УХВАЛА

16.02.2016Справа № 5011-12/9693-2012

За скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої

служби Міністерства юстиції України

У справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

до 1. Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос»

2. Приватного акціонерного товариства «АК-Транс»

про звернення стягнення на предмет іпотеки 2 810 807,10 євро та 138 228,94 дол США, що еквівалентно 29 355 006,29 грн.

Суддя Сівакова В.В.

Представники сторін

від позивача Петрук Я.Ю. - по дов. № 542/15-Н від 13.10.2015

від відповідача-1 Боліщук Р.А. - по дов. № а/в 061ю від 07.01.2015

від відповідача-2 Пилипенко А.В. - по дов. № б/н від 19.01.2015

від ДВС не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням Господарського суду міста Києва № 5011-12/9693-2012 від 14.11.2012 позовні вимоги задоволено повністю з урахуванням уточнень та вирішено

Звернути стягнення на заставлене майно, передане в іпотеку відповідно до договору про заставу від 04.03.2003 б/н, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Закритим акціонерним товариством «Автомобільна група «Віпос», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського адміністративного округу Кондратенком М.І. (реєстраційний номер 1181), до якого в подальшому були внесені зміни згідно додаткової угоди № 1 від 13.12.2006, відповідно до якого в заставу Банку передано нерухоме майно, а саме: нежила будівля (літ. Г) загальною площею 2113,60 кв. м, що розташована за адресою: м. Київ, вул. Сім'ї Хохлових, 9-а, належить Закритому акціонерному товариству «Автомобільна група «Віпос» на підставі договору купівлі-продажу від 18.12.2002, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Київська обласна база матеріально-технічного та сервісного забезпечення «Облагротехсервіс» та Закритим акціонерним товариством «Автомобільна група «Віпос» і зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 04.02.2003 за № 209 П.

Кошти від реалізації предметів застави направити виключно в рахунок погашення кредитної заборгованості Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за Генеральною кредитною угодою від 06.03.2002 № 010/08/511, кредитним договором від 12.09.2008 № 010/08/4076 та кредитним договором від 28.02.2008 № 010/03-022/016 у сумі 2 506 298,68 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 25 129 200,71 грн., 10 519,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 84 081,42 грн. та 134 197,36 грн., в тому числі: основна заборгованість - 2 411 802,43 євро; заборгованість за відсотками - 94 496,25 євро та 10 519,38 дол. США; пеня за відсотками - 134 197,36 грн.

Звернути стягнення на заставлене майно, передане в заставу відповідно до договору про заставу товарів в обороті від 20.10.2004 № 11/1-511/4 зі змінами, внесеними додатковими угодами № 1 від 23.02.2005 № 2 від 13.12.2006, № 3 від 29.05.2008, № 4 від 24.04.2009, № 5 від 29.12.2009, № 6 від 31.05.2010, № 7 від 01.07.2010, № 8 від 20.08.2010, № 9 від 12.05.2011, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Закритим акціонерним товариством «Автомобільна група «Віпос», відповідно до якого в заставу Банку передано майно (автомобілі), а саме:

Lamborghini Gallardo Spyder 5.0 (чорний), номер кузова НОМЕР_1;

Lamborghini Gallardo Coupe LP-560-4 5.2 (білий) номер кузова НОМЕР_2;

Lamborghini Gallardo Coupe LP-550-2 Valentino Baldoni 5.2 (помаранчевий) номер кузова НОМЕР_3.

Кошти від реалізації предметів застави направити виключно в рахунок погашення кредитної заборгованості Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за Генеральною кредитною угодою від 06.03.2002 № 010/08/511, кредитним договором від 12.09.2008 № 010/08/4076 та кредитним договором від 28.02.2008 № 010/03-022/016 у сумі 2 506 298,68 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 25 129 200,71 грн., 10 519,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 84 081,42 грн. та 134 197,36 грн., в тому числі: основна заборгованість - 2 411 802,43 євро; заборгованість за відсотками - 94 496,25 євро та 10 519,38 дол. США; пеня за відсотками - 134 197,36 грн.

Звернути стягнення на заставлене майно, передане в іпотеку відповідно до договору про заставу нерухомості від 15.09.2004 б/н, що укладений між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Відкритим акціонерним товариством «АК-Транс» нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського адміністративного округу Кондратенком М.І. (реєстраційний номер 4803), зі змінами, внесеними додатковою угодою № 1 від 13.12.2006, відповідно до якого в заставу Банку передано нерухоме майно, а саме: нежила будівля - корпус КПП (літ. Б) загально площею 2600,90 кв. м, що розташована по вул. Оранжерейна, 1 у м. Києві, належить Відкритому акціонерному товариству «АК-Транс» на підставі свідоцтва на право власності на майновий комплекс серії МК № 010002560, виданого Головним управлінням майном Київської міської державної адміністрації 25.11.1999 згідно наказу «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» від 22.11.1999 № 612-В та зареєстрованого в Київському бюро технічної інвентаризації 13.12.1999 за № 599з;

Кошти від реалізації предметів іпотеки направити виключно в рахунок погашення кредитної заборгованості Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» за Генеральною кредитною угодою від 06.03.2002 № 010/08/511, кредитним договором від 12.09.2008 № 010/08/4076 та кредитним договором від 28.02.2008 № 010/03-022/016 у сумі 2 506 298,68 євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 25 129 200,71 грн., 10 519,38 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 30.09.2012 складає 84 081,42 грн. та 134 197,36 грн., в тому числі: основна заборгованість - 2 411 802,43 євро; заборгованість за відсотками - 94 496,25 євро та 10 519,38 дол. США; пеня за відсотками - 134 197,36 грн.

У відповідності до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» реалізацію предметів застави/іпотеки зазначених в пунктах 2,3,4 резолютивної частини цього рішення здійснити шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, початкову ціну реалізації встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» на корить Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 32 190 грн. витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «АК-Транс» на корить Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 32 190 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2013 рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2012 у справі № 5011-12/9693-2012 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 18.06.2013 рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2011 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 04.04.2013 2011 у справі № 5011-12/9693-2012 залишено без змін.

21.01.2016 до суду від Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надійшла скарга № 140-0-0-00/8/185 від 20.01.2016 на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про:

- визнання дій старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. при винесені постанови про закінчення виконавчого провадження № 42922364 незаконними;

- визнання постанови старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіна С.В. про закінчення виконавчого провадження № 42922364 від 01.12.2015 з виконання наказу суду від 02.08.2013 № 5011-12/9693-2012 недійсною;

- зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 02.08.2013 № 5011-12/9693-2012.

Разом зі скаргою подано клопотання про поновлення строку подання скарги до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва № 5011-12/9693-2012 від 02.02.2016 скаргу призначено до розгляду на 16.02.2016.

Позивач в судовому засіданні 16.02.2016 вимоги скарги підтримав повністю.

Відповідач-1 в судовому засіданні 16.02.2016 проти задоволення скарги заперечував.

Відповідач-2 в судовому засіданні 16.02.2016 проти задоволення скарги заперечував, з підстав викладених у поданих до суду поясненнях на скаргу.

Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України представника в судове засідання 16.02.2016 не направив, вимог ухвали від 02.02.2016 не виконав.

Згідно з ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Розглянувши матеріали справи Господарський суд міста Києва, встановив:

01.12.2015 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Мурихіним С.В. винесено постанову ВП № 42922364 про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва № 5011-12/9693-2012 від 02.08.2013 про звернення стягнення на заставлене майно.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

Як вбачається з матеріалів справи дана скарга Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» надійшла до суду 21.01.2016.

При цьому скаржником подано клопотання про відновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Скаржник вказує на те, що він дізнався про оскаржувану постанову 08.12.2015 під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. 18.12.2015 направив до суду скаргу № 140-0-0-00/8/4207 від 18.12.2015 на дії органу ДВС щодо винесення вказаної постанови, проте ухвалою суду від 31.12.2015, яка отримана скаржником 18.01.2016, було повернуто скаргу без розгляду. Скаржником було усунуто недоліки, які стали підставою для повернення скарги та направлено до суду 20.01.2016 скаргу за № 140-0-0-00/8/185 від 20.01.2016.

Відповідно до ст. 53 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Про відновлення пропущеного строку зазначається в рішенні, ухвалі чи постанові господарського суду. Про відмову у відновленні строку виноситься ухвала, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене та те, що скаржник вчасно звернувся до суду з відповідною скаргою, проте скаргу судом булу повернуто з метою усунення недоліків в їх оформленні, а також наявність відповідного клопотання, суд вважає за можливе відновити заявнику пропущений строк для звернення з даною скаргою до суду.

Державним виконавцем при винесені оскаржуваної постанови встановлено, що згідно резолютивної частини виконавчого документа кошти, отримані від реалізації заставного майна, направити виключно в рамках погашення кредитної заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 010/08/511 від 06.03.2002. В рамках ВП № 43700110 з виконання наказу Господарського суду міста Києва № 910/104/2013 від 29.07.2013, яке перебувало на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України. Заборгованість по вищезгаданій кредитній угоді погашено в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» після прийняття рішення у справі № 5011-12/9693-2012 зверталось до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» про стягнення 2 506 298,68 євро (з яких: 2 411 802,43 євро - заборгованість з повернення суми кредиту, 94 496,25 євро заборгованість по відсотках), 10 519,38 дол. США та 134 197,36 грн. пені за Генеральною кредитною угодою № 010/08/511 від 06.03.2002 та укладених в рамках цієї угоди кредитними договорами № 010/08/4076 від 12.09.2008 та № 010/03-022/016 від 28.02.2008.

Рішенням Господарського суду міста Києва № 910/104/2013 від 11.07.2013 повністю задоволено позовні вимоги та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Автомобільна група «Віпос» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість з повернення кредиту у розмірі 2 411 802,43 євро, що становить еквівалент 24 700 233,41 грн. по курсу Національного банку України станом на 11.07.2013, заборгованість по відсотках у розмірі 94 496,25 євро, що становить еквівалент 967 773,89 грн. по курсу Національного банку України станом на 11.07.2013, та у розмірі 10 519,38 дол. США, що становить 84 081,40 грн. по курсу Національного банку України станом на 11.07.2013, пеню у розмірі 134 197,36 грн.

Підставою для задоволення позовних вимог у справі № 910/104/2013 стало встановлення факту порушення умов кредитних договорів та наявність заборгованості у справі № 5011-12/9693-2012.

Відповідно до ст. 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 198 Господарського кодексу України грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства.

За пунктом 3.3 статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця України (національна валюта) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів.

Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України.

Судом в рішенні у справі № 5011-12/9693-2012 не вказано, що стягнення підлягає саме у іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У рішенні суду у справі № 5011-12/9693-2012 визначений гривневий еквівалент сум заборгованості у євро та доларах США з урахуванням офіційного курсу станом на день винесення рішення (14.11.2012), а отже державний виконавець провівши зарахування коштів у гривні діяв у спосіб та в порядку визначеному виконавчим документом.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки за рішенням суду у справі № 5011-12/9693-2012 кошти від реалізації заставленого майна мали бути направлені виключно на погашення кредитної заборгованості за генеральною кредитною угодою № 010/08/511 від 06.03.2002 та кредитними договорами № 010/08/4076 від 12.09.2008, № 010/03-022/016 від 28.02.2008, яка повністю погашена на підставі рішення у справі № 910/104/2013 в рамках виконавчого провадження № 43700110, державним виконавцем правомірно винесено 01.12.2015 постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 42922364.

З огляду на викладене суд приходить до висновку що дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови від 01.12.2015 ВП № 42922364 про закінчення виконавчого провадження є правомірними, а постанова визнанню недійсною не підлягає.

Вимоги скарги про відновлення виконавчого провадження є похідними від вимоги про визнання недійсною постанови про закінчення виконавчого провадження, а тому задоволенню не підлгають.

Відповідно до п. 9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України (зі змінами та доповненнями), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене господарський суд вважає, що скарга Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає повністю.

Керуючись ст.ст. 53, 86, 121-2 ГПК України, -

У Х В А Л И В:

1. Відновити Публічному акціонерному товариству «Райффайзен Банк Аваль» пропущений строк для звернення зі скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

2. В задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовити повністю.

СуддяВ.В.Сівакова