ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

14.03.2016 Справа № 920/1753/15

Господарський суд Сумської області у складі головуючого судді Лугової Н.П., суддів: Яковенка В.В., Зайцевої І.В., при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/1753/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства Комерційний банк

«Приватбанк», м. Дніпропетровськ;

до відповідача: Комунального підприємства Сумської обласної ради Аптека

№ 226 міста Конотоп, м. Конотоп, Сумська область;

про стягнення 23 648 грн. 03 коп.,

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 2180-К-О від 03.07.2014 року);

Від відповідача: не зявився;

Ухвалою господарського суду Сумської області від 04.02.2016 розгляд справи № 920/1753/15 було призначено колегіально у складі трьох суддів.

Відповідно до протоколу від 05.02.2016 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Лугова Н.П., судді Яковенко В.В., Сопяненко О.Ю..

У звязку з лікарняним судді Сопяненко О.Ю. та враховуючи неможливість її участі у розгляді вказаної справи, відповідно до протоколу від 14.03.2016 було визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Лугова Н.П., судді Яковенко В.В., Зайцева І.В..

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви б/н від 11.11.2015 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 23 648 грн. 03 коп., відповідно до договору банківського обслуговування б/н від 22.03.2011 року, укладеного між сторонами по справі, в тому числі: 10 555 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом, 5 763 грн. 17 коп. заборгованість за відсотками, 6 253 грн. 27 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання, 1 076 грн. 35 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом, а також витрати по сплаті судового збору.

17.12.2015 року відповідач надав відзив на позовну заяву б/н від 16.12.2015 року, в якому зазначає, що його не було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки позивачем не доведено факт вручення адресатові під розписку вимоги банку. Також відповідач пояснює, що між сторонами укладено договір про надання банківського обслуговування, а не кредитний договір. Відповідач стверджує, що кредитний договір між сторонами є неукладеним (нікчемним), оскільки останній має бути укладений в письмовій формі, а також в договорі має зазначатись тип процентної ставки, при цьому, в заяві від 22.03.2011 року взагалі не зазначений тип процентної ставки. Також відповідач вказує, що позивачем не зазначено за який саме період були нараховані відсотки за користування кредитом, комісія та пеня, а стосовно пені застосовується спеціальна позовна давність в один рік. В звязку з вищевикладеним відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

4 лютого 2016 року представник позивача надав для долучення до матеріалів справи пояснення б/н, б/д, в яких зазначено, що за своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір банківського обслуговування від 22.03.2011 року є змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору на умовах овердрафту, також представником позивача надано копію листа від 01.02.2016 року з доказом відправлення відповідачу та копії виписок по рахунку боржника.

Представник позивача в судовому засіданні 14 березня 2016 року надав усні пояснення по справі та наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання 14.03.2016 року не прибув, контррозрахунку суми заборгованості не подав, але надіслав клопотання № 41 від 14.03.2016 року (факс), в якому просить суд відкласти розгляд справи у звязку з неможливості явки в судове засідання уповноваженого представника.

Представник позивача заперечував проти відкладення розгляду справи.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони.

Приписами пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», встановлено, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Водночас, відповідач не позбавлений права надати суду письмові пояснення по суті поданого позову.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлені обставини, за яких господарський суд відкладає в межах строків, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Крім того, згідно ст. 69 Господарського процесуального кодексу України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що розгляд справи за клопотанням відповідача неодноразово відкладався, явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та розглядає справу в даному судовому засіданні за наявними в ній матеріалами згідно приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та оцінивши надані докази, суд

ВСТАНОВИВ:

В мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua позивачем були розміщені «Умови та правила надання банківських послуг» (надалі Умови) та тарифів банку.

Згідно підписаної відповідачем заяви про відкриття поточного рахунку зі зразками підписів і відбитка печатки відповідач приєднався до Умов, тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування б/н від 22.03.2011 року.

Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт, на поточний рахунок 0622 та картковий рахунок 0247 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг».

У відповідності з ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частиною 1 ст. 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

Пунктом 3.2.1.1.16 Умов передбачено, що при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті.

