РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/24108/14
За позовом Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА"

про відшкодування матеріальної шкоди 49340,80 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: не з'явилися;

від відповідача: не з'явилися.

СУТЬ СПОРУ :

Приватним акціонерним товариством Акціонерною страховою компанією "Скарбниця" (надалі - позивач) заявлено позов про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" (надалі - відповідач) суми страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 49340,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.11.2014 порушено провадження у справі №910/24108/14, розгляд справи призначено на 01.12.2014.

25.11.2014 відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 01.12.2014 призначено судову автотоварознавчу експертизу, виконання якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; провадження у справі зупинене до надання висновків судової експертизи.

29.01.2015 через відділ діловодства суду надійшло клопотання експерта Юхименка А.В. про надання матеріалів, необхідних для проведення експертизи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2015 поновлено провадження у справі №910/24108/14, вищезазначене клопотання експерта задоволено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2015 провадження у справі №910/24108/14 зупинене до надання висновків судової експертизи, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

10.02.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов лист №83/15-54 від 08.02.2016 з висновком експертів за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №83/15-54 від 08.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 поновлено провадження у справі №910/24108/14, розгляд справи призначено на 29.02.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.02.2016 розгляд справи відкладено до 14.03.2016.

02.03.2016 позивач через відділ діловодства суду подав додаткові документи до матеріалів справи, а також письмові пояснення по справі, в яких зазначив, що страхова виплати була здійснена ним на підставі п. 13.10 договору, оскільки страхувальник виявив бажання залишити пошкоджений автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, у своєму розпорядженні.

Позивач в судове засідання 14.03.2016 не з'явився, втім 02.03.2016 подав клопотання про розгляд справи без участі його представника. Позов просив задовольнити.

Відповідач в засідання господарського суду свого представника також не направив, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників сторін не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

10.09.2013 між Приватним акціонерним товариством Акціонерна страхова компанія "Скарбниця", як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, укладено Договір страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 (надалі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Вказаним договором визначено, що до страхових випадків відноситься, зокрема, ДТП, а вигодонабувачем є страхувальник.

Згідно з пунктом 4 договору розмір страхової суми встановлюється на рівні 100% дійсної ринкової вартості транспортного засобу (далі - ТЗ) та становить відповідно 95840,00 грн.

Строк дії договору встановлено з 12.09.2013 по 11.09.2014 (п. 9 договору).

За умовами п. 13.8 договору при повній загибелі (конструктивній чи фактичній) страхове відшкодування виплачується в межах страхової суми з вирахуванням зносу за період дії цього договору, чи без такого, франшизи та дійсної ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ.

Відповідно до п. 13.9 договору під повною загибеллю розуміють випадки, коли вартість відновлювального ремонту ТЗ (включаючи вартість витрат по рятуванню та транспортування ТЗ до місця ремонту) складає не менше 70% страхової суми чи дійсної вартості ТЗ на момент страхування.

Якщо, незважаючи на повну загибель ТЗ, страхувальник побажає залишити за письмовою згодою вигодонабувача ТЗ у своєму розпорядженні, страховик виплачує 50% страхової суми без вирахування зносу з моменту початку страхування та вирахуванням франшизи, вартості проведених досліджень, експертиз та ін. (п. 13.10 договору).

29.06.2014 о 00 год. 30 хв. на 625 км + 930 м а/д Київ-Чоп у с. Гірне Стрийського району відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме: ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, не врахував дорожню обстановку, не справився з керуванням, внаслідок чого виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали технічні пошкодження.

Постановою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 31.07.2014 у справі №456/2565/14-п, встановлено порушення ОСОБА_3 вимог п.п. 2.10., 12.1. Правил дорожнього руху України, визнано його винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

01.07.2014 власник застрахованого автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача з заявою про пошкодження транспортного засобу, в якій повідомив про факт ДТП.

Як убачається зі Звіту №Ю-00096 від 09.07.2014, складеного оцінювачем ОСОБА_4 (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №13125/12 від 19.03.2012), вартість (розмір) матеріального збитку, завданого власнику пошкодженням колісного транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 98075,10 грн.

24.07.2014 страхувальник ОСОБА_2 подав до Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" заяву, в якій виявив бажання залишити пошкоджений автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, у своєму розпорядженні, а також 28.07.2014 подав до позивача заяву на виплату страхового відшкодування, в якій просив виплатити страхове відшкодування на його особистий рахунок.

Позивач, з урахуванням умов договору добровільного страхування, склав страховий акт №45/К/14 від 30.07.2014, згідно з яким пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 49340,80 грн.

На підставі складеного страхового акту №45/К/14 від 30.07.2014 та заяви страхувальника, позивач сплатив суму страхового відшкодування у розмірі 49340,80 грн. на рахунок ОСОБА_2, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1800 від 30.07.2014.

