ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 914/3026/13

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Кордюк Г.Т.

суддів Гриців В.М.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м.Львів

на рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15

у справі № 914/3026/13

за позовом: ПАТ Іскра, м. Львів

до відповідача: Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, м. Львів

за участю третьої особи 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Львів

за участю третьої особи 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, м. Львів

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39

про визнання протиправними рішень та дій органів антимонопольного комітету

за участю представників:

від позивача ОСОБА_40 представник;

від відповідача ОСОБА_41 представник;

від третіх осіб ОСОБА_4;

від інших третіх осіб не зявилися;

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/3026/13 розподілено до розгляду судді доповідачу Кордюк Г.Т. введено до складу судової колегії суддів Гриців В.М. та Давид Л.Л.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 15.01.16 апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження, справу призначено до розгляду на 04.02.16.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 04.02.16 розгляд справи відкладено на 18.02.16 з підстав, викладених в ухвалі суду.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду 18.02.16 розгляд справи відкладено на 15.03.16.

Рішенням господарського суду Львівської області від 21.01.2015 року у справі №914/3026/13 в позові Публічного акціонерного товариства Іскра до Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, за участю третьої особи 1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, за участю третьої особи 2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_3, за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39 про визнання протиправними рішень та дій органів антимонопольного комітету.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 року рішення господарського суду Львівської області від 21.01.2015 року у справі №914/3026/13 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постановою Вищого господарського суду України від 01.09.2015 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Іскра задоволено частково, рішення господарського суду Львівської області від 21.01.2015 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.04.2015 року у справі 914/3026/13 скасовано, а справу №914/3026/13 передано на новий розгляд до господарського суду Львівської області.

Колегія суддів Вищого господарського суду України у цій постанові вказала, що для правильного вирішення спору у даній справі судам, насамперед, належало з'ясувати, чи правомірно Відділенням здійснено дослідження формування тарифів саме на відповідність приписам Положення (на підтвердження або спростування позиції Товариства щодо застосовування Відділенням тих норм матеріального права, які до спірних правовідносин не підлягали застосуванню). Натомість суди обмежилися виключно посиланням на чинність Положення, а також самостійно здійснили дослідження питання щодо формування Товариством тарифів на предмет відповідності приписам Порядку, залишивши поза увагою, що тим самим судами здійснено вихід за межі заявлених позовних вимог, оскільки предметом оскарження у даній справі є Рішенням АМК, в якому питання щодо відповідності формування тарифів вимогам Порядку не досліджувалося.

Крім того, судами не з'ясовано підстав невідповідності, що допущена у розпорядженні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення від 27.06.2012 № 93Р у справі № 1-02-135/2012 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (згідно з яким виявлені ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягали у розрахунку Товариством тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території без дотримання вимог Порядку) та в Рішення АМК (у якому досліджувалося питання щодо відповідності формування Товариством тарифів вимогам Положення).

Не встановивши, таким чином, обставин, які являють собою істотні складові предмета доказування в даній справі, попередні судові інстанції припустилися неправильного застосування вимог частини першої статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини першої статті 43 названого Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.111-12 ГПК України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Під час нового розгляду справи, Господарським судом Львівської області 07.02.15 прийнято оскаржуване рішення у справі № 914/3026/13 (судя ОСОБА_42М.) яким позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано п.п. 1, 2, 3 Рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2013 року №101, винесеного в справі № 1-02-135/2012. В частині скасування п. 4 Рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2013 року №101, винесеного в справі № 1-02-135/2012 провадження у справі припинено. Стягнуто з Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України на користь Публічного акціонерного товариства Іскра 1 147,00 грн. витрат по сплаті судового збору та 10 009,60 грн. судові витрати за проведення судової експертизи.

При цьому, місцевий господарський господарський суд виходив з того, що Відділенням не доведено, що ПАТ Іскрою порушено вимоги антимонопольного законодавства щодо встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по вул.. Білоцерківській, 10 у м. Львові без врахування спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. № 208.

З врахуванням наведеного, позов задоволено частково в частині скасування п.п.1,2,3 Рішення Адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2013 року №101.

