донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

21.03.2016 р. справа №908/5823/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача: від відповідача: ОСОБА_4 за довіреністю; ОСОБА_5 за довіреністю;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
на рішення господарського суду Запорізької області
від25.01.2016 р.
у справі№ 908/5823/15 (суддя Корсун В.Л.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
доПублічного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив", м. Запоріжжя
про стягнення 594 746 грн. 74 коп.
В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулось до господарського суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення на його користь з Публічного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив" (далі ПАТ "Запоріжвогнетрив", відповідач) за договором купівлі-продажу природного газу № 87/15-ПР від 19.12.2014 р. пені в сумі 72 446 грн. 78 коп., інфляційних втрат в сумі 518 671 грн. 00 коп., 3 % річних в сумі 3 628 грн. 96 коп.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 р. у справі № 908/5823/15 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача пеню в сумі 26 016 грн. 45 коп., 3 % річних в сумі 2 607 грн. 16 коп., а також судовий збір в сумі 819 грн. 60 коп.

Рішення суду мотивоване частковою доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 р. ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало апеляційну скаргу, в якій просить дане рішення суду скасувати в частині відмови стягнення пені в сумі 46 430 грн. 33 коп. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 46 430 грн. 33 коп., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права України, без дослідження усіх істотних обставин справи.

Скаржник зазначає, що оскаржуване рішення в частині обґрунтування зменшення розміру неустойки містить лише доводи та аргументи, якими мотивовано клопотання відповідача, судом не було перевірено співвідношення завданих збитків та заявленої до стягнення неустойки, не враховано ступінь виконання зобовязання та майновий інтерес позивача.

Позивач стверджує, що відповідачем не надано жодних належних доказів в обґрунтування винятковості обставин на підтвердження зменшення судом розміру пені, яка підлягає стягненню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 р. скасувати в частині відмови стягнення пені в сумі 46 430 грн. 33 коп. та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача пеню в сумі 46 430 грн. 33 коп., в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, за доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення без змін.

Судовий процес в апеляційній інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст. 811 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 99 ГПК України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

19.12.2014 р. позивач, як продавець, та відповідач, як покупець, уклали договір купівлі-продажу природного газу № 87/15-ПР (далі - договір) з додатковими угодами, за умовами якого продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно з п. 3.3. договору, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору, не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязався надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 6.1. договору оплата за природний газ з врахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами в такому порядку:

- оплата в розмірі 30 % (тридцять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться не пізніше ніж за 5 (пять) банківських днів до початку місяця поставки газу;

- оплати в розмірі по 35 % (тридцять пять відсотків) від вартості запланованих місячних обсягів проводиться до 5 числа та до 15-го числа поточного місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору продавець має право здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він у безспірному порядку повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Згідно з п. 11.1. договору цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині поставки природного газу з 01.01.15 до 31.12.15, а в частині проведення розрахунків за газ та послуг з його транспортування до повного погашення заборгованості.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1, 2 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору, позивач у січні-лютому 2015 року поставив відповідачу газ на загальну суму 32 648 850 грн. 32 коп., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 р. на суму 14 980 973 грн. 26 коп., від 28.02.2015 р. на суму 17 667 877 грн. 06 коп. які підписані та скріплені печатками сторін.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідну оплату має бути здійснено боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи предявив йому кредитор повязану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобовязання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Крім того, якщо зустрічне виконання обовязку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обовязку, друга сторона повинна виконати свій обовязок. Поставка газу без попередньої оплати є правом позивача і не свідчить про вчинення конклюдентних дій, які нібито призвели до фактичної зміни умов договору щодо порядку розрахунків за договором, та не звільняє від обовязку оплатити отриманий газ (ст. ст. 538, 692, 693 ЦК України).