Згідно з п. 3.2.1.1.1. Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається для поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів відповідача, в межах кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.2.1.1.3. Умов, кредит надається в обмін на зобов'язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому «Умов та правил надання банківських послуг». Сторони погодилися, що кредитний ліміт може бути збільшений для оплати судових витрат у порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг. Ліміт овердрафту встановлюється Банком на кожний операційний день. У випадку зниження Банком ліміту в односторонньому порядку, передбаченому цими «Умовами та правилами надання банківських послуг», Клієнт зобов'язується погасити різницю між фактичною заборгованістю і сумою нового ліміту не пізніше дня, вказаного в повідомленні банку про зміну ліміту, спрямованого Клієнту у будь-якій з форм, передбачених «Умов та правил надання банківських послуг». В іншому випадку грошове зобов'язання вважається порушеним, а зазначена різниця між фактичною заборгованістю і новою сумою ліміту вважається простроченою з дня, вказаного в повідомленні.

Згідно з п. 3.2.1.1.8. Умов, проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі далі «Угода»). Згідно ст. 212, 651 ЦКУ при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань за кредитом, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-ого дня порушення будь-якого із зобов'язань має право встановити інший термін повернення кредиту. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту на свій вибір або в письмовій формі, або за допомогою встановлених засобів електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості у термін, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні вважається простроченою.

Пунктом 3.2.1.4.1. Умов визначено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат до 25-го числа поточного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 1-го до 20-го (включно) числа поточного місяця або до 25-го числа наступного місяця, якщо дебетове сальдо на поточному рахунку утворилося з 21-го до кінцевого числа поточного місяця, розрахунок відсотків проводиться за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При не обнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з кінцевої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, відповідач виплачує позивачу за користування кредитом проценти в розмірі 36% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.

У випадку непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов'язання відповідача щодо погашення заборгованості вважаються порушеними.

При порушенні відповідачем будь-якого з грошового зобов'язання відповідач сплачує позивачу (банку) відсотки за користування кредитом у розмірі 56 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості. У разі порушення Клієнтом будь-якого з грошових зобов'язань і при реалізації права Банку на встановлення іншого терміну повернення кредиту, передбаченого Умовами та правилами надання Банківських послуг, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочення, виходячи з 360 днів у році. Сплата пені здійснюється з дня, наступного за датою порушення зобов'язань.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п. 3.2.1.4.1.4. Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків проводиться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати (п. 3.2.1.4.9. Умов).

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обовязок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Згідно з п. 3.2.1.2.3.4. Умов, при порушенні відповідачем будь-якого із зобов'язань, передбачених Умовами, банк, на свій розсуд, має право змінити умови кредитування - зажадати від Клієнта дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитом в повному обсязі шляхом подання відповідного повідомлення. При цьому, згідно зі ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями, строки виконання яких не наступили, терміни вважаються що настали в зазначену в повідомленні дату. У цю дату Клієнт зобов'язується повернути Банку суму кредиту в повному об'ємі, відсотки за фактичний термін його користування, повністю виконати інші зобов'язання.

Відповідно до розрахунку позивача, виписки по рахунку відповідача та письмового пояснення позивача до розрахунку заборгованості за договором від 22.03.2011 року комісія нарахована позивачем за період з 01.12.2014 року по 01.11.2015 року і становить 1 076 грн. 35 коп. Розрахунок відсотків позивачем проведений за ставкою 56% річних з 20.11.2014 року по 06.11.2015 року і становить 5 763 грн. 17 коп.

При цьому, позивач надав лист б/н від 09.12.2015 року, в якому зазначив, що з 01.07.2014 року внесені зміни до умов та правил надання банківських послуг якими, зокрема, було змінено відсоткову ставку за користування кредитним лімітом. Як зазначає представник позивача про час вступу в дію нових розмірів відсоткових ставок відповідачу також були надіслані смс-повідомлення. Крім того, банком доводилась інформація через електронні системи Приват24.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач не виконав належним чином взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків та комісії у звязку з чим станом на 06.11.2015 року заборгованість останнього за кредитом складає 10 555 грн. 24 коп., 5 763 грн. 17 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом та 1 076 грн. 35 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом.

Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову вказує, що між сторонами укладено договір про надання банківського обслуговування, а не кредитний договір. В заяві від 22.03.2011 року відсутні зазначення про те, що ця заява є кредитним договором. Відповідач стверджує, що кредитний договір між сторонами є неукладеним (нікчемним), оскільки останній має бути укладений в письмовій формі, а також в договорі має зазначатись тип процентної ставки.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі статтею 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (частина 1 статті 640 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 634 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підписавши заяву від 22.03.2011 року, в якій, було зазначено про те, що з її підписанням особа погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, окремого підписання особою Умов та Правил надання банківських послуг не передбачалося.

