ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.03.16р. Справа № 904/10959/15
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМН-ГРУП УКРАЇНА", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРС", м.Павлоград Дніпропетровської області

про стягнення 19 838, 35 грн. за договором поставки

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність від 01.02.16р.;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ТМН-ГРУП УКРАЇНА" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01.03.16р., просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРС" (далі - відповідач) суму 11 014, 53 грн. основного боргу, 237, 99 грн. 3% річних, 3 188, 23 грн. пені, 2 238, 46 грн. інфляційних, а всього 18 679, 21 грн. заборгованості за порушення виконання зобовязань за договором поставки №Д-4/01102014 від 01.10.14р. Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача суму 2 000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, відзив на позов та документи на вимоги суду не надав. Про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, що підтверджує отримання відповідачем ухвали про виклик у судове засідання.

Ухвалою суду від 22.02.2016 року відповідно до ст. 69 ГПК України строк вирішення спору продовжувався на 15 днів - до 09.03.16р.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

01.10.2014 року між позивачем (постачальником) та відповідачем (замовником) укладено договір поставки №Д-4/01102014 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязується систематично поставляти у власність покупця товар для використання у підприємницькій діяльності, а покупець зобовязується прийняти товар та сплатити за нього обумовлену Договором суму, асортимент, одиниця виміру і вартість товару, що поставляється за Договором визначається видатковими накладними, які є невідємною частиною Договору (п.2.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Приписами статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно до ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Замовник зобов'язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України).

Згідно з п. 4.4 Договору датою виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару, вважається дата отримання товару покупцем, що підтверджується видатковою накладною за підписом особи, уповноваженої в установленому порядку покупцем на отримання Товару.

Відповідно до п.п. 9.1.1 п. 9.1 Договору покупець зобов'язується прийняти поставлений відповідно до умов Договору товар у місці постачання, сплатити його вартість відповідно до розділу 13 Договору.

За умовами пункту 13.1 Договору ціна товару, що поставляється за Договором, відображається сторонами в кожній видатковій накладній при необхідності може надаватись Специфікація.

В кінці кожного звітного періоду покупець надає постачальнику звіт щодо кількості реалізованого товару. Звітним періодом є календарний місяць. Оплата покупцем товару здійснюється по факту реалізації товару до 15 (пятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним (п.13.4 Договору)

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору згідно видаткових накладних (а.с.25-39) позивачем поставлявся відповідачу товар, за який відповідач розрахувався частково, у звязку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 11 014,53 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу країни виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Пунктом 17.2 Договору передбачено у разі прострочення оплати стороною цього Договору грошових коштів, сторона, яка допустила прострочення оплати, на вимогу іншої сторони зобов'язана сплатити іншій стороні пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний календарний день прострочення оплати зобов'язання.

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 25.02.15р. по 25.11.15р. у розмірі 3 188, 23 грн., 3% річних за період з 29.05.14р. по 01.12.15р. у розмірі 237, 99 грн., а також інфляційні за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року у розмірі 2 238, 46 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення уточнених позовних вимог в повному обсязі.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на відповідача.

Щодо витрат позивача на адвокатські послуги у розмірі 2 000, 00 грн., суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що до складу судових витрат входить оплата послуг адвоката. В контексті цієї норми судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру". Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на адвокатські послуги, суд виходить із основоположного принципу цивільного права - принципу свободи договору. Позивач має право на свій розсуд оцінити вартість послуг адвоката, навіть у розмірі ціни позову.

Між тим, стягнення з відповідача вартості послуг адвоката по-суті є оплатою відповідачем наданих позивачеві послуг з правової допомоги. І в цьому аспекті оцінка вартості послуг позивачем не має беззаперечного статусу.

Право на справедливий суд, передбачене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положення ст.ст. 42, 43ГПК України стосовно рівності сторін є гарантією захисту прав, у даному випадку відповідача, від покладення на нього обов'язку відшкодування необґрунтованої вартості послуг адвоката внаслідок різних причин, зокрема, помилки позивача в оцінці вартості таких послуг, отримання і оплата позивачем послуг, що не були необхідні для розгляду даної справи або ж навіть навмисного завищення позивачем та адвокатом вартості таких послуг з метою отримання неправомірної вигоди за рахунок відповідача.

Завданням суду при розгляді справи не є оцінка вищевказаних причин чи підстав, або оцінка якості роботи адвоката, а є визначення обґрунтованого і адекватного розміру грошової суми, що підлягає стягненню з відповідача за надані позивачеві послуги.

Пунктом 6.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження понесення зазначених витрат позивачем до матеріалів справи надані копія договору про надання правової допомоги від 01.10.2015р., копія додаткової угоди №3 до договору про надання правової допомоги від 01.10.2015р., квитанція до прибуткового касового ордера №0004 від 26.11.15р. на суму 2 000,00 грн., копія свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю серії КС №5262/10 від 19.12.2014р.

Відповідно до п. 6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Враховуючи підготовку позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, здійснення розрахунків за девятьма накладними, суд вважає розмір витрат на послуги адвоката у сумі 2 000, 00 грн. обєктивно визначеним, а отже таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЕРС" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Полтавська, 127-в; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ТМН-ГРУП УКРАЇНА" (08202, Київська область, м. Ірпінь, вул. ІІІ-го Інтренаціоналу, буд.152; ) суму 11 014, 53 грн. (одинадцять тисяч чотирнадцять грн. 53 коп.) основного боргу, 237, 99 грн. (двісті тридцять сім грн. 99 коп.) 3% річних, 3 188, 23 грн. (три тисячі сто вісімдесят вісім грн. 23 коп.) пені, 2 238, 46 грн. (дві тисячі двісті тридцять вісім грн. 46 коп.) інфляційних, 1 218, 00 грн. (одна тисяча двісті вісімнадцять грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору, 2 000, 00 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.) витрат на послуги адвоката.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 14.03.2016р.