РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/1893/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт"
простягнення 71 940,03 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Козак О.Д. - представник за довіреністю від 03.11.15;
від відповідачане з'явились

В судовому засіданні 16.03.2016 в порядку ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЕЙБІ ЛІЗИНГ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт" про стягнення 71 940,03 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами Договору фінансового лізингу № 120521-58/ФЛ-Ю-А від 21.05.2012, відповідачем неналежно виконувались зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, внаслідок чого в останнього утворилась заборгованість з травня 2014 по травень 2015 у розмірі 43431,55 грн. Крім того, за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позивачем нарахована пеня у розмірі 8309,03 грн., 3% річних у розмірі 1 573,71 грн. та 18 625,74 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 09.02.2016 порушено провадження у справі № 910/1893/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 02.03.2016.

У судове засідання, призначене на 02.03.2016, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали суду надав документи, що були долучені до матеріалів справи.

Відповідач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 670, з якого вбачається, що ухвалу про порушення провадження у справі відповідач отримав 15.02.2016.

Ухвалою суду від 02.03.2016 було відкладено розгляд справи на 16.03.2016 у зв'язку з неявкою представника відповідача в судове засідання.

В судове засідання 16.03.2016 року представник відповідача не з'явився, вимоги ухвали суду від 09.02.2016 року не виконав, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про час та дату судового засідання повідомлений належним чином.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до вимог ст. 75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Проаналізувавши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про достатність матеріалів справи для її розгляду по суті за відсутності представника відповідача та його відзиву на позовну заяву.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

21 травня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі Лізинг" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеніт" було укладено договір фінансового лізингу № 120521-58/ФЛ-Ю-А.

Відповідно до ч. 1 статті 292 ГК України, лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно ч.1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2. Загальних умов, що є невід'ємною частиною договору, лізингодавець набуває у свою власність і передає на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування предмет лізингу (далі - предмет лізингу), найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в додатку "специфікація", а лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу до лізингоодержувача переходить право власності на предмет лізингу згідно умов цього договору (за виключенням випадків, передбачених договором та/або законодавством).

Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) лізингу зазначених в додатку "Графік сплати лізингових платежів" (далі - Графік) до договору та починається з дати підписання сторонами акту прийняття-передачі предмета лізингу, але в будь-якому випадку не може бути менше одного року (п. 1.2 договору).

Згідно додатку до договору (Специфікація) предметом лізингу є: вантажний автомобіль ГАЗ, 2012 року випуску, вартістю 140510,00 грн. разом з ПДВ, який був переданий лізингоодержувачу 30 травня 2012 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи та підписаний сторонами актом прийому-передачі предмета лізингу за договором № 120521-58/ФЛ-Ю-А. фінансового лізингу від 21 травня 2012 року.

Відповідно до п. 2.1.7 договору, число сплати - це число (порядковий номер дня у відповідному календарному місяці) сплати чергових лізингових платежів кожного календарного місяця, яке співпадає з числом підписання акту. (Наприклад: дата підписання сторонами акту - 05 липня 2008 року. Числом сплати є 05 число календарного місяця протягом усього строку лізингу). В разі відсутності такого числа у відповідному календарному місяці, числом сплати є число останнього робочого дня місяця (наприклад: дата підписання сторонами акту - 31 січня 2008 року. Числом сплати у лютому 2008 року буде 29 число).

Згідно з п.2.1.8 договору, період лізингу - це період строку лізингу, який дорівнює 1 (одному) місяцю. Перший період лізингу починається з дати підписання акту.

Пунктом 2.1.6 договору, акт - акт приймання-передачі предмета лізингу в лізинг.

Згідно п. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.2. договору, усі платежі за договором лізингоодержувач зобов'язаний здійснювати в національній валюті України (гривнях) відповідно до Графіку та Загальних умов шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок лізингодавця. Лізингові платежів включають:

- платежі по відшкодуванню (компенсації) частини вартості предмета лізингу;

- винагороду (комісію) лізингодавцю за отриманий у лізинг предмет лізингу, з врахуванням коригування, вказаного у пунктах 2.7.-2.9., 3.4. Загальних умов.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що всі чергові платежі, відповідно до графіку та Загальних умов, лізингоодержувач сплачує у число сплати в кінці кожного періоду лізингу з урахуванням положень пунктів 2.7.-2.9. Загальних умов, починаючи з наступного календарного місяця за календарним місяцем, в якому був підписаний акт. Якщо строк сплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочий (вихідний, святковий або ін.) день, то лізингоодержувач зобов'язаний сплатити такий платіж не пізніше останнього робочого дня, який передує такому вихідному (святковому та ін.) дню.

Як зазначено позивачем, всупереч прийнятих обов'язків, відповідач зобов'язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за період з травня 2014 по травень 2015 року за ним виникла заборгованість в розмірі 43431,55 грн. за 24-36 періоди лізингу.

Таким чином, відповідач був зобов'язаний сплачувати чергові лізингові платежі 25 числа кожного місяця в розмірі, визначеному в графіку сплати лізингових платежів, з врахуванням коригування, вказаного в п.2.7 Загальних умов договору лізингу.

Всупереч прийнятих обов'язків, відповідач зобов'язання за договором лізингу щодо сплати лізингових платежів виконує не в повному обсязі, внаслідок чого за 24-36 періоди лізингу заборгованість становить 43431 грн. 55 коп., докази сплати якої відповідачем не надано.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань по Договору та передачі майна у лізинг підтверджується матеріалами справи (акти приймання-передачі) та не заперечується відповідачем.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, а пунктом 3 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, основна заборгованість відповідача по сплаті лізингових платежів становить 43 431,55 грн. та з урахуванням положень ч. 1 ст. 530, ст. 762 Цивільного кодексу України та Графіків лізингових платежів зобов'язання по її сплаті станом на момент винесення рішення у справі настало.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач контррозрахунку заборгованості або обґрунтованих заперечень в частині розміру основної заборгованості по лізинговим платежам за даним договором не надав.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 8309,03 грн. пені, що нарахована за період з 26.05.14 по 25.10.15 для кожного періоду лізингу окремо.

Згідно п. 7.1.1 договору лізингу передбачено, що за порушення обов'язку з своєчасної сплати платежів передбачених даним Договором та/або чинним законодавством України - Лізингоодержувач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, від простроченої заборгованості за платежами за кожен день прострочки, та відшкодувати всі збитки, завдані цим лізингодавцеві, понад вказану пеню. Сторони домовились, що нарахування даної пені за прострочення сплати платежів, передбачених даним договором та або чинним законодавством України, припиняється через дванадцять місяців, від дня коли сплата мала відбутися.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату по лізинговим платежам не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 8309 грн. 03 коп. (за обґрунтованими розрахунками позивача, що міститься в позовній заяві).

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1573,71 грн. та 18625,74 грн. інфляційних втрат, нарахованих за прострочення по сплаті лізингових платежів окремо по кожному платежу за загальний період з 26.05.2014 по 29.01.2016.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з обґрунтованим розрахунком 3 % річних та інфляційних втрат, що наведений позивачем в позовній заяві , тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 44, 49, 75, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Зеніт" (03680 м. Київ, бульв. Івана Лепсе, буд. 16, ідентифікаційний код 31205699) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВіЕйБі ЛІЗИНГ" (01054 м. Київ, вул. Ярославів Вал, будинок 13/2, літ. Б, ідентифікаційний код 33880354) 43 431 (сорок три тисячі чотириста тридцять одну) грн. 55 коп. - простроченої заборгованості за лізинговими платежами, 8 309 (вісім тисяч триста дев'ять) 03 коп. - пені, 1 573 (одну тисячу п'ятсот сімдесят три) грн. 71 коп. - 3 % річних, 18 625 (вісімнадцять тисяч шістсот двадцять п'ять) грн. 74 коп. - інфляційних втрат та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2016

Суддя Пукшин Л.Г.