ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2016 р. Справа № 922/6258/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 (дов. №244 від 09.02.2016р.), ОСОБА_2 (дов. №243 від 09.02.2016р.)

відповідача ОСОБА_3 (дов. №12-166 від 12.10.2015р.), ОСОБА_4 (дов.№12-204 від 14.12.2015р.)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (вх. № 532 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків

до Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції, м. Харків

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИЛА:

30.11.2015р. ТОВ "Харківгаз Збут" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" в особі Харківської дирекції про внесення змін до договору № 27/433 від 20.07.2015 року шляхом укладення додаткової угоди щодо встановлення комісійної винагороди за приймання платежів в розмірі 0,3% від загальної суми коштів у запропонованій позивачем редакції.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 (суддя Добреля Н.С.) в задоволені позовних вимог відмовлено.

Позивач з вказаним рішенням не погодився та, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 та прийняти нове рішення, яким позов ТОВ "Харківгаз Збут" задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги та не застосовано положення ст.ст. 6, 526, 652 Цивільного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2015р. №792 «Про забезпечення розрахунків за спожитий природний газ».

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 25.02.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її розгляд на 17.03.2016р.

17.03.2016р. від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2966), в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

У судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, а рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 скасувати. Прийняти нове рішення, яким позов ТОВ "Харківгаз Збут" задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 без змін.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2015р. Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" (виконавець) та ТОВ "Харківгаз Збут" (замовник) укладено договір № 27/433 на надання послуг з приймання платежів (далі договір), предметом якого є надання виконавцем послуг замовнику з приймання обєктами поштового звязку платежів в національній валюті від платників для перерахування їх на користь позивача у строки, в порядку та на умовах, визначених цим договором, а позивач зобовязується оплатити послуги відповідача у порядку визначеному договором.

Згідно п. 3.1. плата за послуги виконавця, які є предметом договору, становить 0,8% від суми перерахованих платежів. Послуги з приймання платежів згідно п. 196.1.5 Податкового кодексу України не є обєктом оподаткування ПДВ.

Звертаючись з вимогою про внесення змін до договору, позивач зазначає, що на дату укладення між сторонами спірного договору №27/433 від 20.07.2015р. була чинна постанова Кабінету Міністрів України №247 від 26.03.2008р. «Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ». Даною постановою було затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ. Відповідно до п. 7 даного порядку було визначено, що оплата послуг щодо приймання платежів від населення банківськими установами та підприємствами поштового звязку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 1 відсоток загальної суми коштів, що надійшли від населення на поточні рахунки відкриті газопостачальними підприємствами та їх структурними підрозділами.

Тобто, при укладені договору № 27/433 від 20.07.2015 р. сторони керувались діючими на той час нормативно правовими актами та встановили плату за послуги приймання платежів від населення у розмірі 0.8% від суми платежів.

Проте, 30.09.2015 р. Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова №792 Про забезпечення проведення розрахунків за спожитий природний газ, якою затверджено Порядок відкриття (закриття) поточних рахунків із спеціальним режимом використання для зарахування коштів, що надходять за спожитий природний газ та Порядок проведення розрахунків за спожитий природний газ.

Пунктом 9 вказаного Порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ визначено, що оплата послуг щодо приймання платежів від побутових споживачів банківськими установами та підприємствами поштового звязку здійснюється газопостачальними підприємствами виключно з їх поточних рахунків, які не є поточними рахунками із спеціальним режимом використання, у розмірі, що не перевищує 0,3 відсотка загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальними підприємствами.

У звязку з набуттям чинності постанови Кабінету Міністрів України №792 від 30.09.2015р., втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України №247 від 26.03.2008р.

Враховуючи, що у нормативно - правових актах, які регулюють взаємовідносини сторін, відбулися зміни, на думку позивача, виникли умови для внесення змін до спірного договору.

Відповідно до п. 8.1 договору зміни та доповнення до цього договору вносяться шляхом укладання додаткової угоди, підписаної уповноваженими на це представниками сторін та скріплені печатками сторін, і є невідємною частиною цього договору.

Позивач направив відповідачу додаткову угоду до договору № 27/433 від 20.07.2015 р. про встановлення комісійної винагороди за приймання платежів у розмірі 0,3% від загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів (лист №424 від 13.10.2015р.).

В свою чергу, відповідач не прийняв пропозиції позивача щодо внесення змін до договору, у звязку з тим, що такі умови погіршують положення відповідача, та листом №27-502 від 30.10.2015 р. надав для підписання проект додаткової угоди про розірвання договору № 27/433 від 20.07.2015 р.

Позивач вважаючи, що такі дії відповідача порушують його права, звернувся до господарського суду з позовною заявою про внесення змін до договору № 27/433 від 20.07.2015 р.

Суд першої інстанції, встановивши, що укладений між сторонами договір №27/433 від 20.07.2015 року на момент розгляду справи є розірваним, а тому внесення змін до такого договору є неможливим, дійшов висновку, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частина 1 ст. 202 Цивільного кодексу України передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Однією із підстав припинення зобов'язання є домовленість сторін (ст. 604 Цивільного кодексу України). Також відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.11.2015 року сторонами було укладено додаткову угоду про розірвання до договору № 27/433 від 20.07.2015р., згідно якої сторони дійшли згоди припинити дію вказаного договору з 01.11.2015р.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України в разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Враховуючи, що договір № 27/433 від 20.07.2015 року, укладений між ТОВ "Харківгаз Збут" та Українським державним підприємством поштового зв`язку "Укрпошта" був розірваний сторонами до подачі позову, внесення змін до такого договору є неможливим, що виключає можливість задоволення позову.

Позивач не заперечує факту розірвання спірного договору, однак, стверджує, що взаємовідносини між сторонами тривають в частині виконання грошових зобовязань, які виникли до моменту його розірвання. А тому, на його погляд, внесення запропонованих змін до договору може вплинути на зобовязання сторін, що залишилися невиконаними на час його розірвання.

Однак, такі доводи позивача колегія суддів також не може вважати обґрунтованими враховуючи наступне.

Відповідно до п. 7.1 договору, він набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015р., але у будь - якому випадку до повного виконання своїх грошових зобовязань сторонами.

Пунктом 7.3 договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору сторони повинні виконати свої зобовязання, які існували на день такого розірвання в повному обсязі.

Згідно положень ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються з моменту досягнення домовленості про розірвання договору, якщо інше не встановлено договором. В той же час, якщо договір змінюється у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну договору законної сили.

Таким чином, навіть, якщо погодитись з обґрунтованістю вимог позивача про внесення змін до договору, то такі зміни можуть вплинути лише на зобовязання сторін, які виникнуть у майбутньому. Однак, як встановлено судом сторони дійшли згоди припинити дію договору з 01.11.2015р. А тому, рішення з даного господарського спору не може вплинути на зобовязання сторін, що залишилися невиконаними на час розірвання договору.

Виходячи зі змісту ст. ст. 34, 43, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює обставини справи у відповідності до свого внутрішнього переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності та приймає рішення за результатами оцінки всіх доказів, які були визнані судом як належні та допустимі.

На підставі викладеного, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 без змін.

Керуючись статтями 85, 91, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.01.2016р. у справі №922/6258/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 21.03.16р.

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.