ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2016 року Справа № 922/3258/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоКролевець О.А. (доповідач у справі),
суддів:Євсікова О.О., Попікової О.В.
розглянувши касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016
та ухвалуГосподарського суду Харківської області від 21.12.2015
за заявоюТовариства з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт"
прозаміну сторони її правонаступником
у справі№922/3258/15 Господарського суду Харківської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні Машини-ЕМЗ"
простягнення 41 089 420,09 грн.
за участю представників сторін
від позивача:Іванов А.О.
від відповідача:не з'явився
від заявника:Грибенко Ю.П.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.06.2015 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Силові енергетичні Машини-ЕМЗ", стягнуто з відповідача на користь позивача 41089420,09 грн. заборгованості за Кредитним договором №499-07 від 13.07.2007.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.12.2015 (суддя Жиляєва Є.М.), яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 (колегія суддів: Тихий П.В., Гетьман Р.А., Россолов В.В.), здійснено процесуальне правонаступництво у даній справі, замінено позивача (стягувача) ПАТ "Банк "Національні інвестиції" його правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор-Комфорт".

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, Публічне акціонерне товариство "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати як такі, що не відповідають нормам процесуального та матеріального права, та постановити нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "Фактор-Комфорт" про заміну сторони виконавчого провадження відмовити.

ТОВ "Силові енергетичні Машини-ЕМЗ" у своєму відзиві проти доводів касаційної скарги заперечило, посилаючись на їх безпідставність.

Учасники судового процесу згідно з приписами ст. 1114 ГПК України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач не скористався передбаченим законом правом на участь у розгляді справи касаційною інстанцією.

Заслухавши пояснення представників позивача і ТОВ "Фактор-Комфорт", обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши згідно з ч. 1 ст. 1117 ГПК України наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судових рішеннях, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановили суди першої та апеляційної інстанцій, рішенням Господарського суду Харківської області від 23.06.2015 у даній справі стягнуто з ТОВ "Силові енергетичні Машини-ЕМЗ" на користь ПАТ "Банк "Національні інвестиції" 41089420,09 грн. заборгованості за Кредитним договором №499-07 від 13.07.2007, укладеним між позивачем та ОСОБА_6 (далі - Кредитний договір). На виконання вказаного рішення 14.07.2015 видано відповідний наказ.

У подальшому 17.09.2015 між ПАТ "Банк "Національні інвестиції" (первісний кредитор) та ТОВ "Фактор-Комфорт" (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги №499-07 (далі - Договір №499-07), за умовами якого первісний кредитор відступив на користь нового кредитора належні йому права вимоги виконання зобов'язань за Кредитним договором у повному обсязі з моменту підписання цього договору.

У зв'язку з викладеними обставинами новий кредитор звернувся до господарського суду з заявою про заміну ПАТ "Банк "Національні інвестиції" як стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області у даній справі про стягнення 41089420,09 грн. на його правонаступника - ТОВ "Фактор-Комфорт".

Процесуальне правонаступництво врегульовано ст. 25 ГПК України, згідно з ч. 1 якої у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Закон України "Про виконавче провадження" у ч. 5 ст. 8 передбачає, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

З аналізу наведених норм вбачається, що процесуальне правонаступництво як перехід процесуальних прав і обов'язків сторони у справі до іншої особи відбувається у зв'язку з вибуттям особи зі складу спірного матеріального правовідношення, тому для вирішення питань можливості правонаступництва необхідним є встановлення фактичних обставин заміни сторони матеріального правовідношення її правонаступником відповідно до норм матеріального права.

ЦК України у ст.ст. 512-514 передбачає заміну кредитора у зобов'язанні, зокрема, в разі передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), який вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Водночас правочин щодо відступлення прав вимоги, окрім відповідної форми, має відповідати іншим загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, адже їх недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) є підставою для недійсності правочину відповідно до ст. 215 ЦК України. Зокрема, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин); у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Тобто сторони нікчемного правочину не зобов'язані виконувати його умови, причому навіть і тоді, коли суд не визнає його недійсним, а в силу ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, зокрема, такі підстави нікчемності правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку тощо.

Водночас рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Вказані вимоги щодо необхідності повного з'ясування обставин, що мають значення для вирішення відповідного процесуального питання, мають бути дотримані господарськими судами також і при винесенні ухвал.

