17.07.2014р. №570, від 17.07.2014р. №571, від 17.07.2014р. №573, від 28.07.2014р. №600, від 01.08.2014р. №602, від 04.08.2014р. №607, від 04.08.2014р. №616, від 06.08.2014р. №617, від 07.08.2014р. №621, від 07.08.2014р. № 622, від 12.08.2014р. №629, від 20.08.2014р. №669, від 21.08.2014р. №660, від 03.09.2014р. №692, від 08.09.2014р. №714, від 15.09.2014р. №720, від 15.09.2014р. №723, від 15.09.2014р. №724, від 17.09.2014р. №729, від 17.09.2014р. №728, від 19.09.2014р. №743, від 19.09.2014р. №737, від 22.09.2014р. №754, від 23.09.2014р. №7в63, від 29.09.2014р. №764 на загальну суму 297083,23грн., про що у судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив у акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2012р. по 20.08.2015р. шляхом здійснення напису «згоден» (т.4, а.с.211-213).

Відповідно до частини 1 статті 35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

У пункті 9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» зазначено, що передбачене частиною першою статті 35 ГПК визнання обставин сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, може бути реалізоване і в суді апеляційної інстанції на загальних підставах.

Отже, вказані обставини та факти у відповідності до ст.35 ГПК України не потребують повторного дослідження, встановлення та надання їм відповідної правової оцінки.

Щодо доводів відповідача про те, що інші видаткові накладні не є належним доказом отримання товару на підставі спірного договору, оскільки підписи на них використані не ним, а печатка могла бути використана іншими особами з тих підстав, що всі бухгалтерські документи та печатка апелянта зберігались в офісі ТОВ «Бізнес Клас» (позивача у справі), одним з засновників якого був скаржник, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.09.2015р. у справі №917/877/15 за клопотанням відповідача призначено судову почеркознавчу експертизу документів, визначених ОСОБА_3

У висновку судової почеркознавчої експертизи від 14.01.2016р. №9076 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у видаткових накладних від 21.02.2014р. №БК-000005 на суму 13128грн., від 31.12.2013р. №БК-0000527 на суму 30136,20грн. та від 15.01.2014р. №ГЛ-0005 на суму 1740,00 грн., розташовані у рядку «Отримав (ла)», - виконані не ОСОБА_3, а іншою особою.

Крім того, апелянтом до матеріалів справи надано копію сторінки закордонного паспорту, оригінал якого оглянуто колегією суддів у судовому засіданні, та з якого вбачається, що 31.12.2013р. ОСОБА_3 перетнув кордон у пропускному пункті ZAHONY (Угорщина) та виїхав за межі території України і повернувся на територію України лише 15.01.2014р. (т.2,а.с.219).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у період з 31.12.2013р. по 15.01.2014р. відповідач перебував за межами України та фізично не мав можливості підписати у цей період видаткові накладні і, відповідно, отримати товар.

Враховуючи в сукупності викладені обставини, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку скасувати рішення господарського суду Полтавської області в частині стягнення 45004,20грн. боргу та прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову щодо стягнення 45004,20грн. основної суми боргу.

Щодо поставки товару за іншими видатковими накладними, суд апеляційної інстанції зазначає, що вони є належними доказами в розумінні статті 34ГПК України, які підтверджують факт поставки товару, оскільки згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи від 14.01.2016р. №9076, експертом встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3 у видаткових накладних: від 05.03.2013р. №БК-0000063 на суму 360103,68 грн., від 30.09.2013р. №БК-0000515 на суму 203777,87 грн., від 28.02.2013р. №БК-0000062 на суму 102546,34 грн., від 31.03.2014р. №144 на суму 4959,60 грн., від 05.03.2013р. №БК-0000064 на суму 43954,42 грн., від 30.09.2013р. №БК-0000519 на суму 18480,00 грн., розташовані в рядках «Отримав (ла), - виконані ОСОБА_3. Крім того, встановлено, що акт звірки взаєморозрахунків Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" з ФОП ОСОБА_3 за 01.01.2013р.-30.11.2013р., що підтверджує заборгованість відповідача на суму 215792,92 грн., також підписаний ОСОБА_3

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що акт звірки не є первинним документом бухгалтерського обліку в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не може підтверджувати факт здійснення господарської операції, проте в сукупності з видатковими накладними, наявними в матеріалах справи, він підтверджує, що особисто ОСОБА_3 визнав отримання ним товару у період з 03.01.2013р. по 30.11.2013р. за видатковими накладними, визначеними у цьому акті звірки.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що видаткові накладні відповідають вимогам чинного законодавства щодо змісту їх заповнення, а відповідно, з урахуванням приписів статті 36 ГПК України є належними та допустимими доказами в підтвердження факту отримання товарно-матеріальних цінностей відповідачем.

Колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду зазначає, що вимоги апеляційної скарги обґрунтовані лише тим, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, чим позбавив можливості відповідача довести обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень.

Як зазначалось вище, судом апеляційної інстанції з метою забезпечення всебічного, повного та об'єктивного розгляду справи, призначено судову почеркознавчу експертизу в частині накладних, визначених відповідачем у клопотанні, щодо інших накладних ОСОБА_3 не заявляв відповідного клопотання.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували те, що відповідач не підписував спірні видаткові накладні, ним не надано , а отже місцевий господарський суд дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення 260728,86грн., оскільки видаткові накладні містять необхідні реквізити, визначениі чинним законодавством, а товар, відповідно до умов договору був отриманий відповідачем на складі позивача.

Також, позивачем до матеріалів справи надані податкові накладні на поставлений ним товар відповідачеві, що також опосередковано, в сукупності з іншими доказами, свідчить про його отримання відповідачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.64 Інструкції про порядок обліку, зберігання і використання документів, справ, видань та інших матеріальних носіїв інформації, які містять службову інформацію, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 27.11.1998 р. N 1893, обов'язковому обліку підлягають печатки і штампи з повним найменуванням організацій.

У пунктах 65-68 вказаної Інструкції зазначено, що особи, що персонально відповідають за облік і зберігання печаток, штампів і бланків, призначаються наказами керівників організацій. Облік печаток і штампів ведеться у журналі за формою 11 (додаток 11), бланків - у журналі за формою 12 (додаток 12) окремо за видами бланків. Видача бланків відповідальним за їх використання особам здійснюється під розписку у відповідних журналах. Журнали обліку печаток, штампів і бланків включаються у номенклатуру справ, їх аркуші нумеруються, прошиваються і опечатуються. Печатки і штампи повинні зберігатися у сейфах або металевих шафах.

Таким чином, враховуючи вимоги чинного законодавства, обов'язок щодо обліку та зберігання печатки покладений саме на ОСОБА_3 та саме він несе відповідальність за здійснені ним підписи та проставлені печатки на будь-яких первинних документах.

В матеріалах справи відсутні належні докази викрадення печатки ФОП ОСОБА_3 чи її вибуття без його волі.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання відповідача про застосування позовної давності з підстав звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права в межах строку, визначеного статтею 257ЦК України.

Також, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про припинення провадження у справі, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позов до суду подано 24.04.2015р., а запис про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3 внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.05.2015р., тобто після порушення провадження у справі, а отже зміна статусу відбулась після порушення провадження у справі, яка не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду, що також узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постановах Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" та від 01.03.2013р. №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ".

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі статтею 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 прийнято при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню, апеляційна скарга ОСОБА_3 - частковому задоволенню. Пункти 1,2 резолютивної частини рішення від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 слід викласти в наступній редакції:« 1. Позовні вимоги задовольнити частково. 2. Стягнути з ОСОБА_3 ( ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" (ідентифікаційний код 36719307, вул. Карла Маркса,200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область) 260728,86грн. основного боргу, 5214,52 грн. витрат по сплаті судового збору. 3.В решті позову відмовити.». В решті рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 48, 49, 99, 101, п. 2 ст.103, п.1 ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_3, м. Глобине Полтавської області задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення основного боргу у сумі 45004,20грн.

3. Пункти 1,2 резолютивної частини рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 викласти в наступній редакції:

« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" (ідентифікаційний код 36719307, вул. Карла Маркса,200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область) 260728,86грн. основного боргу, 5214,52 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.В решти позову відмовити.».

4. В решті рішення господарського суду Полтавської області від 09.06.2015р. у справі №917/877/15 залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю техніко-транспортна компанія "Бізнес-Клас" (ідентифікаційний код 36719307, вул. Карла Маркса,200, м. Глобине, Глобинський район, Полтавська область) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, АДРЕСА_1) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 450,04грн., 1020,10грн. витрат за проведення судової експертизи.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений та підписаний 21.03.2016р.

Головуючий суддя Бородіна Л.І.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Лакіза В.В.