РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/32881/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит"

про стягнення 324 735, 94 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Павленко І.О.

від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит», в якому позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за додатковим договором № 3 про надання овердрафту від 29.08.2014 р. до Генерального договору № 26 від 23.08.2013 р. про здійснення кредитування, та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, з яких: 266 679,50 грн. - сума кредиту, що підлягає поверненню, 52 648,17 грн. - прострочені відсотки за користування кредитними коштами, 51,38 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту, пеня за прострочення основної суми кредиту за період з 30.03.2015 р. по 29.09.2015 р. у розмірі 3 280,16 грн., пеня по прострочених відсотках за період з 30.03.2015 р. по 29.09.2015 р. у розмірі - 2 076,22 грн., пеня по простроченій комісії за адміністрування кредиту за період з 30.03.2015 р. по 29.09.2015 р. у розмірі 0, 51, грн.

Ухвалою Господарського міста Києва від 30.12.2015 р. порушено провадження у справі № 910/32881/15 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.01.2016 р. за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд даної справи відкладався в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою представників сторін та невиконання ними вимог суду в повному обсязі.

22.02.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій Публічне акціонерне товариство "КРЕДОБАНК" просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит" 266 679,50 грн. - суму кредиту, яка підлягає поверненню, 52 648,17 грн. - прострочені відсотки за користування кредитними коштами, 51,38 грн. - прострочену суму комісії за адміністрування кредиту, 11 680,56 грн. - пені по простроченій основній сумі кредиту, 3 143,39 грн. - пені по прострочених відсотках та 0,28 грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2016 р. строк розгляду спору у даній справі продовжено на п'ятнадцять днів; розгляд справи відкладено на 10.03.2016 р.

Відповідно до ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачені частиною ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. У разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Тож, приймаючи до уваги, що заява Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" не суперечить вимогами ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв її до розгляду та задовольнив, у зв'язку з чим даний спір вирішується, виходячи із нової ціни позову.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача на виклик суду не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив.

При цьому суд відзначає, що ухвали суду направлялась відповідачу на вказану в позовній заяві та витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців адресу відповідача та повернуті органом поштового зв'язку.

Між тим, відповідно до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, оригінали яких оглянуто у судовому засіданні.

У судовому засіданні 10.03.2016 р. на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

29.08.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит" укладено додатковий договір №3 про надання овердрафту відповідно до генерального договору №26 про здійснення кредитування від 23.08.2013 р., за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а відповідач зобов'язався повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до п.1.1. додаткового договору, ліміт заборгованості по овердрафту (максимальна сума, в межах якої відповідач може здійснювати платежі протягом одного операційного дня зі свого поточного рахунку понад фактичний залишок коштів на ньому) становить 300 000,00 грн. Овердрафт встановлюється на поточний рахунок відповідача №873 у Київському відділенні Центральної філії банку.

Згідно з п. 1.4. додаткового договору, дата остаточного повернення овердрафту - 22 серпня 2015 р.

Відповідно до п. 4.2. генерального договору №26, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але, умовно, 360 днів у році) з моменту видачі кредиту, за ставкою, визначеною у п. 1.2. додаткового договору з урахуванням строку користування овердрафтом.

Згідно з п.п.5.1.-5.2. генерального договору, відповідач зобов'язаний повернути банку овердрафт у повному обсязі в порядку та терміни передбачені цим договором та/або додатками до нього. Повернення кредитів може здійснюватись шляхом безготівкових перерахунків або внесенням готівки в касу банку.

Пунктом 7.1. генерального договору, передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань (повернення кредиту, оплати процентів, комісій, інших платежів за цим договором) банк має право стягнути з відповідача пеню в розмірі 0,03 % за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Відповідно до п.7.7. генерального договору, сторони домовились, що строк позовної давності для стягнення неустойки (штрафу, пені), за цим договором та додатковими договорами до цього договору, прирівнюється до строку позовної давності, встановленої законом для основної вимоги за цим договором та додатковими договорами до цього договору.