Щодо п.4 Рішення, то в цій частині провадження у справі припинено, при цьому суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент розгляду справи у суді, Примірне положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. № 208 втратило чинність, відтак, як зазначено місцевим господарським судом, ПАТ Іскра не може здійснити розрахунок тарифів відповідно до спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у даній справі та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

При цьому апелянт зазначає, про невідповідність висновків місцевого господарського суду обставинам справи.

Зокрема, скаржник посилається на правомірність прийнятого відділенням рішення, оскільки правильно визначено монопольне становища позивача та встановлено включенні позивачем до тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул..Білоцерківська,10 м.Львів витрат повязаних не з поточним, а з капітальним ремонтом приміщень, що, на думку апелянта підтверджується висновком Львівського НДІ судових експертиз від 04.08.14 №4205.

Крім того, на думку скаржника, безпідставним є посилання місцевого господарського суду на невідповідності, що допущені у розпорядженні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення від 27.06.2012 № 93Р у справі № 1-02-135/2012 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (згідно з яким виявлені ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягали у розрахунку Товариством тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території без дотримання вимог Порядку) та в Рішення АМК (у якому досліджувалося питання щодо відповідності формування Товариством тарифів вимогам Положення).

12 лютого 2016 року від позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заначено про необґрунтованість та безпідставність поданої апеляційної скарги, а тому просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

18 лютого 2016 року від третіх осіб ОСОБА_19, ОСОБА_18,ОСОБА_4 надійшли пояснення в яких вони підтримують доводи, викладені в апеляційній скарзі.

15 березня 2016 року до суду від апелянта надійшли пояснення в яких додатково викладено доводи в обґрунтування позиції викладеної в апеляційній скарзі.

Треті особи ОСОБА_5 ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18 , ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39 участі свої уповноважених представників у судовому засіданні не забезпечили, причини неявки суду не повідомили.

Ухвалу про призначення справи до розгляду, яка надіслана судом апеляційної інстанції на адресу вказаних третіх осіб повернуто відділенням поштового звязку з відміткою «За закінченням терміну зберігання», відтак зазначені особи вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 ГПК України, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для реалізації якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що у матеріалах справи наявні відомості та документи, необхідні для перегляду рішення в апеляційному порядку, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість закінчення розгляду апеляційної скарги за відсутності зазначених представників.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши доводи присутніх представників, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне:

Як вбачається із матеріалів справи, 30.05.2013р. Адміністративною колегією Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України було прийнято рішення № 101 у справі № 1-02-135/2012 про порушення ПАТ "Іскра" законодавства про захист економічної конкуренції.

Зокрема, згідно резолютивної частини зазначеного вище рішення було визнано, що ПАТ "Іскра":

- займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул. Білоцерківська, 10 у м. Львові;

- вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, яке передбачене ч. 1 ст. 13 та п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", шляхом зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку у вигляді дій суб'єкта господарювання (розрахунок та застосування тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул. Білоцерківська, 10 у м. Львові без врахування спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. № 208), що можуть призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку;

-за вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що вказане в п. II резолютивної частини рішення, накладено штраф в розмірі 68 000,00 грн.;

-зобов'язано ПАТ "Іскра" до 01.10.2013 р. провести розрахунок тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території з дотриманням спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 р. № 208.

Рішення Відділення мотивовано, зокрема, такими фактичними даними:

- ПАТ «Іскра» є власником та балансоутримувачем гуртожитку по вул. Білоцерківській, 10 у м. Львові;

- гуртожиток вул. Білоцерківській, 10 у м. Львові перебуває у приватній власності та на обслуговуванні ПАТ «Іскра» має статут гуртожитку для проживання мешканців, що займають приміщення, які знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, що не перебувають у сімейних відносинах;

- ПАТ «Іскра» займає монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул.. Білоцерківській, 10 у м. Львові у 2012 - поточному періоді 2013;

- згідно з помісячними калькуляціями тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул.. Білоцерківській, 10 у м. Львові розрахунки тарифів у досліджуваний період проведено без дотримання спеціальних норм Положення, яким встановлюється порядок надання жилої площі у гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання;

- ремонт опалення гуртожитку, роботи з монтажу холодного водопостачання, оплата вартості матеріалів, ремонт ліфта пасажирського, проведення експертного обстеження і технічного діагностування ліфта пасажирського відповідно до розділу IV "Експлуатація гуртожитку, його утримання і ремонт" Положення повинні були здійснюватися за рахунок коштів Товариства, а не за рахунок мешканців гуртожитку.

