ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" березня 2016 р.Справа № 924/56/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю.В, розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк", м. Дніпропетровськ

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Славута

про стягнення 26 192, 68 грн.

представники сторін:

від позивача - ОСОБА_2 за дорученням

від відповідача - не з'явився

встановив:

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла внаслідок неналежного виконання договору № НМ 264О від 14.01.2008 року в розмірі 26 192, 68 грн., з яких: 6 613, 43 грн. заборгованість по кредиту, 7 824, 05 грн. заборгованість по процентах, 11 755, 20 грн. пеня.

Обгрунтовуючи позов, позивач стверджує про порушення відповідачем умов договору щодо строків проведення розрахунків. Стягнення пені обумовлено наявністю відповідної умови договору про її нарахування.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Також, він просив суд про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю уточнення стану розрахунків між сторонами.

Вказане клопотання судом відхиляється, оскільки строк вирішення спору, який залишився недостатній для відкладення розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника не направив, надіслав письмовий відзив на позов, в якому вказано, що відповідач заборгованість по кредиту погасив у повному обсязі. Також, відповідач вказує, що з приводу заявлених вимог позивача сплив строк позовної давності, а тому він клопоче про його застосування.

Матеріалами справи встановлено.

14 січня 2008 року між сторонами укладено договір банківського рахунка № НМ 2640, згідно умов якого банк відкриває клієнту поточний (поточні) рахунок (рахунки) у національній та іноземній валюті (у тому числі картковий (карткові) та інші рахунки зі спеціальним режимом використання) та здійснює його (їх) розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів НБУ та умов цього договору.

За договором банківського рахунку банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнту, грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та здійснювати інші операції за рахунком (рахунками) у порядку та на умовах, передбачених договором (п. 1.2.).

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печаткою банку.

31 січня 2008 року сторони підписали додаток до договору № 7 регламент надання мінімального бланкового овердрафтового кредиту на картковий рахунок, за яким банк, за наявності вільних грошових ресурсів зобовязується здійснити овердрафтові обслуговування клієнта на підставі анкети заяви на встановлення овердрафтового кредиту на картковий рахунок, що полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами клієнта з використанням корпоративних платіжних карток, понад залишок коштів на картковому рахунку клієнта, відкритому в банку з рахунок кредитних коштів у межах ліміту, встановленого відповідно до п. 1.3. цього додатка, шляхом дебатування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Ліміт овердрафтового кредитування клієнта - сума коштів, у межах якої банк зобовязується здійснювати сплату платежів довірених осіб клієнта, проведених з використанням корпоративних платіжних карток понад залишок коштів на його картковому рахунку.

Кредит надається в обмін на зобовязання клієнта з повернення кредиту, дебіторської заборгованості, оплати відсотків та винагороди в обговорені цим додатком терміни (п. 1.2.).

На момент підписання цього додатку ліміт складає 10 000 грн. Проведення платежів клієнта, в порядку, встановленому цим додатком здійснюється банком у термін до 2 лютого 2009 року (п. 1.3.).

Клієнт здійснює повне погашення, простроченої кредиторської заборгованості, а також нарахованих і прострочених нарахованих відсотків не пізніше терміну.

У разі порушення клієнтом будь якого із зобовязань зі сплати відсотків за користування кредитом, термінів повернення кредиту і інших витрат клієнт сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0, 2 проценти від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період в який стягується пеня (п. 5.1.).

Договір (додаток) підписаний обома сторонами і скріплений печаткою банку.

До справи, до того ж подано: претензію позивача, адресовану відповідачу від 17.12.2015 року з вимогою сплатити заборгованість; докази направлення претензії (опис кореспонденції з штампом пошти, фіскальний чек від 28.12.15 року; опис кореспонденції з відміткою про направлення претензії з поштовим штемпелем.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмовий відзив відповідача та дослідивши додані докази та давши їм оцінку в сукупності, судом враховується наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони уклали договір, який за своєю правовою природою є кредитним (надання грошей у кредит з нарахуванням процентів), визначивши умови, права та обов'язки сторін, які є обов'язковими для них.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковий для виконання сторонами.

Як вбачається з доданих матеріалів позивач надав відповідачу (встановив кредитний ліміт) в розмірі 10 000 грн. (додаток 7).

Відповідач у письмовому відзиві не заперечує проти отримання ним кредиту, проте, стверджує про його повне погашення. Так, у абзаці 2 письмового відзиву зазначено, що: „заявлені до мене позовні вимоги я не визнаю, так як узяті у банку кредитні кошти я повернула в повному обсязі . . ..

Заявляючи про повне погашення боргу, відповідач, однак, не додає жодних доказів на підтвердження оплати. За таких обставин, твердження відповідача про відсутність боргу є голослівним документально не підтвердженим, а тому не може бути прийняте судом до уваги.

З метою перевірки дійсного стану розрахунків між сторонами, суд, двічі зобовязував сторони провести звірку розрахунків, для чого відповідача зобовязано зявитись до позивача, а позивачу створити належні умови звірки. Проте, відповідач ухилився від проведення зазначеної звірки.

Таким чином, матеріали справи не спростовують наявність заявленої до стягнення заборгованості.

Вирішуючи клопотання відповідача (у відзиві) про застосування строку позовної давності, судом враховується наступне.

За ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК). До вимог про стягнення пені застосовується строк позовної давності в один рік (ст. 258 ЦК). Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст. 259 ЦК).

За п. 5.4. договору (додаток) термін давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки. Пені, штрафів за цим додатком установлюється сторонами тривалістю 5 років.

За п. 5 ст. 261 ЦК за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За п. 1.3. додатку до договору банківського рахунку проведення платежів клієнта в порядку, встановленому цим додатком, здійснюється банком у терміни до 2 лютого 2009 року.

Клієнт здійснює погашення кредиту, отриманого в рамках установленого ліміту не пізніше терміну закінчення періоду безперервного користування кредитом установленого п. 1.4. додатку (п. 1.6.). Пункт 1.4. передбачає період, встановлений у п. 1.3., а саме до 2 лютого 2009 року. Таким чином, строк виконання відповідачем зобовязання спливає 2 лютого 2009 року, з якого і починається перебіг строку позовної давності, відповідно до п. 5 ст. 261 ЦК .

Враховуючи, що по договору строк позовної давності встановлено 5 років, період звернення з позовом сплив 2 лютого 2014 року.

За ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно п. 5 ст. 267 ЦК якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позивачем не наведено причини пропущення строку позовної давності, а тому відсутні підстави для аналізу їх поважності.

Враховуючи встановлений судом факт пропуску позивачем строку позовної давності, клопотання відповідача про застосування даного строку, відсутність доводів позивача про причини пропуску строку та положення зазначеного вище законодавства, суд дійшов висновку про необхідність застосування строку позовної давності та відповідно відмови в позові.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Повний текст складено 18 травня 2016 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 3 прим. : 1 - до справи,

2 - позивачу 3 відповідачу (30000, Хмельницька обл., м. Славута, вул. Паперника, 36 ).