Умови кредитування рахунків відповідача передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщених в мережі Інтернет на сайті банку, якими визначено вид та мету надання кредиту, порядок його видачі та погашення, строк користування кредитом, та строк повернення кредиту, розмір, порядок розрахунку та сплати процентів за користування кредитом, права та обов'язки сторін; відповідачем допущено порушення зобов'язання щодо повернення наданих кредитних коштів у строки встановлені Умовами та правилами надання банківського рахунку. Фактично Умови та Правила, розміщені на web-сайті банку є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку.

Як вбачається з матеріалів справи 2 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з претензією № 10221SUKWS01X від 22.10.2015 року про погашення заборгованості за кредитом та відсотками, сплати пені та комісії за користування кредитом, разом з цим відповідач відповіді на претензію не надав, заборгованість перед позивачем не погасив.

Згідно ст. ст. 525, 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті. 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Пунктом 3 ч. 1 статті 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи позивач, свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитний ліміт, який згідно довідки про розміри встановлених кредитних лімітів № 08.7.0.0.0/24 від 11.11.2015 року та виписки по рахунку № 0622 становив з 22.03.2011 року - 50000,00 грн., з 04.02.2013 року - 62500,00 грн., з 01.03.2014 року - 52000,00 грн., з 02.03.2014 року - 6405,68 грн., з 04.04.2014 року - 52000, 00 грн., з 06.05.2014 року - 22000,00 грн., з 19.05.2014 року - 15000,00 грн.

При цьому відповідач своїх зобовязань щодо своєчасного повернення кредитних коштів, сплати відсотків та заборгованості по комісії не виконав, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Заборгованість відповідача за кредитом, відсотками та комісією станом на день розгляду справи є непогашеною. Аргументованих заперечень чи доказів сплати боргу відповідач не надав.

Відповідно до пункту 3.2.1.5.1 Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Умовами п.п. 3.2.1.2.2.2, 3.2.1.4.1, 3.2.1.4.2, 3.2.1.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.1.1.8, 3.2.1.2.2.3, 3.2.1.2.3.4, винагороди, передбаченої п.п. 3.2.1.2.2., 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6 Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, клієнт сплачує банку пеню у розмірі, зазначеному в п. 3.2.1.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.2.1.5.4 Умов сторони встановили та погодились, що нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.2.1.5.1, 3.2.1.5.2, 3.2.1.5.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Як вбачається з поданого позивачем розрахунку суми заборгованості відповідачу нараховано пеню в розмірі 6 253 грн. 27 коп. за період з 09.01.2014 року по 06.11.2015 року.

Суд не враховує зазначене в клопотані відповідача, щодо застосування спеціальної позовної давності в один рік при вирішенні спору в частині стягнення пені з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами статті 258 Цивільного кодексу України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Разом з цим, статтею 259 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Терміни позовної давності щодо вимоги про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (пені, штрафу) за цим договором встановлені сторонами тривалістю 5 років (п. 3.2.1.5.7 Умов).

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 «Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів» положення частини шостої статті 232 Господарського кодексу України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, застосовується до відповідних правовідносин лише у разі, якщо інше не встановлено законом або договором. Отже, якщо умовами договору сторони передбачили, що пеня нараховується за весь період часу, протягом якого не виконано зобов'язання, то нарахування пені не припиняється за період прострочення зобовязання понад шість місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконано (постанова ВСУ від 15.04.2015 у справі № 910/6379/14).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу у письмовій формі.

Відповідачем не подано доказів сплати заборгованості за кредитом чи аргументованих заперечень проти вимог позивача ні контррозрахунку суми відсотків, комісії та пені.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно своєчасного та у повному обсязі повернення кредитних коштів, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем підтверджується матеріалами справи, право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачене умовами договору, господарський суд вимоги позивача по стягненню з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 23 648 грн. 03 коп., в тому числі: 10 555 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом, 5 763 грн. 17 коп. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 6 253 грн. 27 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 1 076 грн. 35 коп. заборгованість по комісії за користуванням кредитом визнає правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 218 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з комунального підприємства Сумської обласної ради Аптека № 226 міста Конотоп (41600, Сумська область, м. Конотоп, вул. Металістів, буд. 10, код 23051425) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, код 14360570) заборгованість за договором банківського обслуговування б/н від 22.03.2011 року, а саме 10 555 грн. 24 коп. заборгованість за кредитом, 5 763 грн. 17 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 6 253 грн. 27 коп. пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором, 1 076 грн. 35 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 1 218 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішення законної сили.

Повне рішення складено 18.03.2016 року.

Головуючий суддя Н.П. Лугова

Судді В.В. Яковенко

ОСОБА_2