Вищенаведене стало підставою для звернення позивача з позовом про скасування зазначеного рішення відповідача.

Оцінивши матеріали справи та докази, що містяться у ній, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне:

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України до повноважень Антимонопольного комітету України та його територіальних органів належать, зокрема, розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проведення відповідних розслідувань; прийняття передбачених законодавством про захист економічної конкуренції розпоряджень та рішень за заявами і справами.

Згідно із нормами пункту 11 частини 1 і частини 4 статті 7 Закону України Про Антимонопольний комітет України визначення меж товарного ринку, а також становище, в тому числі монопольне (домінуюче), суб'єктів господарювання на цьому ринку належить до виключної компетенції органів Антимонопольного комітету України.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" саме до компетенції Адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України віднесені повноваження щодо дослідження ринку, визначення меж товарного ринку, а також становища, в тому числі монопольного (домінуючого), суб'єктів господарювання на цьому ринку та прийняття відповідних з цих питань рішень (розпоряджень).

Згідно із ст. 1 Закону України Про захист економічної конкуренції конкуренцією є змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товару на ринку.

Відповідно до п.1 ст.13 Закону України Про захист економічної конкуренції зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Згідно із ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є: неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Щодо факту зайняття позивачем монопольного (домінуючого) становища на ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул. Білоцерківська, 10 у м. Львові колегія судді зазначає наступне:

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", економічна конкуренція (конкуренція) - це змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Згідно частин 1-4 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб'єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб'єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар'єрів для доступу на ринок інших суб'єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин; монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції; монопольним (домінуючим) також може бути визнане становище суб'єкта господарювання, якщо його частка на ринку товару становить 35 або менше відсотків, але він не зазнає значної конкуренції, зокрема внаслідок порівняно невеликого розміру часток ринку, які належать конкурентам; вважається, що кожен із двох чи більше суб'єктів господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо стосовно певного виду товару між ними немає конкуренції або є незначна конкуренція і щодо них, разом узятих, виконується одна з умов, передбачених частиною першою цієї статті.

Частиною 1 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб'єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб'єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Тобто, для виявлення фактів зловживання монопольним (домінуючим) становищем, слід встановити, що суб'єкт господарювання дійсно займає вказане становище на ринку товару.

Порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку встановлено Методикою визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженою розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року N49-р., розробленою відповідно до Законів України "Про захист економічної конкуренції", Про Антимонопольний комітет України" і призначеною для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках (пункт 1.1; частина1 пункт 1.2).

Відповідно до пункту 1.3 ОСОБА_36 суб'єкти товарного ринку - це суб'єкти господарювання, фізичні і юридичні особи, які продають, реалізують, постачають, виробляють, придбавають, споживають, використовують або можуть продавати, реалізувати, постачати, виробляти, придбавати, споживати, використовувати товари на ринку з відповідними межами; товар - це будь-який предмет господарського обороту, в тому числі продукція, роботи, послуги, документи, що підтверджують зобов'язання та права (зокрема цінні папери).

Вся процедура визначення монопольного (домінуючого) становища відповідно до ОСОБА_36 розбита на ряд стадій, які дозволяють об'єктивно, з обліком кількісних і якісних показників, визначити наявність або відсутність домінування на ринку.

Згідно пункту 2.1 даної ОСОБА_36 визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії: встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання; складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи; складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп); визначення товарних меж ринку; визначення територіальних (географічних) меж ринку; встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку; визначення обсягів товару, який обертається на ринку; розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку; складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку; встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Пунктом 2.2 ОСОБА_36 передбачено, що етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 ОСОБА_36, можуть змінюватися залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.

