ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 914/2340/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючий суддя Дубник О.П.

Суддів Скрипчук О.С.

ОСОБА_1

при секретарі: Лагутіні В.Б.

розглянувши апеляційну скаргу Приватної фірми «Монте Крісто» № 01-03/917 від 22.12.2015р. (Вхідний № ЛАГС 01-05/6090/15 від 24.12.2015

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2015р.

у справі № 914/2340/15 (суддя С.М.Коссак )

за позовом Військового прокурора Львівського гарнізону, м.Львів в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України, м.Київ

до відповідача-1: ОСОБА_2 «Військторгсервіс», м.Київ

до відповідача-2: Приватної фірми «Монте Крісто», м.Луцьк

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Фонд державного майна України, м.Київ.

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України у Львівській області, м.Львів.

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та визнання права власності.

Представники сторін:

від прокуратури:

ОСОБА_3 прокурор, посвідчення №036378 від 27.11.15р.

ОСОБА_4І прокурор, посвідчення №036664 від 11.12.15 р.

від позивача(Міністерства оборони): ОСОБА_5І - представник (довіреність у справі)

від відповідача-1: не зявився (належно повідомлений)

від відповідача-2: ОСОБА_6 представник(довіреність у справі)

від третьої особи-1: не зявився (належно повідомлений)

від третьої особи-2: не зявився (належно повідомлений)

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.03.16р. замінено суддю Кузя В.Л. на суддю Данко Л.С.

Судом роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22, 28, 29 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України).

Відводів складу суду в порядку ст.20 ГПК України не заявлялось. Заяв про технічну фіксацію судового процесу від учасників судового процесу не надходило, у зв'язку із чим хід судового засідання фіксується у протоколі судового засідання.

Відповідач-1 та треті особи участі уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, про причини неявки суду не повідомили, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені.

Суд розпочав розгляд справи по суті спочатку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 7 грудня 2015 року у справі № 914/2340/15 (суддя Коссак С.М.) позов військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України (позивач) до відповідача-1: ОСОБА_2 "Військторгсервіс" та відповідача-2: Приватна фірма «Монте Крісто» задоволено повністю і визнано недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року - 41/50 (сорок однієї п'ятдесятої) частини адміністративних будівель, а саме адміністративний будинок площею 742, 1 кв.м, який визначений за поверховим планом літ. А-3 та розташований по вул. Т.Шевченка, буд. №78 у м. Львові, укладеного між ОСОБА_2 «Військторгсервіс» в особі філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_2 «Військторгсервіс» та Приватною фірмою «Монте Крісто». Зобовязано Приватну фірму «Монте Крісто» повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України 41/50 (сорок однієї п'ятдесятої) частини адміністративних будівель, а саме адміністративний будинок площею 742, 1 кв.м, який визначений за поверховим планом літ. А-3 та розташований по вул. Т.Шевченка, буд. №78 у м. Львові. Стягнено з ПП «Монте Крісто» та ОСОБА_2 «Військторгсервіс» в доход Державного бюджету України по 9 840,55грн. судового збору з кожного.

Судове рішення мотивоване ст.121, ч.4 ст.41 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 08.04.99р. №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді), ч.1 ст.15, ст.ст.16, 83, 203, 215, 216, 261, 326, 330, 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.5.ст.75, ч.1.ст.136 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.3, 4 Закону України «Про управління обєктами державної власності, ст.14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст.6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України» і зроблено висновок, що відчуження обєкту державної власності відбулось з порушенням законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, без згоди на відчуження майна субєкта управління та Фонду державного майна України і, оскільки, позов предявлено в межах позовної давності, та договір слід визнати недійсним. Встановивши, що спірне нерухоме майно вибуло з володіння Міністерства оборони України, уповноваженого власником державою Україна, здійснювати управління майном без його згоди на підставі недійсного договору купівлі-продажу, де продавцем виступав ОСОБА_2 «Військторгсервіс», не маючи для цього необхідного обсягу цивільної дієздатності, суд зробив висновок про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про повернення майна шляхом його витребування від Приватної фірми «Монте Крісто» на підставі ст.388 ЦК України.

