РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/278/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (АТ "Укрексімбанк")
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз"
простягнення 169810,44 грн.
Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Липська Н.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Кизенко Д.О., Глєбова А.М. - представники за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ :

Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" (надалі - відповідач) 169810,44 грн. заборгованості за Договором оренди нерухомого майна банку №185-00/2/230114 від 16.01.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Договору оренди нерухомого майна банку №185-00/2/230114 від 16.01.2014 позивач передав відповідачу в оренду майно, проте відповідач в порушення умов договору свої зобов'язання з оплати орендних платежів належним чином не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.01.2016 порушено провадження у справі №910/278/16, розгляд справи призначено на 01.02.2016.

01.02.2016 позивач подав документи на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Відповідач у судовому засіданні 01.02.2016 подав витребувані ухвалою суду від 11.01.2016 документи, а також відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив з тих підстав, що АТ "Укрексімбанк" нараховує орендну плату в розмірі більшому, ніж визначено договором. Крім того, зазначив, що позивачем не враховано положення ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 01.02.2016 оголошено перерву до 29.02.2016.

29.02.2016 позивач подав письмові пояснення по справі, в яких наголосив на тому, що відповідно до умов договору сторони погодили, що норми Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не застосовуються до правовідносин, які виникають із цього договору.

У судовому засіданні 29.02.2016 згідно з ч. 3 ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 14.03.2016.

09.03.2016 відповідач через відділ діловодства суду подав розрахунок проіндексованої орендної плати.

Представник позивача в судовому засіданні 14.03.2016 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У свою чергу представники відповідача в засіданні господарського суду проти позову заперечили у повному обсязі.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 14.03.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

16.01.2014 між Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" (орендар) укладено Договір оренди нерухомого майна банку №185-00/2/230114, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 237,16 кв.м, з яких: приміщення першого поверху №7, 19 - 23 групи приміщень №5 площею 184,30 кв.м, частина приміщення №1 (паркінгу) групи приміщень №1 цокольного поверху, площею 16,00 кв.м. (надалі по тексту - орендовані приміщення), та приміщення загального користування площею 36,86 кв.м. першого поверху будівлі готельно-офісного та торгово-офісного комплексів (літ. Б) загальною площею 5495,90 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, зі всіма внутрішніми системами та комунікаціями, що існують на час укладення цього договору (надалі по тексту разом з орендованими приміщеннями - орендоване майно) (п. 1.1 договору).

За умовами п. 3.1 договору орендодавець протягом 5-ти робочих днів з дати підписання цього договору передає, а орендар приймає у строкове платне користування орендоване майно на підставі Акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря, що складається у формі, викладеній в Додатку №2 до цього договору. Орендоване майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання Акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін.

Відповідно до п. 3.2. договору, в редакції Договору про внесення змін №2 від 30.09.2014, орендоване майно передається орендарю у строкове платне користування до 15 січня 2015 року включно. Передача орендованого майна в оренду не призводить до виникнення в орендаря права власності на орендоване майно.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що загальний розмір орендної плати за користування орендованим майном за один календарний місяць становить 42805,39 грн., крім того ПДВ - 8561,08 грн., що разом з ПДВ складає 51366,47 грн. (надалі за текстом - орендна плата).

30.09.2014 АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Фактор Нафтогаз" у Договорі про внесення змін №2 виклали пункт 4.1. договору оренди в наступній редакції: «Загальна вартість орендної плати за один календарний місяць користування орендованим майном становить 35574,00 грн., крім того ПДВ - 7114,80 грн., а всього з ПДВ 42688,80 грн.».

Згідно з п. 4.3. договору, в редакції Договору про внесення змін №2 від 30.09.2014, орендна плата за цим договором підлягає індексації:

- за період від дати підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін - до 15 січня 2015 року - до 15 лютого 2015 року;

- або за період фактичного користування орендарем орендованим майном (від дати підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін до дати підписання уповноваженими представниками сторін Акту приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін) у разі дострокового припинення дії цього договору та повернення орендованого майна орендарем орендодавцю до 15 січня 2015 року - протягом 15 днів місяця, наступного за місяцем, в якому уповноваженими представниками сторін підписано Акт приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця та їх підписи скріплено відбитками печаток сторін.

Індексація орендної плати розраховується шляхом перемноження між собою помісячних індексів інфляції, що офіційно встановлені та оприлюднені Держкомстатом України за відповідний період та суми орендної плати за цей період.

Якщо орендар користується орендованим майном неповний місяць, то для розрахунку індексації береться частина орендної плати за фактичний строк користування орендованим майном у такому місяці.

Різниця між фактично сплаченою орендною платою та проіндексованою згідно з цим пунктом договору орендною платою підлягає сплаті орендарем на підставі виставленого орендодавцем рахунку-фактури протягом 5-ти банківських днів з дати його виставлення орендодавцем. Припинення дії цього договору не звільняє орендаря від обов'язку сплатити орендодавцю частину орендної плати, що виникла у зв'язку із застосуванням індексу інфляції, відповідно до цього пункту договору.

Цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін і діє до 15 січня 2015 року включно. В частині сплати орендарем орендної плати, в тому числі частини орендної плати, що утворилась у зв'язку із застосуванням індексу інфляції, платежів за комунальні послуги та інших витрат орендодавця, сплати неустойки (штрафів/пені) за порушення умов цього договору, зобов'язань компенсації спричинених збитків, цей договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов'язань за ним (п. 12.1. договору, в редакції Договору про внесення змін №2 від 30.09.2014).