Як свідчать наявні в матеріалах справи банківські виписки, відповідачем було здійснено оплату за природний газ у наступні дати: 30.01.15 в сумі 14 942 621 грн. 03 коп., 20.02.15 в сумі 38 352 грн. 23 коп., 20.02.15 в сумі 1 058 647 грн. 77 коп., 27.02.15 в сумі 6 850 816 грн. 00 коп. та в сумі 4 974 725 грн. 00 коп., 20.03.15 в сумі 978 560 грн. 51 коп., 23.03.15 в сумі 424 грн. 88 коп., 24.03.15 в сумі 3 804 702 грн. 90 коп.

Позивачем та матеріалами справи доведено, що відповідач взяті на себе договірні зобовязання виконав з порушенням умов договору щодо проведення розрахунків.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у ГК України, іншими законами та договором.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач розрахував 3% річних за період з 15.02.2015 р. по 23.03.2015 р., розмір яких склав 3 628 грн. 96 коп.

Перевіривши розрахунок позивача, судова колегія дійшла висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних в сумі 3 628 грн. 96 коп. підлягають задоволенню частково лише в сумі 3 232 грн. 63 коп.

Заявлені до стягнення позивачем 3 % річних в сумі 396 грн. 33 коп. стягненню не підлягають за необґрунтованістю нарахування.

Відповідно до п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" від 17.12.2013 р. № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем розраховані інфляційні втрати за лютий 2015 р. в сумі 2 032 грн. 67 коп. та за березень 2015 р. в сумі 516 638 грн. 34 коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат в сумі 518 671 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають за необґрунтованістю нарахування.

Відповідно до п. 7.2. договору позивачем нарахована пеня за період з 15.02.2015 р. по 23.03.2015 р. включно, розмір якої склав 72 446 грн. 78 коп.

Судовою колегією встановлено, що розмір обґрунтовано заявленої до стягнення пені складає 64 542 грн. 21 коп., тобто, у стягненні пені в сумі 7 904 грн. 57 коп. слід відмовити за необґрунтованістю нарахування.

В процесі розгляду місцевим господарським судом даної справи відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки (пені).

Зазначене клопотання відповідача обґрунтовано тим, що прострочення виникло внаслідок невідшкодування, станом на 01.01.15, державою ПДВ в сумі 4 310 665 грн., що підтверджується довідкою СДПІ з ОВП у м. Запоріжжі МГУ Міндоходів від 18.12.14 № 405/28-04-47-20/00191885. Також, відповідач посилається на існування заборгованості Державного бюджету перед ПАТ "Запоріжвогнетрив" за 2014 рік з компенсації виплат середнього заробітку в сумі 402 237,30 грн. Відповідно до звітів про фінансові результати за 2014 рік та за 9 місяців 2015 року підприємство відповідача фактично є збитковим. Дебіторська заборгованість відповідача (за товари, роботи, послуги) на 31.12.14 складає 119 560 тис. грн., на 30.09.15 104 250 тис. грн.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено право господарського суду при прийнятті рішення зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру стягуваємої пені на 50 %. Тобто, до стягнення підлягає пеня у розмірі 32 271 грн. 11 коп. на підставі п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду у даній справі підлягає зміні в частині вирішення спору щодо розміру пені, яка підлягає стягненню, 3 % річних та розподілу судових витрат за позовом.

Судові витрати за позовом та апеляційною скаргою покладаються на сторони відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, 83, 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 року у справі № 908/5823/15 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 року у справі № 908/5823/15 змінити.

Викласти п. 2 резолютивної частини рішення господарського суду Запорізької області від 25.01.2016 року у справі № 908/5823/15 у наступній редакції:

"Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив" (69106, м. Запоріжжя, Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) 32 271 (тридцять дві тисячі двісті сімдесят один) грн. 11 (одинадцять) коп. пені, 3 232 (три тисячі двісті тридцять два) грн. 63 (шістдесят три) коп. 3% річних та 1 017 грн. 22 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили."

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запоріжвогнетрив" (69106, м. Запоріжжя, Північне шосе/вул. Теплична, буд. 22-Б/1, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, ) судові витрати за апеляційною скаргою у сумі 1 118 грн. 95 коп.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий К.І. Бойченко

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано: 5 прим.