РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016Справа №910/27895/14

За позовом Приватного підприємства «Нафтагруп»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія»

Про визнання недійсною заявки на перевезення

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явився

Від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Нафтагруп» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» (далі - відповідач) про визнання недійсною заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12., як таку, що не відповідає формі правочину, передбачену п. 8.4 додатку від 30.04.13. по Договору № 60/1 від 01.06.12. та ст. 207 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.12.14. порушено провадження у справі № 910/27895/14 та призначено її до розгляду на 15.01.15.

29.12.14. позивачем через відділ діловодства суду були подані клопотання про витребування доказів, виклик в судове засідання посадових осіб позивача та відповідача і залучення третіх осіб.

Судом відкладено розгляд зазначених клопотань до встановлення фактичних обставин справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.15. на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи було відкладено на 05.02.15.

31.01.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано клопотання про зупинення провадження в даній справі до завершення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0002622.

05.02.15. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» проти позову заперечує з підстав, викладених в відзиві.

За результатами судового засідання 05.02.15. розгляд справи було відкладено на 24.02.15., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.15. за клопотанням відповідача на підставі ст. 69 ГПК України продовжено строк вирішення спору в даній справі на п'ятнадцять днів.

В судовому засіданні 24.02.15. позивачем було подано письмові заперечення на відзив відповідача.

24.02.15. позивачем через відділ діловодства суду було подано клопотання про призначення судових експертиз по справі № 910/27895/15 та про витребування від позивача доказів.

Розгляд зазначених клопотань в судовому засіданні 24.02.15. судом було відкладено до встановлення фактичних обставин справи.

В судовому засіданні 24.02.15. позивачем підтримано подане ним 31.01.15. через відділ діловодства суду клопотання про зупинення провадження в даній справі до завершення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0002622.

Відповідач проти зазначеного клопотання в судовому засіданні 24.02.15. заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 24.02.15. клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 910/27895/14, суд відзначає наступне.

Клопотання про зупинення провадження у справі на підставі ч.1 ст. 79 ГПК України обґрунтовано неможливістю розгляду даної справи до завершення досудового слідства по кримінальному провадженню № 0002622.

Проте, в обґрунтування заявленого клопотання заявником не подано доказів розгляду кримінальної справи судом, а подано листи прокуратури міста Луцька та Ковельського міського відділення по обслуговуванню міста та району управління МВС України у Волинській області, з яких вбачається, що матеріали виконавчого провадження № 0002622 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 35 КК України для здійснення досудового розслідування знаходяться в СВ Ковельського МВ УМВС України у Волинський області.

Отже, клопотання позивача задоволенню не підлягає.

Разом з тим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.02.15. з метою необхідності встановлення фактичних обставин справи та з огляду на те, що під час розгляду справи встановлено невідповідність та суперечність наведених позивачем та відповідачем даних фактичним обставинам, суд дійшов висновку про необхідність за власною ініціативою зупинити провадження у справі № 910/27895/14 та направлення матеріалів даної справи до Прокуратури міста Києва для вирішення питання щодо порушення кримінальної справи та проведення розслідування по вищевикладеним фактам. Провадження у справі № 910/27895/14 було зупинено.

24.02.16. Приватне підприємство "Нафтагруп" через відділ діловодства Господарського суду м. Києва подало заяву, відповідно до якої просить суд поновити провадження у справі № 910/27895/14.

Заява обґрунтована тим, що кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002622 від 28.10.14., закрите на підставі постанови Ковельського відділу поліції ГУНП у Волинській області від 29.12.15., у зв'язку з відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення (злочину), яка в свою чергу залишена без змін ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.01.16. та ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 12.02.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.03.16. поновлено провадження у справі № 910/27985/14 та призначено її до розгляду на 17.03.16.

Розглянувши в судовому засіданні 17.03.16. клопотання позивача про:

- виклик в якості посадової особи позивача для дачі пояснень з питань, пов'язаних з вирішенням даного спору директора ОСОБА_1;

- виклик в якості посадової особи відповідача для дачі пояснень з питань, пов'язаних з вирішенням даного спору директора ОСОБА_2, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 30 ГПК України, в судовому процесі можуть брати участь посадові особи та інші працівники підприємств, установ, організацій, державних та інших органів, коли їх викликано для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, брати участь в огляді та дослідженні доказів. Зазначені особи зобов'язані з'явитись до господарського суду на його виклик, сповістити про знані їм відомості та обставини у справі, подати на вимогу господарського суду пояснення в письмовій формі.

Тобто, у вказаній статті мова йде про посадових осіб і працівників згаданих суб'єктів, які не беруть участь у справі як сторони або треті особи. Посадові ж особи та працівники сторін і третіх осіб дають суду пояснення як представники, виходячи з процесуального статусу сторін та третіх осіб та їх зацікавленості у результаті розгляду справи.

Проте, Приватне підприємство «Нафтагруп» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» є учасниками судового процесу в даній справі.

Щодо клопотання позивача про залучення до участі в розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичну особу ОСОБА_3, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні в зв'язку з викладеним далі.

