ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 р. Справа № 918/93/16

Суддя Романюк Р.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення коштів

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 03-05/28/31 від 04.01.2016р.);

від відповідача: не з'явився.

Обставини справи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулося до господарського суду з позовом до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про стягнення 14 492 грн. 75 коп. заборгованості за надані послуги, 2667 грн. 70 коп. інфляційних, 269 грн. 96 коп. 3% річних та 2270 грн.12 коп. пені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що на підставі договору № 668 від 11.11.2009р. надав відповідачу теплову енергію, вартість якої останнім не сплачена, а тому існуючу заборгованість з урахуванням 3 % річних та інфляційних, а також нараховану пеню, просить суд стягнути у примусовому порядку.

Присутній в судовому засіданні 15.03.2016р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання 23 лютого 2016 року та 15 березня 2016 року не з'явився, вимог ухвал суду від 15 лютого 2016 року та від 23 лютого 2016 року не виконав, відзиву на позов не подав. Проте, до господарського суду повернулися конверти, в яких відповідачу за адресою: 33009, м. Рівне, вул. Котляревського, 18/48, було направлено вищевказані ухвали, з довідкою відділення підприємства звязку: "за закінченням терміну зберігання".

В процесі підготовки справи до розгляду судом зроблено запит до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, згідно витягу з якого місцезнаходження ОСОБА_1 33028, АДРЕСА_1 (а.с. 29-30).

Відповідно до пункту 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідача належним чином повідомлено про час та місце розгляду спору та можливість здійснювати розгляд справи за відсутності його уповноваженого представника.

Дослідивши зібрані у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

11.11.2009 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (Підприємство) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (Споживач) було укладено Договір на відпуск теплової енергії № 668 (далі Договір), за умовами якого Підприємство зобовязується надавати Споживачеві теплову енергію, а Споживач, в свою чергу, зобовязується прийняти та оплатити теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором (п.1.1 Договору).

За змістом п. 1.4 Договору, теплова енергія подається Споживачу за адресою: м. Рівне, вул. Київська 16/37.

Пунктом 5.4 Договору встановлено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Термін внесення платежів не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим.

Згідно п. 8.1 Договору, даний Договір укладається терміном на 1 рік і набуває чинності з дня його підписання.

За умовами п. 8.4 Договору, Договір вважається пролонгований на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку дії про його припинення не буде письмово заявлено однією з сторін.

Вказаний Договір підписаний повноважними представниками сторін та скріплено відбитками печаток останніх.

На виконання умов Договору позивач в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по січень 2016 року відпускав відповідачу теплову енергію, вартість якої останнім не оплачена і станом на 11.02.2016р. заборгованість відповідача перед позивачем становить 14492 грн. 75 коп.

Доказів оплати вартості поставленої теплової енергії суду не подано.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, враховуючи, що наявність заборгованості в сумі 14492 грн. 75 коп. за поставлену в період з жовтня 2014 року по квітень 2015 року та з жовтня 2015 року по січень 2016 року згідно Договору теплову енергію, підтверджується зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.п. 6.3.3. п. 6.3. Договору передбачено, що споживач несе відповідальність за несвоєчасне проведення розрахунків за теплову енергію пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, а також 3 % річних від простроченої суми та сплата основного боргу з урахуванням індексу інфляції.

Враховуючи, що відповідач припустився прострочення грошового зобов'язання, позивач відповідно до п.6.3.3. Договору та ст. 625 УК України просить суд додатково стягнути з останнього інфляційні в розмірі 2667 грн. 70 коп. та 3 % річних в розмірі 269 грн. 96 коп.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (Постанова Верховного суду України від 12.12.11 в справі № 07/238-10).

Разом з тим, перевіривши подані розрахунки, судом встановлено невідповідність нарахування інфляційних вимогам чинного законодавства. Так зокрема, за період з 11.11.2014р. по 10.01.2016 р. розмір інфляційних складає 2 597 грн. 52 коп., а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

Щодо нарахування 3 % річних, то суд, перевіривши надані позивачем розрахунки, визнає їх обґрунтованими, а відтак правомірним є стягнення з відповідача 269 грн. 96 коп. - 3 % річних.

Крім того, керуючись п.6.3.3. Договору позивач нарахував відповідачу пеню, розмір якої складає 2 270 грн. 12 коп.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Перевіривши подані розрахунки та періоди нарахування пені, судом встановлено невідповідність нарахування пені вимогам чинного законодавства. Так зокрема, у визначеному позивачем періоді розмір пені складає 2 263 грн. 72 коп., а отже обґрунтованою судом визнається саме ця сума.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 14 492 грн. 75 коп. заборгованості за надану згідно Договору теплову енергію, 2 263 грн. 72 коп. пені, 269 грн. 96 коп. - 3% річних та 2 597 грн. 52 коп. інфляційних, з покладенням судових витрат на обидві сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (33028, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (33027, м. Рівне, вул. Д.Галицького, буд. 27, ) 14 492 (чотирнадцять тисяч чотириста девяносто дві) грн. 75 коп. заборгованості, 2 263 (дві тисячі двісті шістдесят три) грн. 72 коп. пені, 269 (двісті шістдесят девять) грн. 96 коп. - 3% річних, 2 597 (дві тисячі пятсот девяносто сім) грн. 52 коп. інфляційних та 1 372 (одну тисячу триста сімдесят дві) грн. 64 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено "17" березня 2016 року

Суддя Романюк Р.В.