РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа № 910/32048/15

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Бурді А.Ю., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума"

про стягнення 920 000, 00 грн.

за участю представників:

від позивача:ОСОБА_2- представник за довіреністю б/н від 10.07.2015 р.
від відповідача:не з'явився

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулась Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1.) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (далі - ТОВ "Автопластгума") про стягнення 920 000, 00 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди обладнання № 9 від 25.07.2014 р. в частині своєчасної сплати орендних платежів.

У позові ФОП ОСОБА_1 просить суд стягнути з ТОВ "Автопластгума" заборгованість по орендній платі у сумі 920 000,00 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у минулому судовому засіданні проти позову заперечив, зазначив, що договір оренди № 9 від 25.07.2014 р., на підставі якого позивач звернувся до суду, укладений попереднім директором ТОВ "Автопластгума", який не повернув новому керівництву орендоване майно підприємства, а також сторони не досягли всіх істотних умов договору оренди.

Крім того, через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/3275/16 про визнання договору недійсним. Вказане клопотання суд відхилив, як необґрунтоване, оскільки, розглядаючи дану справу, суд не позбавлений у можливості самостійно встановити фактичні обставини щодо укладення правочину у даній справі та результати її розгляду не залежать від висновків, зроблених у справі № 910/3275/16 про визнання договору оренди обладнання № 9 від 25.07.2014 р. недійсним.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

25.07.2014 р. між Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (орендар) був укладений договір оренди обладнання № 9.

Згідно з п.п. 1.1, 1.2 вказаного договору орендодавець зобов'язується передати орендареві, а орендар зобов'язується прийняти в строкове платне користування обладнання - вальци, загальною вартістю 4 200 000,00 грн. у задовільному стані, придатному для використання за призначенням, а також зобов'язується сплачувати орендодавцеві орендну плату.

Майно, що орендується повинно бути передано орендодавцем та прийнято орендарем протягом 10 календарних днів з моменту набрання чинності цим договором. Передання майна здійснюється сторонами за актом приймання-передачі, з дати підписання цього акта (п.п. 3.1, 3.2, 4.1 договору).

Строк оренди складає 47 календарних місяців з дати прийняття майна, що орендується за актом приймання-передачі (п. 4.2 договору).

Розмір орендної плати з урахуванням її індексації складає 920 000,00 грн. на рік, в тому числі за перший рік оренди до 15.06. Орендна плата сплачується в безготівковому порядку на рахунок орендодавця один раз на рік до 15 червня кожного року (п.п. 5.1, 5.2 договору).

Цей договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками, а закінчується згідно з терміном, визначеним у п. 4.2 цього договору (п.п. 9.1, 9.2 договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач на виконання умов договору оренди передав ТОВ "Автопластгума" в оренду обладнання, обумовлене сторонами, а орендар прийняв його у строкове платне користування, що підтверджується актом прийому-передачі від 25.07.2014 р. та актом № 1 від 15.06.2015 р.

З указаних актів вбачається, що орендар не має претензій до отриманого майна та зобов'язався оплачувати його оренду до 15.06 кожного року на час дії договору.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, відповідно до п. 5.2 договору орендну плату за перший рік користування (з 25.07.2014 р. по 15.06.2015 р.) не здійснив, внаслідок чого в нього виникла заборгованість у сумі 920 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ч. 1 ст. 286 ГК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Згідно з ч. 4 ст. 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Оскільки доказів належної сплати орендного платежу, який за договором оренди № 9 мав бути сплачений відповідачем до 15.06.2015 р., суду не надано, позовні вимоги про стягнення 920 000,00 грн. підлягають задоволенню.

Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що новому директору ТОВ "Автопластгума" не було передано об'єкт оренди, адже, акти прийому - передачі майна від 25.07.2014 р. та від 15.06.2015 р. вказують на протилежне, до того ж з цих актів вбачається, що орендар не має претензій до наданих орендодавцем послуг з оренди.

Той факт, що у товариства змінився директор, ніяким чином не випливає на відповідальність ТОВ "Автопластгума", оскільки відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. А відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним їй майном.

Також суд не приймає твердження відповідача про те, що сторони не погодили всіх істотних умов договору оренди, оскільки об'єкт оренди (обладнання, склад і його вартість з урахуванням індексації); строк, на який укладається договір; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу (ч. 1 ст. 284 ГК України) були узгоджені сторонами, а отже, договір оренди № 9 від 25.07.2014 р. містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом, що відповідає приписам ст. 284 ГК України та ст.ст. 759, 760, 762-763 ЦК України. При цьому, визначення індивідуальних ознак орендованого майна, про що вказував представник відповідача в судовому засіданні, є правом сторін договору, а не їх обов'язком, передбаченим законом. У подальшому зазначений договір оренди був скріплений підписами представників сторін і печатками підприємств.

Отже, на час укладення спірного правочину сторони досягли взаємної згоди щодо усіх його істотних умов та цей договір був укладений у повній відповідності із вимогами законодавства, а у подальшому, як вже встановлено судом, мав своїм наслідком реальне виконання (надання в оренду обладнання), що у свою чергу спростовує доводи відповідача про недійсність договору оренди через підписання його неуповноваженою особою.

Відповідно до ч. 3 ст. 92 ЦК України у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження. Відповідач суду не довів, що позивач - ФОП ОСОБА_1 знав про якісь обмеження директора ТОВ "Автопластгума" на підписання договору оренди, але уклав з ним цей договір.

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 19.08.2014 р. по справі № 5013/492/12, схвалення правочину може відбутися, як у вигляді певних поведінкових актів, так і в формі мовчазної згоди.

У даному випадку схвалення договору оренди відповідачем підтверджується відсутністю будь - яких зауважень щодо його змісту, передачі майна, кількості та стану обладнання.

Пунктом 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" № 11 від 29.05.2013 р. передбачено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, який не мав належних повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено.

З урахуванням викладеного, зважаючи на встановлені обставини у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" про стягнення 920 000, 00 грн. задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 12 Л, ідентифікаційний код 37337356) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) орендну плату у сумі 920 000 (дев'ятсот двадцять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автопластгума" (04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд. 12 Л, ідентифікаційний код 37337356) на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) судовий збір у сумі 13 800 (тринадцять тисяч вісімсот) грн. 00 коп.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 10 березня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 15 березня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.