Клопотання обґрунтовано тим, що саме зазначена фізична особа підписувала заявки від імені відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Метою участі третіх осіб у справі є обстоювання ними власних прав і законних інтересів, на які може справити вплив рішення чи ухвала суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступає в процесі на боці тієї сторони, з якою в неї існують певні правові відносини. Допущення або притягнення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, до участі у справі вирішується господарським судом з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес до даної справи. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому (п. 1.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Разом з тим, предмет спору в даній справі жодним чином не впливає на права, обов'язки, та не зачіпає юридичного інтересу фізичної особи ОСОБА_3.

Стосовно клопотання позивача про залучення в якості державного органу в даній справі Ковельського МВ УМВС України у Волинській області для дачі пояснень, пов'язаних з вирішенням цього спору та обставинами кримінального провадження № 0002622, суд відзначає, що зазначене клопотання не обґрунтовано жодними нормами чинного ГПК України. При цьому, вказане клопотання не підпадає ні під приписи ст. 30 ГПК України ні під приписи ст. ст. 26, 27 ГПК України, а нормами чинного господарського процесуального законодавства України не передбачено такої процесуальної дії господарського суду як залучення в якості державного органу для вчинення певних дій, як і не передбачено такого процесуального статусу як державний орган у справі, а тому клопотання в цій частині задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене далі суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи та судової технічної експертизи, на вирішення якої він пропонує поставити питання щодо: автентичності підписів на додатку від 30.04.13. до договору № 60/1, питання часу та періоду нанесення печаток сторін на додаток від 30.04.13. до договору № 60/1.

Згідно з ст. 41 Господарського процесуального кодексу України, для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України "Про судову експертизу".

Необхідність судової експертизи в господарському судочинстві викликана тим, що в процесі здійснення правосуддя суд стикається з необхідністю встановлення таких фактів (обставин), дані про які вимагають спеціальних досліджень.

Як зазначається у п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12. № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Проте, предметом спору в даній справі є визнання недійсною заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12., а не додатку від 30.04.13. до договору № 60/1 від 01.06.12.

Позивач в судове засідання 17.03.16. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

При цьому судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідач в судове засідання 17.03.16. не з'явився, проте 17.03.16. через відділ діловодства суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано тим, що відповідачу необхідно ознайомитись з матеріалами справи та надати обґрунтовані пояснення по суті спору.

Приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України визначено перелік підстав для відкладення розгляду справи, а саме: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Судом враховано, що згідно з даними, розміщеними на офіційному сайті Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта»: http://services.ukrposhta.com/barcodesingle, цінний лист № 961 з ухвалою суду від 01.03.16.) 04.03.16. о 09:54 год. надійшов на відділення поштового зв'язку, та був отриманий відповідачем 10.03.16. о 16:10 год., тобто у відповідача було достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи та надання обґрунтованих письмових пояснень по суті спору.

Крім того, відповідач навіть не скористався своїм право направити в судове засідання 17.03.16. свого повноважного представника.

Додатково, суд звертає увагу відповідача на те, що суд обмежений строками вирішення спору по суті, встановленими приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, а тому не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Зважаючи на те, що неявка представника позивача та відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/27895/14.

В судовому засіданні 17.03.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує на те, що заявка від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12., на підставі якої відповідачем було стягнуто з позивача грошові кошти в третейському суді, не укладалась Приватним підприємством «Нафтагруп», на ній відсутній відтиск печатки позивача та підпис на вказаній заявці не являється підписом директора позивача ОСОБА_1. Позивач наголошує на відсутності у нього оригіналу оспорюваної заявки.

Заперечуючи проти позовних вимог, Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія» посилається на те, що ОСОБА_3 на підставі довіреності та з використанням заздалегідь підготовлених бланків з печаткою відповідача самовільно без відома відповідача та з використанням повноважень, яких він був позбавлений рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергія», підписав угоду від 30.04.13. з метою приховати інші правовідносини, що вигідні для підприємства, в якому він засновник. Крім того, відповідач наголошує на тому, що ОСОБА_3 є одноособовим засновником та власником позивача, а в його діях вбачається зловмисна домовленість з директором позивача ОСОБА_1. При цьому позивач проти доводів, викладених в відзиві відповідача заперечує, та зазначає, що всі твердження відповідача є надуманими.

Отже, предметом судового розгляду є вимога про визнання недійсною заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12., як таку, що не відповідає формі правочину, передбачену п. 8.4 додатку від 30.04.13. по Договору № 60/1 від 01.06.12. та ст. 207 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання правочину недійсним. Підстави недійсності правочину визначені приписами статей 203, 215 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір про визнання правочину недійсним, суд має установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання такого правочину недійсним на момент його вчинення, а тому для з'ясування наявності чи відсутності таких обставин, суд повинен дослідити оспорюваний заявку та надати їй правову оцінку.

При цьому, подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Належними визнаються докази, які містять відомості про факти, що входять у предмет доказування у справі, та інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Згідно з приписами статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до стаття 36 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади, якщо вона є посадовою особою, та з прикладенням печатки, за її наявності.