16.01.2014 сторони договору оренди підписали Акт приймання-передачі орендованого майна від орендодавця до орендаря, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування предмет оренди - нежитлові приміщення загальною площею 237,16 кв.м, з яких: приміщення першого поверху №7, 19 - 23 групи приміщень №5 площею 184,30 кв.м, частина приміщення №1 (паркінгу) групи приміщень №1 цокольного поверху, площею 16,00 кв.м. (надалі по тексту - орендовані приміщення), та приміщення загального користування площею 36,86 кв.м. першого поверху будівлі готельно-офісного та торгово-офісного комплексів (літ. Б) загальною площею 5495,90 кв.м., розташованої за адресою: м. Київ, вул. Сагайдачного Петра, 25, зі всіма внутрішніми системами та комунікаціями, загальною вартістю (відновною) разом з ПДВ 17489625,46 грн.

У подальшому АТ "Укрексімбанк" та ТОВ "Фактор Нафтогаз" підписали Акт приймання-передачі орендованого майна від орендаря до орендодавця від 19.01.2015, згідно з яким орендодавець прийняв, а орендар передав із строкового платного користування предмет оренди. Підписанням цього акту сторони засвідчили відсутність будь-яких взаємних претензій і розбіжностей стосовно орендованого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості сторін на власний розсуд визначати умови договору, які і становлять його зміст. Винятком є умови, які конкретно передбачені законом щодо того чи іншого виду договорів.

Укладений між сторонами правочин, за своєю правовою природою є договором оренди, а за умовами ст. 283 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном.

Суд зазначає, що уклавши спірний договір та договори про внесення змін до нього, Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" і Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" реалізували своє право на вільний вступ у договірні відносини, визначення умов договору та встановлення його змісту, зокрема, погодили розмір орендної плати з індексацією, а також порядок її обчислення.

Зобов`язання в силу вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 5 ст. 762 ЦК України, ч. 3 ст. 285 ГК України та п. 5.2. договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що позивачем в порядку п. 4.3. договору виставлено відповідачу рахунок-фактуру №03ТМ/2015 від 24.02.2015 на оплату вартості орендної плати за приміщення з врахуванням індексу інфляції за період з 16.01.2014 по 19.01.2015 в загальному розмірі 169810,44 грн.

Зазначений рахунок було отримано уповноваженим представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» 09.11.2015, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Проте, орендар у порушення взятих на себе зобов'язань за Договором оренди нерухомого майна банку №185-00/2/230114 від 16.01.2014, різницю між фактично сплаченою орендною платою та проіндексованою не здійснив, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 169810,44 грн.

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За результатом перевірки наданого позивачем розрахунку суми заборгованості, суд дійшов висновку, що він є невірним, оскільки сукупний індекс інфляції за період оренди становить 128,74053133, а не 1,287 як зазначає позивач. Однак, здійснення перерахунку судом фактично призведе до виходу за межі позовних вимог.

Так, за приписами п. 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Клопотання в порядку, передбаченому вищевказаною нормою, Публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" до позовної заяви не додано та в судовому засіданні представником позивача не заявлено, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог.

Отже, враховуючи, що факт порушення Товариством з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" своїх договірних зобов`язань, в частині своєчасної та повної сплати різниці між фактично сплаченою орендною платою та проіндексованою, підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги про стягнення основного боргу в розмірі 169810,44 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов'язку сплатити заявлену до стягнення заборгованість.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" про те, що позивачем під час обчислення суми боргу не враховано рекомендації, викладені у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», не заслуговують на увагу, оскільки дана постанова роз'яснює питання відповідальності за порушення грошових зобов'язань, а не порядку формування орендної плати.

Безпідставними є і посилання відповідача на положення Закону України «Про оренду державного та комунального майна» і Методики розрахунку і порядок використання за оренду державного майна, оскільки предмет оренди належить на праві власності Публічному акціонерному товариству "Державний експортно-імпортний банк України".

Так, статтею 7 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що державний банк - це банк, сто відсотків статутного капіталу якого належать державі. Державний банк створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. При цьому в законі про Державний бюджет України на відповідний рік передбачаються витрати на формування статутного капіталу державного банку. Кабінет Міністрів України зобов'язаний отримати позитивний висновок Національного банку України з приводу наміру заснування державного банку. Отримання висновку Національного банку України є обов'язковим також у разі ліквідації (реорганізації) державного банку, за винятком його ліквідації внаслідок неплатоспроможності.

Отже, державі належить корпоративне право - право власності на статутний фонд державного банку, включаючи право на отримання відповідної частки прибутку від його діяльності, активів, у разі ліквідації державного банку. Держава не є і не може бути власником майна державного банку, а лише його акцій. Відповідно, власником основних фондів (матеріальних активів) є державний банк.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з покладенням витрат по сплаті судового збору на відповідача на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор Нафтогаз" (01033, м. Київ, вулиця Саксаганського, будинок 57 Б, ідентифікаційний код 36134497) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" (03150, м. Київ, вулиця Горького, будинок 127; ідентифікаційний код 00032112) 169810 (сто шістдесят дев'ять тисяч вісімсот десять) грн. 44 коп. основного боргу та 2547 (дві тисячі п'ятсот сорок сім) грн. 16 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 17.03.16

Суддя О.А. Грєхова