Відповідач-2 із рішенням місцевого господарського суду не згідний і подав апеляційну скаргу. Апелянт, зокрема стверджує, що відповідно до п.45 Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №803 від 06.06.2007 та чинного на момент укладення спірного договору, протокол про хід публічних торгів №067-н є підставою для укладення договору купівлі-продажу між переможцем аукціону, конкурсу та субєктом господарювання. Також апелянт звертає увагу суду на те, що позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин і спірний правочин не отримав наступного схвалення особи, яку представляють. Також відповідач зазначає, що місцевий господарський суд помилково дійшов висновку, що спірне майно вибуло з володіння поза волею власника, що суперечить положенню ст.388 ЦК України, та не встановив кому на момент подання позовної заяви та ухвалення рішення належало спірне майно. Місцевий господарський суд, на думку відповідача-2, застосував помилково Закон України «Про Збройні Сили України» та Закон України «Про правовий режим майна у Збройних силах України». Апелянт також стверджує, що судом першої інстанції помилково визначено початок перебігу позовної давності, оскільки правова позиція Верховного Суду України з цього питання змінювалась.

Приватна Фірма «Монте Крісто» оплатила вартість придбаної нерухомості, що підтверджується довідкою з Банку та підтверджено актом ревізії Міністерства оборони України від 19.01.12р., з чого і почала спливати позовна давність.

Також апелянт стверджує, що на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була надана прокуророві на підставі її заяви 24.04.15р. позивачу ще до подання позовної заяви було відомо про те, що спірне майно не належить Приватній Фірмі «Монте Крісто», однак витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4707436 від 11.06.13р. свідчить, що власником майна є ТОВ «Форвард».

Відповідач-1, ОСОБА_2 «Військторгсервіс», зокрема стверджує, що рішення про надання згоди на відчуження спірного майна здійснюється субєктами управління лише за згодою з Фондом державного майна України. Зважаючи на це, нежитлові приміщення по вул.Шевченка, 78 у м.Львові вибули із власності держави без відома та згоди уповноваженого органу управління майном без необхідного обсягу цивільної дієздатності у продавця та за відсутності вільного волевиявлення власника майна.

Колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду, керуючись нормами ст. 101 ГПК України щодо меж перегляду справи в апеляційній інстанції, вважає, що є можливим прийняти за наслідками розгляду апеляційної скарги постанову в даному судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи в сукупності з апеляційною скаргою, оцінивши зібрані по справі докази, та дослідивши фактичні обставини у справі, колегія суддів прийшла до висновку про часткове скасування рішення суду. При цьому, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду встановила наступні обставини та керувалася такими мотивами.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно протоколу № 067-н про хід публічних торгів від 27.08.2009р. переможцем стало Приватне підприємство «Монте - Крісто» із правом укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 742,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, буд. 78.

2 жовтня 2009 року між відповідачами у справі укладено договір купівлі-продажу 41/50 частини адміністративних будівель, а саме: адміністративного будинку площею 742, 1 кв.м, який позначений за поверховим планом літ. А-3, відсоток зносу 45%, що знаходиться за адресою м. Львів, вул.Т.Шевченка, буд. №78. Договір нотаріально посвідчений, зареєстрований в реєстрі за №3761.

29.12.2009р. підписано акт прийому-передачі адміністративного будинку.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.09р. №24958991 частина адміністративних будівель (частка 41/50), літ. А-3, площею 742,1 кв.м., розташованих по вул.Шевченка, 78 у м.Львові, належить як приватна спільна часткова власність Приватній Фірмі «Монте Крісто»

Витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24021422 від 02.10.2009 свідчить, що нежитлове приміщення площею 742,1 кв.м. за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, буд. 78, на підставі Свідоцтва про право власності від 15.12.2000, виданого Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради па підставі розпорядження №1506 від 15.12.2000р. було власністю держави та знаходилося на праві господарського відання Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" з часткою 41/50. Частка у розмірі 9/50 на зазначене приміщення зареєстровано Приватною фірмою «Монте Крісто» на підставі договору купівлі - продажу №3101 від 29.10. 2008 року, акт прийому - передачі від 11.03.2009р.

