У Х В А Л А

16.03.2016Справа № 910/129/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Банк Камбіо»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Норіус Компані»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
провизнання недійсним договору та визнання припиненим запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна

Суддя Смирнова Ю.М.

Представники:

від позивачане з'явилися
від відповідачаКоханевич О.М. - представник
від третьої особине з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Банк Камбіо» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Норіус Компані» та просить суд визнати недійсним договір застави майнових прав б/н від 01.09.2014 та визнати припиненим запис в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №15284357 контрольна сума ДГ015Б655Д.

Позовні вимоги мотивовані тим, що укладений між позивачем і відповідачем договір застави майнових прав б/н від 01.09.2014 є нікчемним в силу в силу п.5 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки за спірним правочином позивачем прийнято на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Відповідач проти задоволення позову заперечує та зазначає, що діяльність банків не обмежена лише здійсненням кредитної діяльності. Ані Законом України «Про банки та банківську діяльність», ані будь-якими іншими законодавчими актами України не встановлено обмеження або прямої заборони щодо укладення банками договорів про отримання послуг та забезпечення своїх зобов'язань за такими договорами. Відтак, за твердженням відповідача, сторонами при укладенні спірного договору було дотримано положень законодавства, а тому підстави для визнання його недійсними відсутні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2016 розгляд справи було відкладено на 10.03.2016, а в судовому засіданні 10.03.2016 оголошувалась перерва до 16.03.2016.

03.03.2016 через канцелярію суду позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач, крім заявлених раніше вимог, просить суд визнати недійсним Договір відступлення права вимоги, укладений 01.09.2014 між Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Норіус компані».

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Як зазначено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Враховуючи, що в позовній заяві заявлено тільки дві вимоги: про визнання недійсним договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014 року та визнання припиненим запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №15284357 контрольна сума ДГ015Б655Д, а інших вимог позивачем заявлено не було, в прийнятті до розгляду заяви позивача про збільшення позовних вимог суд відмовляє.

Також через канцелярію суду позивачем було подано клопотання про витребування доказів.

Оскільки клопотання позивача не відповідає вимогам ст.38 Господарського процесуального кодексу України судом відмовлено в задоволення вказаного клопотання позивача.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить суд:

- заборонити відповідачу вчиняти будь- які дії з предметом застави, в т.ч. спрямовані на звернення стягнення на предмет застави за Договором застави майнових прав б/н від 01.09.2014, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк Камбіо»;

- заборонити відповідачу надавати Товариству з обмеженою відповідальністю «Авеллум Партнере» письмове повідомлення та документи, передбачені п. 3.3 Договору застави майнових прав б/н від 01.09.2014;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Авеллум Партнере» надавати Товариству з обмеженою відповідальністю «Норіус Компані» та/або Публічному акціонерному товариству «Банк Камбіо» оригінальний/і примірник/и Договору відступлення права вимоги від 01.09.2014;

- зобов'язати Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вилучити в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запис, здійснений 28.01.2016 Дніпропетровською філією державного підприємства «Національні інформаційні системи», про внесення змін до запису 15284357 контрольна сума ДГ015Б655Д про звернення стягнення;

- заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Норіус Компані» та/або ТОВ «УКНК «Транс Юг» (Кредитний договір № 27-2008 від 22.02.2008); ТОВ «Лазер Плюс» (Кредитний договір № 351/02-2008 від 30.07.2008); ТОВ «Еко Континент» (Кредитний договір № 070/1-2010/840 від 21.05.2010); ТОВ «Логістик Гарант» (Кредитний договір № 103/1-2010/840 від 11.10.2010); ТОВ «Еколюб» (Кредитні договори №№ 104/1-2010/978, 109/1-2010/978, 107/1- 2010/840 від 12.10.2010, 14.10.2010, 13.10.2010 відповідно); ПАТ «КДС Груп», що є правонаступником усіх прав та обов'язків ТОВ «КДС Груп», (Кредитні договори №№ 021/1-2012/978, 029/1-2011/978/2, 012/1-2012/840 від 05.09.2012, 29.09.2011, 30.05.2012 відповідно); ТОВ «Транс-Юг Трейдінг» (Кредитний договір №011/1-2012/980 від 23.04.2012); ТОВ «Транспортна група» (Кредитний договір № 022/1-2012/840 від 28.12.2012) вчиняти будь-які дії за вказаними кредитними договорами та/або договорами, якими забезпечено їх виконання, в т.ч., однак не обмежуючись, спрямовані на погашення/розстрочення/ відстрочення/прощення/переведення боргу.

Відповідно до положень ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Як зазначено в п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Належних та допустимих доказів існування обставин, з якими положення ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, позивачем не подано.

В рамках даної справи позивачем заявлено вимоги про визнання недійсним договору застави та визнання припиненим відповідного запису в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Судове рішення у разі задоволення таких позовних вимог не передбачатиме стадії виконання, а тому суд відмовляє позивачу в задоволенні клопотання про забезпечення позову у зв'язку з необґрунтованістю.

Відповідно до ч. 1 ст. 46Господарського процесуального кодексу України справи у місцевих господарських судах розглядаються суддею одноособово. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності цього суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне здійснювати розгляд справи колегіально у складі трьох суддів.

Керуючись ст.ст. 46, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Розгляд справи №910/129/16 здійснити колегіально в складі трьох суддів.

Суддя Ю.М. Смирнова