ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.16р. Справа № 904/109/16

За позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м.Павлоград

про відшкодування шкоди в порядку регресу

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 14.03.2016 року, представник;

від відповідача: ОСОБА_2, дов. № ББУ/ПУ254/Т/15 від 18.12.2015 року, представник;

СУТЬ СПОРУ:

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді Дніпропетровської області звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок несвоєчасної виплати, яка була здійснена з вини відповідача, позивач сплатив 783,25 грн. компенсації гр. ОСОБА_3, а відтак зазначає, що відповідач має відшкодувати суму сплаченої компенсації в порядку регресу.

Відповідач надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

Ухвалою господарського суду від 29.02.2016 року строк розгляду вирішення спору продовжено до 21.03.2016 року.

В судових засіданнях оголошувались перерви з 01.02.2016 року до 15.02.2016 року, з 15.02.2016 року до 29.02.2016 року, з 29.02.2016 року до 15.03.2016 року.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 15.03.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про визнання довідки про середню заробітну плату недійсною, визнання розміру середньої заробітної плати для призначення страхових виплат, призначення страхової виплати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13.05.2014року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2014 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено.

Вказаним рішенням визнано довідку про середню заробітну плату ОСОБА_3 від 10 липня 2006 року №61, виготовлену ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» недійсною зобов'язано відділення прийняти для призначення страхової виплати середню заробітну плату ОСОБА_3 в розмірі 1103,59 гривень та провести призначення страхові виплати з 12 травня 2006 року з подальшим перерахуванням та виплатою недоплаченої страхової виплати відповідно до чинного законодавства.

На виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від листопада 2014 року відділення в грудні 2014 року провело призначення страхові виплати ОСОБА_3 з 12 травня 2006 року з подальшим перерахуванням та виплаї недоплаченої страхової виплати виходячи із середньої заробітної плати, визначеної су) в розмірі 1 103,59 гривень, замість середньої заробітної плати в розмірі 105! гривень, розрахованої ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Всього ОСОБА_3 за рішенням суду було доплачено 2 010,48 гривень страхових виплат.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.05.2015 року, залишеним без змін апеляційним судом Дніпропетровської області з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді стягнуто на користь ОСОБА_3 компенсацію за несвоєчасну виплату страхових виплат в сумі 783,25 гривень.

На думку позивача, несвоєчасна виплата страхових виплат ОСОБА_3 відбулася не з вини відділення, а з вини ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», оскільки сума в довідці про середню заробітну плату, виданій ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», була визначена неправильно, внаслідок чого позивачем було сплачено компенсацію в розмірі 783,25 грн., стягнення в порядку регресу яких і стало причиною спору.

Господарський суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Проаналізувавши правову природу заявленої до стягнення в порядку регресу вимоги 783,25 грн., господарський суд дійшов висновку, що позивач заявив вимогу про стягнення збитків.

Відповідно до вимог статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Згідно з ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статей 33, 34 названого Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються учасниками судового процесу. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Пунктом 3 частини 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбачено, що фонд має право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду.

Пунктом 4 вищезазначеної статті передбачено, що фонд зобов'язаний контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань соціального страхування.

Отже, на фонд покладено обов'язок контролювати правильність витрат за соціальним страхуванням та надано право перевіряти достовірність відомостей, поданих роботодавцем для отримання коштів Фонду, дотримання порядку використання роботодавцем виділених йому коштів Фонду та зупиняти виплати з Фонду в разі відмови або перешкоджання з боку роботодавця у проведенні перевірки, виявлення фактів подання ним Фонду недостовірних відомостей або порушення порядку використання роботодавцем коштів Фонду. В свою чергу, недотримання позивачем наведених вище приписів свідчить про те, що в понесенні позивачем витрат в сумі 783,25 грн. компенсації за несвоєчасну сплату страхової суми в повному об'ємі винен не тільки відповідач, який надав довідку з недостовірними даними, а й позивач, який не здійснив перевірки виданих відомостей, хоча відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" мав право ці відомості перевірити та повинен був контролювати правильність витрат Фонду.

Таким чином позивач не вчинив дій, направлених усунення збитків, хоча мав можливість їх вчинити, тому відсутній прямий причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача та понесенням збитків позивачем.

Відповідно до п. 26 Постанови КМУ №1266 від 26.09.2001 року "Про обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) робочі органи виконавчих дирекцій фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування мають право перевіряти обґрунтування видачі довідок про середню заробітну плату, достовірність зазначених у них відомостей шляхом звіряння даних, зазначених у довідках, з відомостями про нараховану заробітну плату на підприємствах, в установах чи організаціях або з базою даних персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного фонду та базою даних ДПА.

Суд не погоджується з твердженнями позивача про неможливість перевірити відомості вказані в довідці, внаслідок того, що бази даних персоніфікованого обліку Пенсійного фонду не працювали у спірний період, оскільки у позивача в будь-якому разі залишилась можливість зробити перевірку шляхом звірення даних зазначених у довідках з відомостями про нараховану заробітну плату на підприємстві.

За вказаних обставин, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача 783,25 грн. в порядку регресу задоволенню не підлягають.

Згідно приписів ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст.12,21,32,36,44,49,75,82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складно 21.03.2016 року

Суддя ОСОБА_4