ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

17 березня 2016 р. Справа № 902/53/16

Господарський суд Вінницької області у складі судді Колбасова Ф.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", (49074, м.Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11)

до: Приватного підприємства "Вінсам", (23234, Вінницька область, Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Незалежності, 38)

про стягнення 281577,20 грн.

за участю секретаря судового засідання Здорик Я.С.

представники сторін:

позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 462-К-О від 09.02.2016р.;

відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Вінсам" заборгованості за договором №б/н від 06.09.2013 в розмірі 281577,20 грн, з яких: 103553,28 грн - заборгованість за кредитом, 92962,15 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 85061,77 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Ухвалою суду від 20.01.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/53/16 та призначено її до розгляду на 09.02.2016 року.

Ухвалою суду від 09.02.2016р. розгляд справи відкладено на 23.02.2016, у зв'язку з неявкою представників сторін в судове засідання 09.02.2016р. та ненаданням сторонами витребуваних судом доказів.

З огляду на неявку в судове засідання 23.02.2016р. представника відповідача, неподання сторонами витребуваних доказів та необхідністю витребування нових доказів, розгляд справи ухвалою від 23.02.2016 р. відкладено на 17.03.2016 р.

В судовому засіданні 17.03.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, документів витребуваних ухвалами суду не надав, причин неявки та неподання доказів не повідомив. Про час, місце та день розгляду справи відповідач повідомлявся ухвалою суду від 23.02.2016 року, яка надсилалась останньому рекомендованою поштою з повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою вказаною в позовній заяві, яка є ідентичною адресі місцезнаходження відповідача зазначеній у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Разом з тим, слід зазначити, що за вказаною адресою відповідач отримував попередні ухвали суду від 20.01.2016р. та від 09.02.2016р., що стверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення №370 та №490.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника та не надано доказів на виконання вимог ухвали суду.

Враховуючи наведене, суд приймає до уваги наступні положення законодавства.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Варто зазначити, що відповідно до ч.1 ст. 64 ГПК України ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

В п.3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що за змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд враховує, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги приписи ч.1 ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності відповідного клопотання справа розглядається без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

15.04.2013р. Приватне підприємство "Вінсам" подало до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, на підставі якої Банком було відкрито відповідачу поточний рахунок №5868 та картковий рахунок. З дати відкриття, користувач користувався даним рахунком.

За умовами Заяви клієнт, підписавши дану заяву, погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які разом із цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитка печатки складають Договір банківського обслуговування.

Також у Заяві вказано, що з її підписанням сторони приєднуються та зобов'язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, ОСОБА_2 - Договір банківського обслуговування в цілому. Відносини між Банком та Клієнтом можуть вирішуватись як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього Договору, так і шляхом обміну інформацією/узгодження щодо банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку (http:// www.a-bank.com.ua або інші Інтернет/SMS-ресурс, зазначений Банком).

Сторони за Заявою від 15.04.2013р. також погодили, що при укладенні договорів, а також додаткових угод до них Банк та клієнт допускають використання факсимільного відтворення печатки банку і підпису особи, уповноваженої підписувати договори та угоди до них від імені Банку, здійсненого за допомогою засобів копіювання.

06.09.2013р. Приватне підприємство "Вінсам" звернулася до банку, шляхом реєстрації електронної заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг з проханням надати кредитний ліміт.

Сторони заявою від 06.09.2013 р. погодили, що Банк за наявності вільних грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на вказаному рахунку клієнта. Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби зв'язку банку та клієнта. Порядок становлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами ти Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, що розміщені на сайті банку www.a-bank.com.ua і разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування №б/н від 06.09.2013 року.

У заяві відповідач (клієнт) погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, розміщеними на сайті банку www.a-bank.com.ua.

Після підписання Договору клієнту надається право користуватися послугами Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", однією з яких є послуга «Гарантований платіж».

Розділами 3.1.1., 3.13. Умов ти Правил надання банківських послуг регламентований порядок надання кредиту за послугою «Гарантований платіж».

Послугу «Гарантований платіж» ПАТ «Акцент-Банк» надає для виконання грошових зобов'язань за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтом та його контрагентами, а також між Клієнтом і ПАТ «Акцент-Банк» (послуга). Послуга надається у вигляді виконання ПАТ «Акцент-Банк» заявок на договірне списання коштів («гарантований платіж» або «заявка»), згідно якої клієнт-платник доручає ПАТ «Акцент-Банк» зарахувати кошти на рахунок отримувача, в сумі і в дату, зазначені при створенні заявки. Послуга надається ПАТ «Акцент-Банк» як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів. Споживачами цієї послуги є платник і одержувач платежів за господарським договорами. (пп.3.1.1.108, 3.1.1.109 Умов).

Обов'язковими реквізитами заявки на договірне списання коштів є: номер і дата заявки (присвоюються автоматично), рахунок платника, рахунок одержувача, сума платежу, призначення платежу (із зазначенням відомостей про господарський договір, на виконання оплати по якому подається заявка), дата зарахування коштів одержувачу (дата виконання заявки), вказівки за рахунок яких коштів (власних коштів клієнта / кредитних / змішано) необхідно зарезервувати гроші для виконання гарантованого платежу (п.3.1.1.109 Умов). Всі зазначені реквізити вказані в виписках по рахунках.

Після отримання ПАТ «Акцент-Банк» за допомогою системи дистанційного обслуговування Заявки (системи Internet Banking офіційний канал зв'язку між Банком та клієнтом (п.3.1.1.110), ПАТ «Акцент-Банк» розглядає її на предмет надання або відмови у наданні Послуги, у разі відсутності у платника власних коштів та/або некредитоспроможності платника.