Отже, органи Антимонопольного комітету України роблять висновки стосовно стану конкуренції на ринку і відповідно до цього приймають рішення про застосування тих чи інших заходів щодо захисту чи розвитку конкуренції.

Відповідно до пункту 15.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №15 від 26.12.2011 року, господарські суди у розгляді справ мають перевіряти правильність застосування органами Антимонопольного комітету України відповідних правових норм, зокрема, ОСОБА_36 визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку, затвердженоїрозпорядженням названого Комітету від 05.03.2002 року N49-р. Однак господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб'єкта господарювання на ринку.

З матеріалів справи вбачається, що факт перебування гуртожитку на балансі та у власності позивача не заперечується сторонами у справі.

Зважаючи на те, що територіальними межами ринку послуг з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул.Білоцерківській, 10 у м. Львові, який у 2012 - поточному періоді 2013 був власністю позивача, визначати виконавця зазначених послуг у цьому будинку мало право лише підприємство.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що фактично протягом вказаного періоду послуги з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій мешканцям будинку повинно було надавати лише підприємство.

Відтак, посилання позивача на існування конкуренції на ринку послуг є безпідставним, оскільки у даному випадку територіальними межами ринку є окремий будинок, що знаходиться за адресою: вул.Білоцерківській, 10, м. Львів.

Відсутність змагання підприємства з іншими суб'єктами господарювання за ринок надання мешканцям гуртожитку по вул.Білоцерківській, 10 у м. Львові послуг з його утримання та прибирания прибудинкової території та можливість підприємства взагалі припинити надання таких послуг, в той час як мешканцям гуртожитку не було запропоновано іншої альтернативи в одержанні цих послуг, лише підтверджує монопольне становище підприємства на ринку.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком викладеним у пункті 1 резолютивної частини спірного рішення ЛОТВ АМК України 30.05.2013 року №101 № 1-02-135/2012 у справі, позивача правомірно визнано монополістом на ринку послуг з утримання будинків i споруд та прибудинкових територій в межах гуртожитку по вул.Білоцерківській, 10 у м. Львові, оскільки будинок знаходився на балансі товариства і тільки його власник, тобто підприємство могло надавати вказані послуги. Аналогічна позиція міститься у постанові Вищого господарського суду від 04.06.13 у справі № 2/5007/1164/12.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, у 2011 році ПАТ "Іскра" було проведено ряд будівельно-ремонтних робіт для покращення технічного та санітарно-гігієнічного стану будівлі гуртожитку, а саме: проведено ремонт опалення гуртожитку, роботи по монтажу системи холодного водопостачання, ремонт та експертне обстеження ліфта пасажирського, ремонт душових, заміну вітражів, загальних дверей та ін. на загальну суму 127 282,78 грн. (без ПДВ) (том І а.с158-179).

З метою покладення на мешканців гуртожитку обовязку щодо сплати вищезазначених витрат, адміністрацією ПАТ "Ікра" було прийнято рішення про включення їх (витрат) до складу тарифу на отримання послуг з проживання у гуртожитку протягом наступних двох років.

Вважаючи неправомірними такі дії підприємства, у рішенні Відділення зобов'язало ПАТ «Іскра» до 01.10.2013 року провести розрахунок тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул..Білоцерківській, 10 у м. Львові із дотриманням спеціальних норм Примірного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 № 208. У мотивувальній частині цього Рішення при цьому зазначило, що виконані ремонтні роботи, зокрема Ремонт опалення гуртожитку по вул. Білоцерківській 10; Роботи по монтажу системи холодного водопостачання та Матеріали виконання; Ремонт ліфта пасажирського в/п 320 кг на 9 зупинок по вул. Білоцерківській, 10; Проведення експертного обстеження і технічного діагностування ліфт пасажирський Л - 2347, які б повинні були здійснюватися за рахунок коштів підприємства (установи, організації), у віданні яких перебуває цей гуртожиток, тобто, за кошти підприємства, а не за рахунок мешканців гуртожитку.