Начальником Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України ОСОБА_7 видано дозвіл Начальнику Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" від 18 жовтня 2004 року № 140/3/1369/3 на відчуження нежитлового приміщення площею 742,1 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, буд. 78. ОСОБА_8 ОСОБА_7 видано на підставі повноважень, наданих довіреністю Міністра оборони України від 04.10.2004 №220/2071.

Окремим дорученням Міністра оборони України від 12.02.2005 відкликано довіреності на право укладення договорів (угод, контрактів), надання від імені Міністерства оборони України здійснювати інші правочини, термін дії яких не закінчився (в тому числі довіреність, видана ОСОБА_7Н.). Супровідним листом від 17.02.2005 №140/ЮР/154 на №1235/з від 14.02.2005 року на виконання окремого доручення Міністра оборони України повернуто перший примірник довіреності Міністерства оборони України від 04.10.2004 №220/2071.

Наказом Міністра оборони України від 31.01.2006 № 47 про реорганізацію Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України, припинено діяльність Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України реорганізувавши його шляхом приєднання до Державного господарського об'єднання "Військторгсервіс", визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Головного управління торгівлі Тилу Міністерства оборони України.

В свою чергу, наказом Міністра оборони України 05.04.2007 № 135 про реорганізацію Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування", припинено діяльність Державного підприємства Міністерства борони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" реорганізувавши його шляхом приєднання до ОСОБА_2 "Військторгсервіс", визначивши останнє правонаступником всіх майнових прав та обов'язків Державного підприємства Міністерства оборони України "Управління торгівлі Західного оперативного командування" (п.п.1, 2 наказу).

Відповідно п.6 «Необоротні активи» п.№ 122 Передавального акту приймання - передачі основних фондів, оборотних активів, власного капіталу та зобов'язань державного підприємства Міністерства оборони України «Управління торгівлі Західного оперативного командування» у зв'язку з його реорганізацією шляхом приєднання до ОСОБА_2 «Військторгсервіс» останній прийняв, в тому числі адміністративні будівлі пл.742,1 кв.м. за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 78. Передавальний акт належним чином підписаний сторонами та скріплений печатками.

Відповідно до положення пункту 4.4 Статуту ОСОБА_2 "Військторгсервіс" (затвердженого Міністром оборони України 27.12.2006 та зареєстрованого 28.04.2007) генеральний директор ОСОБА_2 з урахуванням вимог щодо конфіденційності інформації погоджує укладення договорів (правочинів) учасниками, відповідно до переліку питань і правочинів, визначених правлінням.

Згідно з довіреністю від 12.09.2007 ОСОБА_2 "Військторгсервіс" в особі генерального директора концерну ОСОБА_7, який діє на підставі статуту концерну, на підставі попередньої усної домовленості уповноважив начальника філії "Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_2 "Військторгсервіс" ОСОБА_9 укладати від імені ОСОБА_2 "Віськторгсервіс" будь-які договори щодо відчуження належного ОСОБА_2 будь-якого нерухомого майна, а також договори оренди з дозволу управління майном ОСОБА_2 - Міністерством оборони України.

