КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа№ 910/18844/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

секретар: Горбунова М.Є.

за участю представників:

від позивача: Іващенко О.В.;

від відповідача: Погорелюк А.М.;

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 23.11.2015р.

у справі №910/18844/15 (головуючий суддя Карабань Я.А.,

судді: Паламар П.І., Головатюк Л.Д.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 9 067,72 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "КИЇВЕНЕРГО" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (далі - відповідач) 9 067,72 грн., нарахованих за безоблікове споживання відповідачем електроенергії.

Відповідач проти позову заперечував, зазначаючи про необґрунтованість та непідтвердженість вимог позивача. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що жодних договорів з Департаментом промисловості та розвитку підприємництва про функціональне призначення тимчасової споруди відповідач не укладав. За твердженням відповідача, він не порушував Правила користування електричною енергією, а тому правові підстави для нарахування йому 9 067,72 грн., як оплати за безоблікове споживання електроенергії, відсутні.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. у справі №910/18844/15 у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. №910/18844/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права. Загалом, доводи апеляційної скарги ідентичні тим, які наводилися позивачем під час розгляду справи місцевим господарським судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2016р. апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.02.2016р.

15.02.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли доповнення до апеляційної скарги.

В судове засідання 16.02.2016р. з'явився лише представник позивача. Представник відповідача не з'явився, про поважність причин нез'явлення суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до суду не надходило.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р., на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 14.03.2016р.

29.02.2016р. через Відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача на вимогу суду надійшли докази надіслання на адресу відповідача доповнень до апеляційної скарги.

В судовому засіданні 14.03.2016р. представник позивача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням доповнень до неї, просив суд скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2015р. №910/18844/15 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В судовому засіданні 14.03.2016р. представник відповідача заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просив суд відмовити в задоволенні скарги та залишити оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін як таке, що було прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 14.03.2016р. було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

07.10.2014р. представниками позивача було проведено перевірку відповідача, про що складено Акт про порушення №39785 (том справи - 1, аркуш справи - 16). У вказаному Актів зазначено про те, що відповідач, як споживач, при користуванні електричною енергією за адресою: АДРЕСА_1, порушив ст. ст. 26, 27 Закону України "Про електроенергетику", п.п.1.3, 5.1, 6.40, 10.2 Правил користування електричною енергією. Названі порушення полягають у здійсненні відповідачем самовільного підключення струмоприймачів до електромережі енергопостачальника без дозволу останнього з метою безоблікового споживання електроенергії.

Позивач надав до матеріалів справи копію довідки серії СПТС №51 від 23.06.2014р. про функціональне призначення тимчасової споруди (сезонний об'єкт торгівлі), виданої Управлінням торгівлі та побуту Департаменту промисловості та розвитку підприємництва на бланку №002888 (том справи - 1, аркуш справи - 17). В довідці вказано про те, що суб'єктом господарювання є відповідач (ФОП ОСОБА_3). Відомості щодо тимчасової споруди:

- функціональне призначення: продаж безалкогольних напоїв, продовольчих товарів та квітів;

- адреса розташування: АДРЕСА_1;

- площа: 4,0 кв. м.;

- тип об'єкту: засіб пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі;

- режим роботи: з 08.00 до 21.00.

27.10.2014р. відбулося засідання комісії по розгляду Акта про порушення №39785 від 07.10.2014р., про що було складено протокол №52 від 27.10.2014р. (том справи - 1, аркуш справи - 19). На засіданні комісією було розглянуто наступні документи: Акт про порушення від 07.10.2014р. №39785, копію довідки про функціональне призначення тимчасової споруди від 23.06.204р. та фотофіксацію. Комісія прийняла рішення розгляд справи перенести на наступне засідання комісії, у зв'язку з необхідністю проведення додаткового доопрацювання матеріалів за актом про порушення від 07.10.2014р. №39785.

На засіданні комісії, яке відбулося 08.12.2014р., було прийнято рішення про нарахування відповідачу згідно з п.2.6 та за формулою 2.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією. Період нарахування визначено з 23.06.2014р. по 07.10.2014р., а суму до сплати - 9 067,72 грн. (протокол №363 від 08.12.2014р. - том справи - 1, аркуш справи - 23). Вказана сума підлягала оплаті протягом 30 календарних днів з дня отримання протоколу та рахунку.

Супровідним листом №030/6/64-719 від 09.12.2014р. позивач надіслав відповідачу: копію протоколу №363 від 08.12.2014р.; розрахунок вартості електроенергії, спожитої без обліку (договору) за Актами порушень Правил користування електричною енергією; рахунок для оплати недорахованої електричної енергії по акту порушення від 07.10.2014р. (том справи - 1, аркуші справи - 27-31).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що рішення, оформлене протоколом №363 від 08.12.2014р., відповідач не оскаржив та нараховану суму вартості електроенергії не сплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Місцевий господарський суд в позові відмовив повністю, визнавши вимоги позивача документально непідтвердженими.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці визначає Закон України «Про електроенергетику», який регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

В ст. 26 названого Закону наведено обов'язки та відповідальність споживачів енергії, згідно з ч.ч.1, 2, 4 якої споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов'язаний додержуватись вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996р. №28 було затверджено Правила користування електричною енергією, згідно з п.п.1.1, 1.3, 10.2 яких ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення). Постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом. Споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

В розділі 7 Правил користування електричною енергією наведено умови припинення або обмеження постачання та передачі електричної енергії, згідно з п.7.6 якого у разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або збільшення величини приєднаної потужності понад величину, визначену умовами договору та/або проектними рішеннями, приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами обліку, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача до величин, які порушують нормальне функціонування електроустановок електропередавальної організації та інших споживачів, невиконання припису уповноваженого представника відповідного органу виконавчої влади, який стосується вищенаведених порушень, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) має право без попередження повністю припинити споживачу електропостачання (технічне забезпечення електропостачання споживача) після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення.