Щодо цього, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи міститься висновок Львівського науково - дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 04.08.2014 р. № 4205, в якому вказано, що вищезазначені витрати на вказані роботи є витратами на проведення робіт по здійсненню поточного ремонту будівлі гуртожитку.

Специфіка регулювання правовідносин щодо гуртожитків, станом на момент проведення робіт і прийняття спірного рішення відділення АМК України визначалася Примірним положенням про гуртожитки,, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 № 208.

Згідно з п.23 вказаного Положення капітальний ремонт гуртожитків провадиться за рахунок коштів підприємств, установ, організацій, у віданні яких перебувають гуртожитки.

Крім цього, відповідно до п.24 Положення поточний ремонт гуртожитків (крім приміщень що перебувають у відособленому користуванні громадян) провадиться за рахунок коштів підприємств, установ, організацій, у віданні яких перебувають ці гуртожитки.

Поточний ремонт приміщень, які перебувають у відособленому користуванні громадян (побілка стелі, побілка, фарбування або обклеювання шпалерами стін, фарбування радіаторів, віконних рам з внутрішнього боку, підвіконників, дверей та вбудованих шаф і антресолей, вставляння шибок, фарбування або покриття лаком підлог, ремонт електропроводки), провадиться за рахунок мешканців.

Докази того, що поточний ремонт було проведене у приміщеннях, які перебувають у відособленому користуванні громадян і, що відповідно, давало б підставу включити вказані витрати на такий ремонт до тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території по вул. Білоцерківська, 10 у м. Львові в матеріалах справи відсутні.

Відтак, посилання місцевого господарського суду на те, що проведені роботи не відносяться до робіт по капітальному ремонту, а тому можуть бути включені до тарифу на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставним.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги (далі - виконавці), суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями (далі - субпідрядники), органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) встановлювався (на час виникнення спірних відносин) Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

ОСОБА_11 з цим, колегія суддів зазначає, що таке формування повинно було здійснюватися з врахуванням спеціальних вимог Примірниного положення про гуртожитки, що затверджене постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 № 208 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), яке відповідно до п.1 Положення встановлювало порядок надання жилої площі в гуртожитках підприємств, установ, організацій, користування цими гуртожитками та їх утримання

Крім цього, судова колегія вважає за доцільне зазначити, що після втрати чинності Примірним положенням про гуртожитки, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства прийнято наказ від 27.04.15 яким затверджено нове Положення про гуртожитки в якому аналогічно зазначено про те, що власник гуртожитку зобовязаний, зокрема, забезпечувати за власний рахунок проведення поточного та капітального ремонтів гуртожитку, його допоміжних та нежилих приміщень, інвентарю, обладнання, крім поточного ремонту заселених жилих приміщень.

Таким чином, посилання місцевого господарського суду на те, що Примірне положення не встановлює порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій спростовується наведеним вище, а поведінка ПАТ "Іскра" (формування тарифів) на товарних межах ринку послуги з утримання гуртожитку не є правомірною та не відповідає вимогам чинного законодавства.

Щодо посилання місцевого господарського суду на неточність, що допущена у розпорядженні адміністративної колегії Львівського обласного територіального відділення від 27.06.2012 № 93Р у справі № 1-02-135/2012 "Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції" (згідно з яким виявлені ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції полягали у розрахунку Товариством тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території без дотримання вимог Порядку) та в Рішення АМК (у якому досліджувалося питання щодо відповідності формування Товариством тарифів вимогам Положення), судова колегія зазначає наступне:

Відповідно до ст. 35 Закону України Про захист економічної конкуренції розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі. При розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

Згідно з ст.37 Закону України Про захист економічної конкуренції у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

В подальшому, відповідно до вимог чинного законодавства, орган Антимонопольного комітету України, у рамках розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відповідно до пункту 23 Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що затверджені розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 №5, проводить дії, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об'єктивне з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін. За результатами збирання та аналізу доказів у справі складається подання з попередніми висновками, яке вноситься на розгляд органів Комітету, яким підвідомча справа.