Зважаючи на положення викладених норм, при вирішенні питання щодо заміни сторони (стягувача) у справі іншою особою судам необхідно належним чином з'ясувати фактичні обставини щодо заміни відповідної особи як кредитора у спірному матеріальному правовідношенні на певного правонаступника з дотриманням вимог матеріального права.

Однак при винесенні оскаржуваних ухвали та постанови суди першої та апеляційної інстанцій вказані обставини належним чином не дослідили.

Так, при вирішенні питання щодо заміни стягувача ПАТ "Банк "Національні інвестиції" у даній справі на ТОВ "Фактор-Комфорт" суди виходили з встановлення обставин укладення між названими особами Договору №499-07 як підстави для заміни кредитора у зобов'язаннях за Кредитним договором.

При цьому суд першої інстанції взагалі не досліджував обставини дійсності Договору №499-07 відповідно до положень законодавства, зокрема, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", зважаючи на віднесення ПАТ "Банк "Національні інвестиції" до категорії неплатоспроможних.

Суд апеляційної інстанції відхилив доводи уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" щодо нікчемності Договору №499-07 з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у зв'язку з тим, що право вимоги виникло не в силу підстав, не передбачених законом чи внутрішніми документами банку, а за договором про відступлення права вимоги, який є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків, тоді як нікчемність договору відступлення права вимоги прямо не встановлена законом, тобто він може бути виключно оспорюваним правочином.

До того ж, за висновком суду апеляційної інстанції, нікчемним договір може бути лише з моменту його укладення, а не визнання його таким після вчинення дій обома сторонами, що підтверджують дійсне прийняття та виконання договору обома сторонами договору, зокрема, здійснення ТОВ "Фактор-Комфорт" оплати ПАТ "Банк "Національні інвестиції" за передачу права вимоги згідно з платіжним дорученням №105 від 17.09.2015.

Однак наведені висновки суду засновані на довільному тлумаченні положень ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", яка прямо передбачає нікчемність правочинів будь-якого виду, у тому числі й про відступлення права вимоги, у разі наявності визначених у ч. 3 цієї норми підстав, тоді як у силу ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, не зважаючи на обставини визнання його недійсним судом (яке щодо нікчемного правочину не вимагається) або виконання його сторонами. Натомість обов'язок сторін повернути одна одній одержане на виконання нікчемного правочину, передбачений як ч. 1 ст. 216 ЦК України, так і ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При цьому суд апеляційної інстанції по суті не досліджував фактичні обставини щодо наявності чи відсутності передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав для висновку про нікчемність Договору №499-07 та, відповідно, відсутність виникнення на його підставі у ТОВ "Фактор-Комфорт" прав кредитора за Кредитним договором як необхідної передумови для заміни стягувача в даній справі.

Так, суд не з'ясував обставини отримання ТОВ "Фактор-Комфорт" переваг, не встановлених для нього законодавством чи внутрішніми документами банку, щодо задоволення його вимог як кредитора банку за відповідними договором банківського рахунку при ліквідації банку без дотримання порядку погашення вимог кредиторів, установленого Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Зокрема, зазначивши про здійснення ТОВ "Фактор-Комфорт" відповідної оплати згідно з платіжним дорученням №105 від 17.09.2015, суд апеляційної інстанції не дослідив фактичне перерахування вказаною особою коштів з певного рахунку у відповідному банку.

Зважаючи на викладене, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення у даній справі є передчасним, оскільки не ґрунтується на повному і всебічному розгляді в судовому процесі всіх обставин, встановлення яких є необхідним відповідно до норм законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про недотримання судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст.ст. 43, 47, 43, 86, 105 ГПК України, у зв'язку з чим ухвала і постанова не відповідають нормам матеріального і процесуального права та підлягають скасуванню.

Оскільки касаційна інстанція не наділена правом оцінки доказів, наданих сторонами у справі, а таке право належить до повноважень судів першої та апеляційної інстанцій з додержанням принципу рівності сторін у процесі, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення на підставі відповідних доказів усіх суттєвих обставин.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119-11113 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Національні інвестиції" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк "Національні інвестиції" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 21.12.2015 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 у справі №922/3258/15 скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя О.Кролевець

Судді О.Євсіков

О.Попікова