Представник позивача звертався до Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" (як до особи, відповідальної за завдану шкоду) із претензією №257 від 18.08.2014 про відшкодування шкоди у розмірі 49340,80 грн.

Проте, відповідач суму страхового відшкодування не сплатив, у зв'язку з чим Приватне акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" звернулося до господарського суду з даним позовом.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

За змістом положень ч. 1 ст. 355 Господарського кодексу України об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються ЦК України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Також, за приписами частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Сторони Договору страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013 у пункті 13.10 погодили, що якщо, незважаючи на повну загибель ТЗ, страхувальник побажає залишити за письмовою згодою вигодонабувача ТЗ у своєму розпорядженні, страховик виплачує 50% страхової суми без вирахування зносу з моменту початку страхування та вирахуванням франшизи, вартості проведених досліджень, експертиз та ін.

Оскільки страхувальник ОСОБА_2 виявив бажання залишити пошкоджений автомобіль «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1, у своєму розпорядженні, про що свідчить його заява від 24.07.2014, суд визнає правомірним виплату страхового відшкодування позивачем на підставі пункту 13.10 договору, втім не погоджується з його розміром.

Як убачається з розрахунку страхового відшкодування (Додаток №1 до страхового акту №45/К/14 від 30.07.2014): страхова сума за договором - 95840,00 грн.; франшиза - 479,20 грн.; послуги евакуатора - 1900,00 грн.; вартість експертиз - 350,00 грн.; сума до перерахування - 49340,80 грн.

Однак, Приватним акціонерним товариством Акціонерною страховою компанією "Скарбниця" під час здійснення розрахунку страхової виплати не враховано положення пункту 13.1.3. договору, за яким відшкодування передбачених цим договором витрат страхувальника, пов'язаних зі страховим випадком, зокрема, евакуації ТЗ з місця страхового випадку, можливе лише в розмірі не більше 500,00 грн.

Отже, з урахуванням вищевказаних норм законодавства та п.п. 13.1.3, 13.10 договору страхування, Приватне акціонерне товариство Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" повинно було виплатити ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 47590,80 грн. (95840,00 грн./2 - 479,20 грн. (франшиза) - 350,00 грн. (вартість експертизи) + 500,00 грн. (послуги евакуатора) = 47590,80 грн.), а не 49340,80 грн.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Перехід права вимоги за наведеними норми права (ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування») слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями ст. 1191 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку, що для її застосування необхідні дві умови: право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобов'язання перед потерпілим; регрес має місце після припиненні зобов'язання з відшкодування шкоди.

Зважуючи на викладене, саме положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» регулюються правовідносини між сторонами у справі, яка розглядається: позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора, а не регресу до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №3-303гс15.

Матеріалами справи підтверджено факт конструктивної загибелі пошкодженого в ДТП транспортного засобу - автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер НОМЕР_1. В той же час, судом встановлено правомірність виплати позивачем страхового відшкодування в розмірі 47590,80 грн., отже саме в межах цієї суми до Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" перейшли права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, належить ОСОБА_3 та знаходився під його керуванням.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, відшкодовується ним як власником цього транспортного засобу.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_3 уклав з Приватним акціонерним товариством "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (поліс) №АС/4134189, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки «DAEWOO», реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

При цьому за умовами п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АС/4134189 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50000,00 грн., франшиза - 500,00 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача (47590,80 грн.), визначені полісом №АС/4134189 розміри лімітів відповідальності та франшизи (500,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 47090,80 грн. (47590,80 грн. - 500,00 грн. = 47090,80 грн.).

Як встановлено в ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В силу вимог статей 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів часткової або повної сплати заявленої до стягнення суми.

Посилання Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" на пункт 30.2. статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Так, пунктом 30.2. статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено: якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Проте, суд зазначає, що приписи статті 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не поширюється на правовідносини, що виникли за Договором страхування транспортних засобів №90/1401/АТ/13 від 10.09.2013, а Закон України "Про страхування" відповідних застережень не містить. Натомість, положеннями статті 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування.

З цих підстав суд не приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи №83/15-54 від 08.02.2016.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору в цій частині на відповідача, в порядку ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. Сума, сплачена за проведення судової експертизи залишається за відповідачем.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 25; ідентифікаційний код 23510137) на користь Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія "Скарбниця" (79005, Львівська обл., місто Львів, вул. Саксаганського, будинок 5; ідентифікаційний код 13809430) страхове відшкодування в розмірі 47090 (сорок сім тисяч дев'яносто) грн. 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1743 (одна тисяча сімсот сорок три) грн. 69 коп.

3. В решті позову - відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.03.16

Суддя О.А. Грєхова