ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р.Справа № 922/3/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм", м. Київ
до Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України (ДУ ІМР НАМН), м. Харків, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м. Харків
про стягнення грошових коштів в розмірі 5955826,92 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 01.09.2015р.;

Представник відповідача - не з'явився;

Третя особа - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України (ДУ ІМР НАМН), м. Харків, про стягнення заборгованості за договором № 1/11-13 про закупівлю медичного обладнання за державні кошти від 13.11.2013р., в розмірі 5955826,92 грн., з яких: 3289800,00 грн. - сума основного боргу, 195167,44 грн. - 3% річних, 2470859,48 грн. - інфляційні втрати. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 09.02.2016р. об 11:00 год. Залучено до участі у справі Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Харківській області, м. Харків.

Ухвалою господарського суду від 03.03.2016р. задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду даного спору за межами двомісячного строку. Продовжено строк розгляду справи до 20.03.2016р. Розгляд справи відкладено на 16.03.2016р. о 12:00 год.

В судовому засіданні 16.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач правами, передбаченими ст. 22 ГПК України, не скористався, процесуальне право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Представник третьої особи в судове засідання 16.03.2016р. не з'явився, матеріали справи містять заяву (вх. №1750) про розгляд справи без участі представника Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_2 України, кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Беручи до уваги, що відповідно до статті 33 ГПК України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Матеріали справи свідчать, що 13.11.2013р. між Державною установою "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григор'єва Національної академії медичних наук України" (замовник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" (постачальник, позивач) було укладено Договір №1/11-13 про закупівлю медичного обладнання за державні кошти (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити та передати у власність замовника "Прилади оптичні, інші та їх частини" (мікроскопи лабораторні клінічні - 10 одиниць) код 26.70.2 за ДК 016-2010) (далі - товар) в асортименті, кількості та за цінами, зазначеними у специфікації (Додаток №1), яка розроблена на підставі акцептованої пропозиції конкурсних торгів та є невід'ємною частиною даного Договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вартість товару.

Сторонами, відповідно п. 3.2. договору, було узгоджено ціну договору, яка становить 3289800,00 грн. (без ПДВ).

Порядок здійснення оплати передбачений розділом 4 Договору. Згідно підпункту 4.1 вказаного розділу договору сторонами передбачено, що замовник здійснює попередню оплату у розмірі 100% від суми укладеного договору для даного товару згідно специфікації (Додаток №1), відповідно до п. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1404 від 09.10.2006 р. "Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" із змінами.

Умови поставки товарів визначені розділом 5 Договору, яким сторонами узгоджено, що після попередньої оплати постачальник зобов'язаний передати замовнику товар, номенклатуру, асортимент, кількість і якість якої відповідає умовам Договору та вимогам чинного законодавства України, у строк не більше 3 місяців з моменту отримання постачальником попередньої оплати (п. 5.1. Договору).

Товар повинен бути поставлений за адресою замовника: м. Харків, вул. Пушкінська, 82. Термін поставки жовтень-грудень 2013р.

Відповідно до підпункту 6.1.1 розділу 6 договору замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Положенням п.п. 6.4.1. Договору встановлено, що постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням замовника, в цьому випадку замовник повинен провести розрахунки терміново по мірі надходження фінансування з Державного бюджету.

Підпунктом 10.1 розділу 10 договору сторонами узгоджено, що договір набирає чинності з дати підписання та діє до 31 грудня 2013 р.

Між сторонами, на виконання підпункту 1.2 розділу 1 договору, було складено специфікацію (додаток № 1), якою узгоджено найменування, кількість товару, одиницю виміру, ціну за одиницю та загальну вартість товару.

Позивачем (за відсутності передплати з боку відповідача, що узгоджується з умовами п.п. 6.4.1. Договору) поставлено останньому товар за видатковими накладними №АФ-0000440 від 02.12.2012р. на суму 1615800,00 грн. та №АФ-0000706 від 26.12.2013р. на суму 1674000,00 грн. Вказаний товар одержано вповноваженим представником відповідача, що діяв на підставі довіреностей на отримання ТМЦ серія 12 АДД №193356/1533 від 02.12.2013р., №193388/1565 від 26.12.2013р.

Факт прийому поставленого товару також підтверджується актами здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання №№ 03/12, 03/12-3, 03/12-1, 03/12-01 від 03.12.2013р. та актом здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання № 03/12-5 від 30.12.2013р.

Таким чином, загальна сума поставленого позивачем відповідачу товару складає 3289800,00 грн.

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем існуючої суми заборгованості в розмірі 3289800,00 грн. в добровільному порядку, що стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦКУкраїни).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Судом встановлено, що між сторонами фактично був укладений договір поставки, який регулюється нормами § 3 глави 54 Цивільного кодексу України та § 1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар (п.1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Положенням п.п. 6.4.1. Договору встановлено, що постачальник має право на дострокову поставку товарів за письмовим погодженням Замовника, в цьому випадку Замовник повинен провести розрахунки терміново по мірі надходження фінансування з Державного бюджету.

Пунктом 5.6. Договору встановлено, що датою виконання постачальником зобов'язань щодо поставки товару є дати підписання замовником видаткової накладної та актів приймання-передачі.

Судом згідно матеріалів справи встановлено, що позивачем на виконання умов Договору було поставлено обумовлений товар, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками видатковими накладними №АФ-0000440 від 02.12.2012р. на суму 1615800,00 грн. та №АФ-0000706 від 26.12.2013р. на суму 1674000,00 грн.

Факт прийому поставленого товару також підтверджується актами здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання №№ 03/12, 03/12-3, 03/12-1, 03/12-01 від 03.12.2013р. та актом здачі-прийняття робіт по пуско-наладці та передачі в експлуатацію медичного обладнання № 03/12-5 від 30.12.2013р.

Згідно з нормою ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до підпункту 6.1.1 розділу 6 договору замовник зобов'язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлені товари.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як свідчать матеріали справи відповідач не виконав зобов'язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість, яка становить 3289800,00 грн.

Суд зазначає, що 01.03.2014р. між сторонами було складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, за яким відповідач визнавав наявність заборгованості перед позивачем у розмірі3289800,00 грн.

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару по договору поставки від 13.11.2013р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 ГПК кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором поставки від 13.11.2013р. в сумі 3289800,00 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 3289800,00 грн. заборгованості по договору поставки належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок нарахування 3% річних у розмірі 195167,44 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2470859,48 грн., суд приходить до висновку, що дані розрахунки не суперечить вимогам чинного законодавства, нараховані вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" законодавчо обґрунтовані, доведені матеріалами справи, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, покладаючи судові витрати в даній справі на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 44, 49, 65, 69, 75, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державної установи "Інститут медичної радіології ім. С.П. Григорєва Національної академії медичних наук України" (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 82, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс Фарм" (03110, м. Київ, вул. Пироговського, буд. 19, корп. 6, ) суму основного боргу в розмірі 3289800,00 грн., 3% річних в розмірі 195167,44 грн., інфляційні втрати в розмірі 2470859,48 грн. та судові витрати в сумі 89338,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 17.03.2016 р.

Суддя ОСОБА_2

справа № 922/3/16