В матеріалах справи знаходяться: ОСОБА_10 від 13.01.2012 року №234/40/3 Контрольно - ревізійного департаменту Міністерства оборони України ревізії окремих питань фінансово - господарської діяльності Державного господарського об'єднання ОСОБА_2 «Військторгсервіс», філій та структурних підрозділів, які входять до складу, за період з 01.04.2009 року по 01.10.2011 року, підписаний інспектором відділу контролю за діяльністю державних підприємств Контрольно - ревізійного департаменту Міністерства оборони України ОСОБА_11, Генеральним директором Державного господарського обєднання ОСОБА_2 «Військторгсервіс» П.ОСОБА_7, головним бухгалтером державного господарського об'єднання ОСОБА_2 «Військторгсервіс» А.Розюком; ОСОБА_10 палати України від 27.04.2011 року №02-10/11 «ос» про результати зустрічної перевірки ОСОБА_2 «Військторгсервіс» з питань розпорядження державним майном, що передано в його господарське відання, та використання коштів, отриманих на виконання замовлень Міністерства оборони України та Висновок колегії ОСОБА_10 палати України від 08 червня 2011 року №32/11-1 до Звіту про результати аудиту ефективності виконання державними підприємствами Міністерства оборони України замовлень в інтересах Збройних Сил України та використання переданого їм в господарське відання військового майна.

В апеляційній інстанції , посилаючись на здобуті після прийняття оскаржуваного рішення докази: листи Міністерства оборони України від 30.12.15 за №266/1з/2983; від 19.01.16р. зв №266/1з/107; Генеральної прокуратури України від 14.01.16р. за №19/4-52 вих.16 апелянт (Приватна Фірма «Монте Крісто») стверджує, що Міністерство оборони України дізналось (або могло дізнатись) про факт відчуження спірного майна з порушенням Порядку відчуження обєктів державної власності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.07р. №803 та перевищенням повноважень ОСОБА_2 «Військторгсервіс», із акту ревізії від 19.01.12о. №234/40/3, що був складений за результатами проведеної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Державного господарського обєднання ОСОБА_2 «Військторгсервіс», філій та структурних підрозділів, які входять до його складу, за період з 01.04.09р. по 01.10.11р. та направлений Міністерством оборони України 16.05.12р. до Генеральної прокуратури і приєднаний до матеріалів кримінальної справи №49-3089.

До прийняття рішення, 27.07.15р. Приватна Фірма «Монте Крісто» подала місцевому господарському суду заяву про застосування строків позовної давності (вх.№ канцелярії суду 30800/15).

Предметом даного позову є матеріально-правова вимога, заявлена військовим прокурором Львівського гарнізону в інтересах держави в особі органу уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах Міністерства оборони України, до ОСОБА_2 «Військторгсервіс» та Приватної Фірми «Монте Крісто» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та зобовязання Приватної фірми «Монте Крісто» повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України спірне приміщення.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частиною четвертою статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч.5 ст.656 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Згідно ст.658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару.

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими субєктами (ч.ч.2, 3 ст. 326 ЦК України).

ОСОБА_2 «Військторгсервіс» є державним господарським об'єднанням, заснованим на державній власності і належить до сфери управління Міністерства оборони (п.1.1. Статуту).

Свою господарську діяльність він здійснює, реалізовуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), має відокремлене майно, закріплене за ним на праві господарського відання (п.3.4 Статуту).

У п.4.4 Статуту передбачено, що Генеральний директор ОСОБА_2, зокрема розпоряджається майном ОСОБА_2 в межах, передбачених чинним законодавством України та цим Статутом; без довіреності діє від імені ОСОБА_2, представляє його як в Україні, так і за її межами; укладає угоди, договори (контракти); має право надавати доручення (довіреності) на здійснення окремих своїх повноважень.

ОСОБА_2 перебуває в державній власності і закріплене за ним на праві господарського відання (п. 7.3 Статуту).

Відповідно до статутних положень концерну відчуження основних засобів виробництва, що є державною власністю, закріплених за підприємством, здійснюється за попередньою згодою з органу управління майном, і, як правило на конкурентних засадах, у порядку, встановленому чинним законодавством.

Такий порядок на час відчуження спірного державного майна визначався Законом України «Про управління обєктами державної власності» від 21.09.06р. №185-V та затвердженим відповідно до ст..5 цього Закону постановою Кабінету Міністрів України 06.06.07р. №803 Порядку відчуження обєктів державної власності (далі Порядок).

Зокрема, відчуження майна здійснюється безпосередньо субєктом господарювання, на балансі якого перебуває таке майно, лише після надання на це згоди або дозволу відповідного субєкта управління майном, який є представником власника і виконує його функції у межах, визначених законодавчими актами.