У разі виявлення під час контрольного огляду або технічної перевірки уповноваженим представником постачальника електричної енергії, від якого споживач одержує електричну енергію, або електропередавальної організації порушень цих Правил або умов договору на місці виявлення порушення у присутності представника споживача оформляється акт порушень (п.6.41 Правил користування електричною енергією).

Відповідно до ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на довідку серії СПТС №51 від 23.06.2014р. про функціональне призначення тимчасової споруди (сезонний об'єкт торгівлі), виданої Управлінням торгівлі та побуту Департаменту промисловості та розвитку підприємництва на бланку №002888 (том справи - 1, аркуш справи - 17), яка є додатком до договору від 17.06.2014р. НОМЕР_2 про сплату пайової участі.

Згідно вказаної довідки суб'єктом господарювання щодо тимчасової споруди, розташованої у м. Києві по АДРЕСА_1 є відповідач.

Натомість відповідач у відзиві на позов заперечував наявність будь-яких договорів за його участі, укладених з Департаментом промисловості та розвитку підприємництва.

З метою перевірки доводів, викладених у позовній заяві, місцевим господарським судом було направлено запит до Управління торгівлі та побуту Департаменту промисловості та розвитку підприємництва щодо надання відомостей про: звернення відповідача із запитом на отримання довідки про функціональне призначення тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1; існування довідки про функціональне призначення тимчасової споруди за адресою: АДРЕСА_1 та у чиєму користуванні зазначене приміщення знаходиться (том справи - 1, аркуші справи - 83-84).

Департамент промисловості та розвитку підприємництва в листі від 15.09.2015р. №052-8677 (том справи - 1, аркуші справи - 88-89) повідомив суд про те, що в 2012-2013 роках Головним управлінням внутрішньої торгівлі та побутового обслуговування населення (Департаментом) з жодним суб'єктом господарювання, в тому числі і з ОСОБА_3, не укладався договір про сплату пайової участі та не видавалася довідка про функціональне призначення тимчасової споруди (додаток до нього) на тимчасову споруду, розміщену за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач надав суду копію листа Департаменту промисловості та розвитку підприємництва від 04.09.2015р. №052-8166 (том справи - 1, аркуші справи - 98-99), в якому Департамент повідомляє відповідача про те, що бланк довідки про функціональне призначення тимчасової споруди (сезонний об'єкт торгівлі) за №002888 був виданий на засіб пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі за адресою: АДРЕСА_2, суб'єкту господарювання ФОП ОСОБА_4 відповідно до укладеного договору про сплату пайової участі за НОМЕР_1. Бланк довідки за №002888 за договором про сплату пайової участі НОМЕР_2 у 2014 році Департаментом промисловості та розвитку підприємництва взагалі не видавався. За адресою: АДРЕСА_3 не укладалися договори про сплату пайової участі в утриманні об'єктів благоустрою щодо сезонних об'єктів торгівлі.

В додатку до листа від 23.11.2015р. №052-11716 (том справи - 1, аркуші справи - 125-133) Департамент промисловості та розвитку підприємництва надав вищезгадані договір про сплату пайової участі за НОМЕР_1, укладений між Департаментом та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, а також довідку про функціональне призначення тимчасової споруди (сезонний об'єкт торгівлі) серії СПТС №51 від 25.06.2014р. на бланку №002888.

З вищевикладених обставин випливає, що відповідач не здійснює господарську діяльність у тимчасовій споруді, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та в якій споживалася електрична енергія поза обліковими приладами. Тобто, в даному випадку, як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, Акт про порушення було складено позивачем відносно неналежного порушника, оскільки відповідач довідку серії СПТС №51 від 23.06.2014р. на бланку №002888 не отримував і договір про сплату пайової участі (внеску), додатком до якого є вказана довідка, відповідач не укладав.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Приймаючи рішення, оформлене протоколом №363 від 08.12.2014р., комісією з розгляду актів порушень Правил користування електричною енергією, по суті досліджувався лише складений позивачем Акт про порушення від 07.10.2014р. №39785 та довідка про функціональне призначення тимчасової споруди від 23.06.2014р.

Колегією суддів враховано посилання позивача на фотофіксацію місця порушення, однак в даному випадку фотофіксація не може вважатися належним доказом здійснення саме відповідачем господарської діяльності у тимчасовій споруді по АДРЕСА_1 у м. Києві та, відповідно, самовільного безоблікового споживання відповідачем електричної енергії у вказаній тимчасовій споруді.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Інших доказів на підтвердження правомірності власних вимог, окрім тих, про які зазначалося вище, позивач не надав.

Підсумовуючи вищенаведені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги позивача є документально непідтвердженими, а тому підстави для задоволення цих вимог у суду відсутні.

Відповідно до ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

З вищенаведеного слідує, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов'язки. Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами, в тому числі подавати докази на підтвердження обставин, на які вони посилаються.

Позивачем не надано ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності заявлених ним вимог.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За результатами перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а також з повним і всебічним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, тоді як доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за її подання покладаються на позивача (апелянта).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4-2, 4-3, 32-34, 43, 49, 77, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "КИЇВЕНЕРГО" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18844/15 від 23.11.2015р. - без змін.

2. Матеріали справи №910/18844/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому законом порядку та строки.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін