ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/3207/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чимбар Л.В. (доповідач),

суддів: Антонік С.Г., Широбокова Л.П.

при секретарі Ковзіков В.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Сиромятников Е.О., адвокат, договір про надання правової допомоги №б/н від 17.02.2016 р.;

від відповідача представник у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання представник ОСОБА_2 повідомлений в минулому судовому засіданні, яке відбулось 22.02.2016 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2015 року у справі №904/3207/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 91 350,00 грн. за договором суборенди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2015р.. у справі № 904/3207/15 (суддя Юзіков С.Г.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, як прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Посилається на відсутність у матеріалах справи правоустановчих документів на належність орендованого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 власникові майна ПП «Нікос-5».

Також посилається на те, що з 21.03.2012р. ПП «Нікос-3» як юридична особа перебуває в стані припинення, а тому усі господарські договори є припиненими у відповідності до ч.3, 4 ст. 223 ЦК України.

Скаржник в апеляційній скарзі зазначив, що при розгляді справи судом першої інстанції представником позивача була невповноважена особа.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просив рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час апеляційного перегляду рішення господарського суду у даній справі провадження у справі 20.08.2015р. було зупинено до вирішення господарським судом м.Київа справи про визнання недійсним договору оренди.

27.01.2016р. провадження у справі було поновлено у зв'язку з вирішенням господарським судом м.Київа та Київським апеляційним господарським судом питання щодо

В судовому засіданні 14.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 03.01.12р. ПП "Нікос-3" з позивачем укладено договір оренди, за п. 1.1 якого орендодавець (ПП "Нікос-3") передав, а орендар (позивач) прийняв в строкове платне користування майно - частина будівлі - приміщення нежитлового фонду за адресою: АДРЕСА_1, площею 360 м2.

Згідно з п. 2.2 Договору оренди вказане майно орендодавець передає орендарю з метою утримання та відновлення стану майна за рахунок орендаря, для чого орендар може передавати майно в суборенду.

03.01.12р. сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення нежитлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 360 м2.

В свою чергу, 01.02.13р. позивачем (орендар) з відповідачем (суборендар) укладено договір суборенди № 1/02 (далі договір), за п. 1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування майно - частина будівлі - приміщення нежитлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 220 м2, які передаються в суборенду.

У поясненні ПП "Нікос -3" від 21.05.15р. зазначено, що письмову згоду на передачу майна в суборенду надано ФОП ОСОБА_4 01.02.13р.

Відповідно до п. 2.1 договору вступ суборендаря у користування майном настає одночасно із підписанням сторонами акту приймання-передачі майна по цьому Договору.

Плата за користування майном складається з щомісячних платежів у сумі 10 500,00 грн. без ПДВ (п. 3.1 договору).

Згідно з п. 3.3 договору плата нараховується на підставі цього договору та повинна сплачуватись щомісячно до 10 числа місяця.

Пунктом 3.4 договору сторони визначили, що крім плати суборендар щомісяця відшкодовує витрати за спожиту електроенергію (згідно з показниками окремо встановленого лічильника), теплопостачання і водопостачання (згідно із загальноприйнятою санітарною нормою).

08.02.13р. сторонами підписано акт приймання-передачі приміщення нежитлового фонду, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, площею 220 м2.

Згідно з п. 9.1 договору він діє до 31.12.13р.

Пунктом 9.7 договору обумовлено, що якщо суборендар продовжує користуватися майном після закінчення строку договору та за відсутності заперечень, договір поновлюється.

За користування майном відповідач з позивачем не розрахувався, у зв'язку з чим, за розрахунком Позивача, за період з 08.02.13р. по 31.12.13р. включно, у відповідача перед позивачем утворився борг в сумі 112 500,00 грн., що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

Але, як вбачається з тексту позовної заяви, позивачем заявлено позовні вимоги в сумі 91350,00грн. у зв'язку з відсутністю коштів на сплату судового збору за повну суму боргу.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону, а одностороння відмова від виконання своїх зобов'язань неприпустима.

За умовами ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

Згідно з ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України, передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 5 ст. 762 ЦК України визначено, що плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

За статтею 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно зі ст. 794 ЦК України право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем не було надано доказів сплати спірної суми заборгованості.

Докази розірвання в встановленому законом порядку, визнання недійсним спірного договору в матеріалах справи відсутні, не надавались судам обох інстанцій жодною із сторін відповідно до ст.33ГПК України. Навпаки, як вбачається з рішення господарського суду м.Київа у справі № 910/20270/15 від 21.10.2015р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.12.2015р. за позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4, третя особа - ПП Нікос-3» про визнання недійсним договору № 1/02 від 01.02.2013р., який укладено між сторонами у даній справі, в задоволені позову було відмовлено.

Станом на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення факт наявності боргу за договором у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду про стягнення 91350,00грн. основного боргу є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що з 21.03.2012р. власник нерухомого майна, переданого в суборенду - ПП «Нікос-3», як юридична особа перебуває в стані припинення, а тому усі господарські договори є припиненими у відповідності до ч.3, 4 ст. 223 ЦК України, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки відповідачем, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, не надано доказів на підтвердження факту припинення юридичної особи - ПП «Нікос-3» та фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на час прийняття рішення господарським судом Дніпропетровської області (а.с. 187-193).

Голова ліквідаційної комісії ПП "Нікос-3" у своїх поясненнях, які надійшли на адресу господарського суду 02.06.2015р. (а.с. 71) підтвердив надання згоди позивачу на передачу зазначеного майна у суборенду відповідачу.

Посилання відповідача на відсутність правоустановчих документів на належність орендованого нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 власникові майна ПП «Нікос-5» колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали справи містять технічний паспорт, з якого вбачається, що вказане вище нерухоме майно належить саме ПП «Нікос-5» (а.с. 72-73), на вимогу апеляційного суду позивачем надано реєстраційне посвідчення на право власності ПП «Нікос-5» на здане в оренду майно.

Також є безпідставними посилання скаржника на те, що при розгляді справи судом першої інстанції представником позивача була незаконна особа, оскільки при апеляційному перегляду рішення господарського суду позивач підтримав свої позовні вимоги та не заперечував того факту, що ОСОБА_5 може представляти його інтереси в суді.

Інші доводи апеляційної скарги не приймаються судом до уваги, оскільки не впливають на вирішення справи по суті.

Таким чином, рішення господарського суду Дніпропетровської області відповідає чинним нормам матеріального та процесуального законодавства, встановленим фактичним обставинам справи, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.06.2015 року у справі №904/3207/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий Л.О. Чимбар

Суддя С.Г. Антонік

Суддя Л.П. Широбокова

Постанова виготовлена в повному обсязі 16.03.16 року.