Рішення про надання згоди на відчуження нерухомого майна приймається субєктами управління лише за погодженням з Фондом державного майна (пункт 6 Порядку).

Порядком (пункт 7) визначено подання відповідного переліку документів разом із зверненням щодо відчуження майна.

Рішення про надання згоди на відчуження майна приймається відповідним суб'єктом управління у формі розпорядчого акта, а про відмову в наданні такої згоди - у формі листа. Рішення про погодження чи відмову в погодженні відчуження майна надається Фондом державного майна у формі листа (п.8 Порядку).

У разі надання згоди та/або погодження на відчуження майна субєкти управління та Фонд державного майна можуть визначати спосіб та умови проведення продажу. (п.9 Порядку).

Відповідно до п.п.«и» п.2 ч.1 ст.7 Закону № 185-V до повноважень Фонду державного майна України віднесено надання дозволу (погодження) на відчуження державного майна у випадках, встановлених законодавством.

За положеннями статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Представництво за довіреністю припиняється, зокрема, у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність.

У разі припинення представництва за довіреністю представник зобовязаний негайно повернути довіреність (ст.248 ЦК України).

Таким чином, місцевим господарським судом зроблено правильний висновок, що у даному випадку не було дотримано Порядку відчуження спірного обєкту державної власності, оскільки, зокрема, при оцінці спірного договору на предмет дійсності чи недійсності, повинно застосовуватись законодавство, яке діяло на момент його вчинення, а судом першої інстанції норми матеріального права застосовано вірно. Матеріали справи підтверджують висновок місцевого господарського суду, що відповідного рішення про надання згоди на відчуження спірного майна, укладення спірного договору позивач, як субєкт управління не приймав і Фонд державного майна України відповідного дозволу до зазначеного Порядку не надавав. Відтак, твердження апелянта про відсутність підстав для визнання договору недійсним в силу того, що визнавались недійсними публічні торги є безпідставними.

Порядок набрання чинності правовими актами України визначено ч.ч. 2, 5 ст.94 Конституції України, ст.ст. 1, 5, 6 Указу Президента України від 10.06.97р. №503/907, а , отже, апелянт повинен був знати про законодавчо визначений порядок відчуження державного майна.

Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Звертаючись до суду із заявою про захист прав громадян та державних інтересів, прокуратура реалізує конституційну функцію представництва інтересів громадянина або держави у суді.

Суд дійшов висновку, що позивач, в інтересах якого прокурор предявив позов, а саме Міністерства оборони України, дозволу на укладення спірного договору й відчуження спірного майна не надавало, стороною цього договору не було. Єдиними даними про дату, коли позивач міг дізнатися про укладення вказаного договору, є дата внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за наслідками прокурорської перевірки 21.03.13р., коли було виявлено факт укладання спірного договору без дотримання вимог закону, внаслідок чого прокурор звернувся з позовом до суду із зазначеним вище позовом, а саме 14 липня 2015 року.

Отже, позов подано в межах позовної давності а відтак спірний договір в силу положень ст.ст. 215, 216 ЦК України належить визнати недійсним, що дає підстави суду апеляційної інстанції вважати в цій частині апеляційну скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Аналогічну правову позицію займає Верховний суд України у постанові від 16 вересня 2015 року №6-101цс15.

Спірне майно, що знаходиться в м.Львові по вул.Шевченка,78 є з 11.06.13р. власністю ТОВ «Форвард», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4707496 і не знаходиться вже у власності відповідача-2, тому не може бути витребуване у нього.

Норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного договору, яке було відчужено третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчиненні після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч.1.ст.388 ЦК України.

Така правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду України у справі №3-103гс11 від 17.10.11р.

Відтак, вимога прокурора про зобовязання відповідача-2 повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України спірне майно задоволенню не підлягає, рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга в цій частині задоволенню.