Згідно з п 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.11. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо подані копії документів, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів, викликають сумніви, господарський суд може витребувати оригінали цих документів, у тому числі для огляду в судовому засіданні з наступним поверненням цих оригіналів особі, яка їх подала. Для перевірки достовірності поданих суду документів може бути призначено судову експертизу.

У разі неподання оригіналів документів на вимогу суду справа розглядається за наявними доказами, оцінка яких здійснюється відповідно до вимог статей 32, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України.

(Аналогічну правову позицію викладено в постанові Вищого господарського суду України від 17.07.14. у справі № 910/17775/13).

Господарським судом міста Києва у справі № 910/27895/14 від сторін витребовувався оригінал заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12.

Разом з тим, сторони в удових засіданнях підтвердили, що оригінал такої заявки у них відсутній.

У відповідності до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.12. № 6 «Про судове рішення», рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Подання сторонами доказів необхідне для безпосереднього сповіщення останніми про знані їм відомості та докази у справі, з'ясування наявності чи відсутності обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги в їх сукупності, вирішення інших питань.

Згідно з частиною третьою статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

При цьому судом враховано, що доведення належними засобами доказування певних обставин по справі, ГПК України покладається саме на особу, яка на ці обставини посилається (аналогічної позиції дотримується Вищий господарський суд України в постанові № 30/5009/2733/11 від 02.04.12.).

Втім матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів для встановлення того, чи мали місце обставини, на які посилається позивач, адже оспорювана заявка потребує дослідження під час вирішення даного спору. Факт відсутності оригіналу оспорюваної заявки підтверджений повноважними представниками сторін в судових засіданнях по розгляду даної справи.

При цьому судом враховано наступне.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.01.16. у справі № 159/415/16-к встановлено, що 29 грудня 2015 року кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2014 року за № 0002622 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України, закрито постановою старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Сороки А.С. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України в зв'язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Як вбачається з матеріалів цього кримінального провадження, 07.08.2014 року директор ПП "Нафтагруп" звернувся до Подільського районного управління ГУМВС України в м. Києві із заявою про скоєння злочину, в якій повідомив про те, що директор ТОВ "Торговий дім "Енергія" підробив документ - заявку від 14.05.2013 року на перевезення нафтопродуктів, зокрема підробив підпис директора ПП "Нафтагруп", та вчинив шахрайські дії, що призвели до прийняття незаконних рішень третейського та господарського судів та до втрати майна. Після проведення відповідної перевірки, повідомлені заявником відомості 08.10.2014 року внесені Ковельським МВ (з обслуговування міста та району) УМВС України у Волинській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0002622 з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 358 КК України та з фабулою: "19.05.2014 ТОВ "Торговий дім "Енергія" подало до постійно діючого третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України", що у м. Ковелі, завідомо підроблену заявку від 14.05.2013 до договору № 60/1 від 01.06.2012, що потягло за собою стягнення із ПП "Нафтагруп" в порядку регресу грошей в сумі 44332,71 грн.". Як встановлено органом досудового розслідування і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, в матеріалах справи господарського суду Волинської області, в матеріалах справи постійно діючого третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" наявна лише копія заявки від 14.05.2013 року. Оригінал цього документу відсутній і в ПП "Нафтагруп", і в ТОВ "Торговий дім "Енергія". З метою встановлення факту підроблення заявки, зокрема підпису в ній, слід провести почеркознавчу експертизу. Однак, як вбачається з повідомлень експертних установ, зокрема - Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при УМВС України у Волинській області, Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються виключно оригінали документів. Зважаючи, що вжитими слідчим заходами встановити місце знаходження оригіналу заявки не виявилось можливим, то й проведення почеркознавчої експертизи є також неможливим, що, в свою чергу, виключає основну можливість доказування підробки цього документу. Доводи заявника про можливе знаходження оригіналу цієї заявки в ТОВ "Калина Ойл" та в ТОВ "Компанія Агролюкс" є безпідставними та ґрунтуються лише на його припущеннях. Більше того, як зазначає сам заявник, ТОВ "Компанія Агролюкс" вже давно припинило своє існування.

Крім цього, згідно постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 16.01.2015 року, рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації "Спілка нафтотрейдерів України" від 06.06.2014 року про стягнення з ПП "Нафтагруп" в користь ТОВ "Торговий дім "Енергія" в порядку регресу 44332,71 грн. скасовано.

Отже, вказаною ухвалою відмовлено у задоволенні скарги Приватного підприємства "Нафтагруп" на постанову старшого слідчого Ковельського ВП ГУНП у Волинській області Сороки А.С. від 29.12.2015 року про закриття кримінального провадження № 0002622, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2014 року.

Ухвала Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.01.16. у справі № 159/415/16-к залишена без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області.

Оскільки жодними належними та допустимими доказами не доведено наявності між сторонами підписаної та скріпленої печатками, заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12., то вказане унеможливлює встановлення фактів та обставин для визнання її недійсною.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких установлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсною заявки від 14.05.13. на перевезення вантажів автотранспортом по Договору № 60/1 від 01.06.12.

Отже, суд відмовляє в позові повністю.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.16.

Суддя Т.М. Ващенко