Згідно п. 3.13.2 Умов ПАТ «А-Банк», термін повернення кредиту зазначений у Заяві (платіжному дорученні). Згідно ст. 212, 651 Цивільного кодексу України, у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов'язань, передбачених цим Договором, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов'язань, має право змінити умови цих Умов, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому, Банк направляє Клієнту письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У разі непогашення Клієнтом заборгованості за цими Умовами у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов'язань, кінцевим терміном повернення кредиту є дата, зазначена в Заяві (платіжному дорученні). Клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в заявці Клієнта, в строк до 30 днів з дати виконання заявки. За користування кредитом у період з дати ініціювання Клієнтом заявки до дати виконання заявки Клієнт сплачує винагороду за надання фінансового інструменту в розмірі 4 % річних від розміру заборгованості. У період з дати виконання заявки за рахунок кредитних коштів до 30.06.2014 року Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ «Акцент-Банк» відсотки в розмірі 28 % річних, а починаючи з 01.07.2014 року Клієнт за користування кредитом сплачує ПАТ «Акцент-Банк» відсотки в розмірі 36 % річних від суми заборгованості. У разі не погашення заборгованості Клієнтом за кредитом у строк до 30 днів, включно, на 31-й день заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Відповідач почав користуватися послугою «Гарантований платіж» з 06.09.2013 року шляхом реєстрації відповідних заявок в системі Internet Banking, копії яких долучені до матеріалів справи. Факт користування відповідачем послугою «Гарантований платіж», який надавався ПАТ «Акцент-Банк» для виконання грошових зобов'язань за господарським договором, укладеними з контрагентом, підтверджується також виписками по рахунках та розрахунком заборгованості.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання по погашенню кредиту не виконав, грошові кошти згідно умов договору не повернув.

Позивачем на адресу відповідача направлялась претензія №30906А224S026 від 23.02.2015 р., в якій позивач просив погасити прострочену заборгованість (підтверджується описом вкладення та фіскальним чеком № 9183 від 01.03.2015 р.).

Відповідач на вказану вище претензію відповіді не надав.

Загальна заборгованість за послугою «Гарантований платіж» склала суму заборгованості за виконаними платежами, що відображено в розрахунку заборгованості та виписками по рахунках, і станом на 01.10.2015 року становить 281577,20 грн, з яких: 103553,28 грн заборгованість за кредитом, 92962,15 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 85061,77 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю з огляду на наступне.

Статтею 174 Господарського Кодексу України визначено, що господарські зобов'язання виникають, зокрема, безпосередньо з господарського договору, інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також внаслідок подій, з якими закон пов'язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, при цьому зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1067 ЦК України встановлено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ст. 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що за заявою відповідача позивачем було відкрито в ПАТ «Акцент-Банк» поточний рахунок №8628.

Після підписання Договору клієнт серед інших користувався послугою «Гарантований платіж», яка може бути надана як за рахунок власних коштів клієнта, так і за рахунок коштів Банку, тобто в кредит, що підтверджується заявками, виписками по рахунках та розрахунком заборгованості.

Згідно визначення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України, 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а у відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Станом на день розгляду справи в суді, відповідач не надав суду доказів здійснення з позивачем розрахунків по сумі заборгованості за кредитом в розмірі 103553,28 грн та заборгованості по відсоткам за користуванням кредитом в сумі 92962,15 грн, які нараховані за період з 20.02.2014 по 01.10.2015, а тому дані вимоги позивача підлягають задоволенню як обґрунтовані та правомірні.

Також, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 85061,77 грн пені за період з 17.11.2014 по 01.10.2015 в розмірі за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, в результаті чого, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст. 217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

При порушенні клієнтом будь-якого із зобов'язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п., п. 3.13.6.2, 3.13.9.1.-3.13.9.3. строків повернення кредиту, передбачених п. п. 3.13.2., 3.13.6,3, 3.13.16, 3.13.7.2. винагороди, передбаченої п. п. 3.13.6.5., 3.13.9.4-3.13.9.6 клієнт сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 3.13.10.1 Договору).

Відповідно до п.6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Водночас, відповідно до 3.3.3.10 Умов - нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбаченої п. 3.3.3.10,1-3.2.2.10.3 Договору здійснюється протягом 15 років з дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконано Клієнтом.

Таким чином, заявлення позивачем вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення погашення кредиту та процентів є правомірним, оскільки відповідає умовам укладеного договору та чинного законодавства.

Перевіркою правильності розрахунку пені за прострочення погашення кредиту не виявлено помилок, що свідчить про обґрунтованість заявленої до стягнення суми в розмірі 85061,77 грн.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст.33, 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим. Обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду будь-яких належних та допустимих доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентам за користування кредитом та пені.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.49 ГПК України.

17.03.2016р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 4-5, 32, 34, 43, 49, 75, 82, 84, 85, 87, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Вінсам", (23234, Вінницька область, Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Незалежності, 38) на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк", (49074, м.Дніпропетровськ, вул. Батумська, 11) 103553,28 заборгованості за кредитом, 92962,15 грн заборгованості по процентам за користування кредитом, 85061,77 грн пені, 4223,66 грн відшкодування витрат повязаних зі сплатою судового збору.

3. Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати відповідачу рекомендованим листом з поштовим повідомленням про вручення кореспонденції.

Повне рішення складено 18 березня 2016 р.

Суддя Колбасов Ф.Ф.

віддрук. 2 прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (23234, Вінницька область, Вінницький район, с. Лука-Мелешківська, вул. Незалежності, 38)