Відповідно до вимог п.10 ч.2 ст. 105 ГПК України у постанові має бути зазначено новий розподіл судових витрат у разі скасування чи зміни рішення.

Пунктом 2.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» (далі постанова пленуму №7) встановлено, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 ЦК України тощо),- як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом пункту 3 частини другої статті 54 і статті 55 ГПК такий обов'язок покладається на позивача (в тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у вигляді повернення майна застосовуються з ініціативи господарського суду, наприклад, при визнанні договору недійсним - пункт 1 статті 83 ГПК).

Відповідно до п. 4.4. цієї постанови пленуму №7, коли приймається нове судове рішення апеляційної інстанції після скасування судового рішення місцевого господарського суду, або судом касаційної інстанції після скасування судових рішень судів нижчих інстанцій, то розподіл сум судового збору здійснюється постановою відповідно апеляційної або касаційної інстанції, який прийняв нове рішення.

Якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено (п.4.1 постанови пленуму №7).

При поданні позову прокурор звільнений від сплати судового збору, немайнову вимогу задоволено, відтак з відповідачів належить стягнути 609 грн. судового збору порівно.

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами та доповненнями) за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду ставка судового збору встановлюється у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги. Апеляційна скарга подана 23.12.15р.

Відповідно до пункту 4.5 постанови пленуму №7, у випадках коли позивач звільнений від сплати судового збору:

якщо позов залишено без задоволення, - судовий збір не стягується;

у разі задоволення позову повністю або частково судовий збір стягується з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам) в доход державного бюджету України, якщо відповідач не звільнений від сплати цього збору.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.(ст.49 ГПК України).

Таким чином,в доход Державного бюджету належить стягнути з Приватної Фірми «Монте Крісто» та ОСОБА_2 «Військторгсервіс» за розгляд справи в суді першої інстанції 609 грн. судового збору з кожного. З Міністерства оборони України на користь Приватної фірми «Монте Крісто» належить стягнути 20 309,41 грн. судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 103, 104, 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу задоволити частково, рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.2015р. у справі № 914/2340/15 скасувати частково і прийняти нове рішення. Позов задоволити частково, в звязку із чим резолютивну частину викласти в наступній редакції: «Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2009 року - 41/50 (сорок однієї п'ятдесятої) частини адміністративних будівель, а саме адміністративний будинок площею 742, 1 кв.м, який визначений за поверховим планом літ. А-3 та розташований по вул. Т.Шевченка, буд. №78 у м. Львові, укладений між ОСОБА_2 «Військторгсервіс» (м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. № 28-А; ідентифікаційний код 33 689922) в особі філії «Управління торгівлі Західного оперативного командування ОСОБА_2 «Військторгсервіс» та Приватною фірмою «Монте Крісто»( м. Луцьк, вул. Львівська, буд. 91 «а»; ідентифікаційний код 30555964).

В решті позову відмовити.

2. Стягнути за розгляд справи в суді першої інстанції в доход Державного бюджету (отримувач коштів: ГУ ДКСУ у Личаківському районі м.Львова; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38007620; ОСОБА_11 отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області; Код банку отримувача (МФО): 825014; Рахунок отримувача: 3006; Код класифікації доходів бюджету: 22030001; Код ЄДРПОУ суду: 03499974) :

- з Приватної фірми «Монте Крісто» (43000, м. Луцьк, вул. Львівська, буд. 91 «а»; ідентифікаційний код 30555964) 609 грн. судового збору;

- з ОСОБА_2 «Військторгсервіс» (м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. № 28-А; ідентифікаційний код 33 689922) 609 грн. судового збору.

3. Стягнути 20 309,41 грн. судового збору з Міністерства оборони України (03168, м. Київ Повітрофлотський проспект, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022). на користь Приватної фірми «Монте Крісто» (43000, м. Луцьк, вул. Львівська, буд. 91 «а»; ідентифікаційний код 30555964) за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Місцевому господарському суду видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-І Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 21.03.16р.

Головуючий суддя Дубник О.П.

Судді: Скрипчук О.С.

ОСОБА_1