Договір набуває чинності з дня підписання його обома сторонами та діє до повного виконання ними своїх зобов'язань (п. 10.1 договору).

Згідно з п. 12 додаткового договору, відповідач сплачує проценти/комісії при поступленні коштів на його поточний рахунок, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховані ці проценти/комісії.

Так, позивачем було перераховано на поточний рахунок відповідача згідно умов договору грошові кошти на загальну суму 266 679, 50 грн., що підтверджується меморіальним ордером №11415523 від 23.03.2015 р.

07.07.2015 р. позивач направив відповідачу вимогу про виконання зобов'язань за кредитним договором про надання овердрафту відповідно до генерального договору №26 про здійснення кредитування від 23.08.2013 р. №2015/07/06-1 від 06.07.2015 р., в якій позивач вимагав виконати Товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит" взяті на себе зобов'язання щодо погашення заборгованості.

Відомостей щодо надання відповідачем відповіді на вищевказану вимогу або погашення заборгованості матеріали справи не містять.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання щодо повернення наданих грошових коштів, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитом - 266 679,50 грн., 52 648,17 грн. - прострочені відсотки за користування кредитними коштами та 51,38 грн. - прострочена сума комісії за адміністрування кредиту, які позивач просить стягнути у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 3 про надання овердрафту від 29.08.2015 р., суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є кредитним договором.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Статтею 533 Цивільного кодексу України встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

При цьому, відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач заявлені до нього вимоги не спростував, правом надання відзиву не скористався, доказів погашення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами не надав, обґрунтованих причин неможливості виконання договірних зобов'язань не навів.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Тож, приймаючи до уваги, що за приписами ст.ст. 4-3, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, суть якого полягає у обґрунтуванні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, своїх вимог і заперечень поданими суду доказами, які господарський суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 266 679,50 грн., 52 648,17 грн. - прострочених відсотків за користування кредитними коштами та 51,38 грн. - простроченої суми комісії за адміністрування кредиту обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 11 680,56 грн. - пені по простроченій основній сумі кредиту, 3 143,39 грн. - пені по прострочених відсотках та 0,28 грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ст. 524, 533 Цивільного кодексу України грошовим визнається виражене в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами п. 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на те, що ст. 625 Цивільного кодексу України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Як визначено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Тож, оскільки відповідачем допущено порушення договірних зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитними коштами, приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду доказів вжиття ним заходів щодо уникнення прострочення виконання зобов'язань, суд вважає обґрунтованим притягнення відповідача до відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку позивача за загальні періоди розмір пені по простроченій основній сумі кредиту становить - 11 680,56 грн., пені по прострочених відсотках - 3 143,39 грн. та 0,28 грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту.

Перевіривши правильність нарахування позивачем пені, судом встановлено, що заявлена до стягнення суми не перевищує розрахунок суду та розрахована арифметично вірно.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір при задоволенні позову покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автокредит" (02217, м. Київ, вул. Драйзера, буд.1, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК" (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд.78, ) суму кредиту, яка підлягає поверненню - 266 679,50 (двісті шістдесят шість тисяч шістсот сімдесят дев'ять грн. 50 коп.) грн., 52 648,17 (п'ятдесят дві тисячі шістсот сорок вісім грн. 17 коп.) грн. - прострочені відсотки за користування кредитними коштами, 51,38 (п'ятдесят одна грн. 38 коп.) грн. - прострочену суму комісії за адміністрування кредиту, 11 680,56 (одинадцять тисяч шістсот вісімдесят грн. 56 коп.) грн. - пені по простроченій основній сумі кредиту, 3 143,39 (три тисячі сто сорок три грн. 39 коп.) грн. - пені по прострочених відсотках, 0,28 (двадцять вісім копійок) грн. - пені по простроченій комісії за адміністрування кредиту та 5013,04 (п'ять тисяч тринадцять грн. 04 коп.) грн. - судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 14.03. 2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.