ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 925/151/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Пащенко А.Д., із секретарем судового засідання Ковба І.М.,

представники відповідача: ОСОБА_1 - за довіреністю, ОСОБА_2 - директор, представник позивача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області справу

за позовом приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс"

до приватного сільськогосподарського підприємства "КАНЮКІВСЬКЕ"

про стягнення 17 044 грн. 58 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 17 044 грн. 58 коп., зокрема 15 600,92 грн. інфляційних втрат за період з квітня по жовтень 2015 року та 1 443,66 грн. три проценти річних за прострочення сплати основного боргу за поставлений товар згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2014 в період з 09.04.2015 по 11.11.2015. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09.07.2014 позивач передав відповідачу протягом липня-листопада 2014 року товар, за який відповідач розрахувався лише частково, у звязку з чим виникла заборгованість перед позивачем в сумі 80 942,70 грн., яка підтверджена та стягнута з відповідача рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 у справі № 925/660/15, що набрало законної сили. Вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача 80 942,70 грн. основного боргу, 13 854,22 грн. пені, 28 537,07 грн. інфляційних по березень 2015 року включно, 1979,13 грн. 3% річних по 08.04.2015. Заборгованість перед позивачем була погашена в рамках відкритого виконавчого провадження лише 12.11.2015, тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних за увесь період прострочення сплати боргу до дати фактичної сплати.

У відзиві на позовну заяву відповідач просить залишити позов без задоволення, а судові витрати покласти на позивача, оскільки позивач у позові визнає факт погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі. Ця сума включає основний борг з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пеню. Рішення суду від 25.05.2015 у справі № 925/660/15 виконане в повному обсязі, тому відповідач вважає, що для повторного стягнення 3% річних та інфляційних втрат у позивача відсутні підстави. Таким чином, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Представник позивача у судове засідання 15 березня 2016 року не зявився. В листі від 26.02.2016 позивач просить провести розгляд справи без участі його представника за наявними матеріалами та повністю задовольнити позов і відшкодувати з відповідача судові витрати.

Суд вважає можливим задовольнити клопотання позивача, розглядати справу за відсутності представника позивача за наявними у справі матеріалами.

Представники відповідача у судовому засіданні повністю заперечили проти позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просили відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 15.03.2016 оголошена вступна та резолютивна частини рішення суду відповідно до статті 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення та доводи представників відповідача у судовому засіданні, суд встановив таке.

Господарським судом Черкаської області розглядався спір за позовом Приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" до Приватного сільськогосподарського підприємства "Канюківське" про стягнення 132248 грн. 87 коп.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 у справі № 925/660/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.09.2015, позов було задоволено частково та стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "КАНЮКІВСЬКЕ" на користь Приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" 80 942,70 грн. основного боргу, 13 854,22 грн. пені, 28 537,07 грн. інфляційних, 1979,13 грн. 3% річних та 2 506,26 грн. судових витрат.

Вказаним рішенням суду встановлені обставини укладення між цими сторонами договору від 09 липня 2014 року, відповідно до якого позивач поставив відповідачу товар на суму 172 636,56 грн., у встановлений строк відповідач розрахувався за товар частково і станом на 08.04.2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складала 80 942,70 грн.

Вказана заборгованість була погашена лише 12.11.2015 в рамках відкритого виконавчого провадження, тому позивач предявив до стягнення з відповідача три проценти річних та інфляційні втрати за наступні періоди прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, що не охоплені рішенням господарського суду від 25.05.2015 до дати повного виконання зобовязання за договором від 09.07.2014.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими до часткового задоволення, з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 25.05.2015 у справі № 925/660/15, яке набрало законної сили, стягнуто з ПСП "КАНЮКІВСЬКЕ" на користь ПП "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" 80 942,70 грн. основного боргу та інфляційні за прострочення розрахунку по березень 2015 року і три проценти річних по 08 квітня 2015 року включно.

Цим рішенням зокрема встановлено наявність простроченого боргу відповідача перед позивачем по договору від 09.07.2014 в сумі 80 942,70 грн. та стягнуто цю суму боргу.

Згідно частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже, виходячи із припису статті 35 ГПК України, вказані вище обставини, встановлені рішенням суду у справі № 925/660/15, не підлягають повторному доказуванню під час розгляду даної справи.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписом статті 599 ЦК України та статті 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В статті 625 ЦК України вказано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Виходячи із положень вказаної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому названа норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом спору про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність рішення суду про стягнення боргу не припиняє грошових зобов'язань боржника та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення виконання грошового зобовязання.

Таку правову позицію викладено у Постановах Верховного суду України від 04.07.2011 у справі № 13/210/10 та від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема виписки із банківського рахунку, рішення суду від 25.05.2015 у справі № 925/660/15 виконувалося в примусовому порядку державною виконавчою службою відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" і було виконане повністю 12.11.2015 шляхом перерахування коштів на рахунок позивача.

З огляду на викладені обставини, подані документи і норми законодавства, господарський суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 1 443,66 грн. трьох процентів річних за період з 09.04.2015 по 11.11.2015 підлягає задоволенню. Розрахунок трьох процентів річних позивачем виконано вірно.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат за квітень - жовтень 2015 підлягає до часткового задоволення в сумі 12 942 грн. 74 коп., з огляду на те, що при підрахунку індексу інфляції за вказаний у позовній заяві період позивач безпідставно не врахував місяці (липень, серпень, жовтень 2015 року), коли за даними Мінстату показники були менше 100.

Доводи представників відповідача у відзиві на позов та в судовому засіданні суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки позивачем заявлено до стягнення три проценти річних і інфляційні починаючи з наступного дня та місяця, після яких було стягнуто вказані нарахування рішенням господарського суду від 25.05.2015 у справі № 925/660/15, тобто повторного стягнення коштів за один і той же період немає, а право кредитора предявити вимогу про стягнення з боржника встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і трьох процентів річних встановлене законом.

Отже, позов підлягає до часткового задоволення.

На підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача підлягають відшкодуванню позивачу, пропорційно розміру задоволених вимог, понесені останнім витрати на сплату судового збору в сумі 1 163 грн. 03 коп.

З огляду на викладене, керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із приватного сільськогосподарського підприємства "КАНЮКІВСЬКЕ" (19243, Черкаська обл., Жашківський район, с. Бузівка, вул. Колгоспна, буд. 54, ідентифікаційний код 31396044) на користь приватного підприємства "О.L.KAR-АгроЗооВет-Сервіс" (23500, Вінницька область, м. Шаргород, вул.. Леніна, 272В, ідентифікаційний код 33437883) 1 443 грн. 66 коп. ( тисячу чотириста сорок три гривні 66 копійок) три проценти річних, 12 942 грн. 74 коп. (дванадцять тисяч девятсот сорок дві гривні 74 копійки) інфляційних втрат, 1 163 грн. 03 коп. (тисячу сто шістдесят три гривні 03 копійки) витрат на сплату судового збору.

У решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня складення повного рішення.

Повний рішення складено 18.03.2016.

Суддя А.Д. Пащенко