В свою чергу з аналізу норм ЗУ «Про захист економічної конкуренції», ЗУ «Про Антимонопольний комітет» та Правил розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції вбачається, що остаточні висновки за результатами розгляду справи про порушення законодавства викладаються органом Антимонопольного комітету України, лише в рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції відповідно до ст. 48 ЗУ «Про захист економічної конкуренції», оскільки в процесі розгляду справи встановлюються факти наявності чи відсутності конкретних порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Таким чином, зазначення органом Антимонопольного комітету України у розпорядженні Порядку, а в рішенні Положення не може вважатися порушенням законодавства при прийнятті спірного рішення та бути підставою для його скасування.

Проаналізувавши все вищенаведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про правомірність висновку органу Антимонопольного комітету України щодо порушення норм конкурентного законодавства, що в свою чергу має наслідком зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у вигляді нарахування підприємством плати у розрахунку тарифів на послуги з утримання гуртожитку та прибудинкової території без дотримання вимог Положення про гуртожитки.

Відповідно до п.12 Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.94 №5 (із подальшими змінами і доповненнями), доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість визначити наявність або відсутність порушення. Ці дані встановлюються такими засобами: поясненнями сторін і третіх осіб, поясненнями службових осіб та громадян, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів.

Суд апеляційної інстанції оцінивши докази, які покладені в основу оскаржуваного рішення, прийнятого відповідачем, визнав їх належними, такими, що в повному обсязі доводять обставини справи щодо встановлення факту порушення позивачем ЗУ « Про захист економічної конкуренції», шляхом зловживання монопольним (домінуючим) становищем, що може призвести до ущемлення інтересів споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.

Враховуючи те, що позивачем не доведено неправомірність прийняття Львівським відділенням Антимонопольного комітету України рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу, а наявні в матеріалах справи докази підтверджують дану обставину, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Щодо припинення місцевим господарським судом на підставі п. 1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, провадження у справі в частині п.4 рішення ЛОТВ АМК України у звязку з втратою чинності на момент розгляду справи Положення про гуртожитки від 03.06.1986 № 208 судова колегія зазначає, що на момент прийняття спірного рішення органом АМК України вказане положення, було чинним, і, як встановлено вище, органом АМК України правомірно вказано про необхідність здійснення перерахунку підприємством плати за утримання гуртожитку та прибудинкової території з врахуванням Положення про гуртожитки.

Крім того, припинення провадження у справі за відсутні предмету спору можливо лише у тому випадку якщо між сторонами не залишилося спірних (неврегульованих) питань, при цьому у даному випадку спір між сторонами щодо правильності розрахунку тарифів на надання послуг по обслуговуванню гуртожитку та включення до цих витрат плати за поточний та капітальний ремонт існує, а тому дана обставина виключає можливість припинення провадження у справі з цієї підстави.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.43 ГПК України відповідно господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом; ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Зважаючи на вищенаведені обставини, які не були враховані місцевим господарським судом під час прийняття рішення, обґрунтованість доводів, що містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про скасування рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у даній справі.

Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на позивача, в порядку вимог ст.ст. 49,105 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України задоволити.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 07.12.15 у справі №914/3026/13 скасувати. Прийняти нове рішення. В задоволенні позову відмовити.

3. Стягнути з Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (79005, м. Львів, вул. І.Франка 61, ) в дохід Спеціального фонду Державного бюджету України (МФО банку 825014, Банк ГУДКСУ у Львівській області ,УДКСУ у Личаківському районі м. Львова, , рахунок 2006) 1262,00 грн. відстроченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Стягнути з ПАТ «Іскра»(вул.Вулецька,14, м.Львів, ) на користь Львівського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (79005, м. Львів, вул. І.Франка 61, ) 1262 грн. у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Місцевому господарському суду видати відповідні накази.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до ВГС України в порядку і строки встановлені ст.ст.109,110 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.03.16

Головуючий суддя Кордюк Г.Т.

Суддя Гриців В.М.

Суддя Давид Л.Л.