РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016Справа №910/31873/15

За позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К»
провиконання зобов'язання в натурі
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_2
від відповідача:Песиголовець Я.О., Бацуца О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - «Підприємець») звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (надалі - «Товариство») про виконання зобов'язання в натурі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було оплачено вартість товару згідно виставленого рахунку №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р., а відповідач належним чином зобов'язання по поставці товару не виконав, в зв'язку з чим позивач просить суд зобов'язати відповідача виконати зобов'язання в натурі, а саме поставити на склад відповідача в місті Харкові та передати у власність позивачу оплачений товар.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.12.2015 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 20.01.2016 р.

19.01.2016 р. представником відповідача до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що обов'язок відповідача як продавця товару за укладеним сторонами договором купівлі-продажу був виконаний шляхом надання оплаченого товару в розпорядження відповідача.

Судове засідання 20.01.2016 р. не відбулося та було перенесено на 08.02.2016 р.

08.02.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про витребування додаткових доказів, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на недоведеність заявником наявності обставин, з якими приписи ст. 38 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість витребування додаткових доказів.

В судових засіданнях 08.02.2016 р. та 24.02.2016 р. судом оголошувались перерви на 24.02.2016 р. та 14.03.2016 р. відповідно.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, надали додаткові пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечували з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.12.2012 р. Товариством було виставлено, а Підприємцем повністю оплачено рахунок №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р. на суму 88 160,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №538 від 28.12.2012 р.

Оплаченим товаром за даним рахунком є: двері металеві SX-145/2050-860-70/ молоткове+лакове покриття ліва кількістю 29 шт. вартістю 26 631,67 грн. без ПДВ; двері металеві SX-145/2050-860-70/ молоткове+лакове покриття права кількістю 20 шт. вартістю 18 366,67 грн. без ПДВ; двері металеві SX-200/2050-860-70/ молоткове+лакове покриття ліва кількістю 11 шт. вартістю 10 101,67 грн. без ПДВ; двері металеві SX-200/2050-860-70/ молоткове+лакове покриття права кількістю 20 шт. вартістю 18 366,67 грн. без ПДВ.

Із матеріалів справи та пояснень представників сторін вбачається, що договір купівлі-продажу у формі єдиного документу не складався.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Таким чином, між сторонами укладено договір купівлі - продажу (шляхом виставлення рахунку та його оплатою), а відтак виникли відносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

25.03.2015 р. позивач звернувся до відповідача з претензією, в якій просив видати йому оплачений товар згідно рахунку №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по поставці товару, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про зобов'язання відповідача виконати зобов'язання в натурі.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Матеріалами справи (платіжним дорученням №538 від 28.12.2012 р.) підтверджується перерахування позивачем на рахунок відповідача 100% вартості товару згідно виставленого рахунку №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р. у розмірі 88 160,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач вказує, що оскільки сторонами не було погоджено строку виконання відповідачем з поставки товару, на підставі ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний був поставити оплачений товар у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (претензії).

За змістом ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

У справі, що розглядається, позивач обрав способом захисту свого порушеного права поставку товару, тобто виконання обов'язку в натурі.

Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Як вбачається із наявного в матеріалах справи рахунку №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р., відповідачем було визначено умови купівлі-продажу товару, зокрема: «Товар відвантажується зі складу тільки того гіпермаркету, де було замовлено товар і на розрахунковий рахунок якого було перераховано кошти. Склад відвантаження товару - гіпермаркет «Епіцентр К», АДРЕСА_1. Товар по рахунку зарезервовано на три дні до та 3 дні після оплати.».

Таким чином суд приходить до висновку, що здійснивши оплату виставленого відповідачем рахунку, позивач, по-перше, погодився з запропонованими умовами передання товару, а, по-друге, був обізнаний з можливістю передання відповідачем оплаченого товару протягом 3 днів після оплати такого рахунку.

Отже, позивач мав можливість самостійно забрати замовлений та оплачений товар зі складу відповідача.

При цьому, способом отримання оплаченого товару було визначено самовивіз позивачем зі складу гіпермаркету продавця за наявності підтверджуючих купівлю-продаж документів.

Нормами п. 3 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 2, 3 статті 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд відзначає, що договір купівлі-продажу укладений позивачем без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних норм чинного законодавства України свідчить про погодження ним всіх умов, які містяться в такому договорі.

З огляду на викладене, оскільки позивачу на момент здійснення оплати товару було відомо про резервування (тобто, готовність передати у власність) оплаченого товару на складі відповідача, суд вважає доведеним той факт, що спірний товар був наданий у розпорядження Підприємця в належному місці, про що останній був повідомлений, а відтак на підставі приписів ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним.

Стосовно заявленої позивачем вимоги про передання товару на склад Товариства у місті Харкові суд відзначає наступне.

За змістом ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов'язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов'язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов'язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов'язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов'язання;

4) за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов'язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що зобов'язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається із виставленого відповідачем рахунку №Счт/LG-0022312 від 27.12.2012 р., місцем виконання зобов'язання з передання товару є гіпермаркет «Епіцентр К», АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що ним було змінено місце виконання зобов'язання з передання товару у зв'язку з відсутністю на момент звернення до суду гіпермаркету «Епіцентр К» за вказаною адресою.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В якості доказу відсутності гіпермаркету відповідача за вказаною адресою позивачем надано копію фіскального чеку №0041 від 11.02.2016 р. про придбання товару у ГУП ЛНР «Стройцентр».

В той же час суд відзначає, що чинним законодавством України не обмежена реєстрація кількох юридичних осіб за однією і тією ж адресою, відтак наданий суду фіскальний чек №0041 від 11.02.2016 р. не свідчить про неможливість знаходження магазину відповідача за вказаною адресою.

Також наданий позивачем акт від 12.02.2016 р. про відсутність гіпермаркету «Епіцентр К» за адресою в АДРЕСА_1, оцінюється судом критично, оскільки складений позивачем одноосібно та без запрошення представників відповідача на складання такого акту, а також містить підписи невстановлених осіб.

В той же час, відповідачем долучено до матеріалів справи належним чином засвідчені копії договорів оренди №548/О/ЛГ від 28.02.2012 р. та №1861/О/ЛГ від 01.11.2014 р., укладені відповідачем з Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр Н», з яких вбачається факт отримання відповідачем в строкове платне користування нежитлового приміщення гіпермаркету за адресою: АДРЕСА_1, як станом на момент укладення договору купівлі продажу між сторонами у даній справі, так і станом на момент звернення позивача до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем належними та допустимими в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України доказами факту неможливості отримання оплаченого товару за місцем виконання зобов'язання, передбаченим умовами укладеного договору купівлі-продажу.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог про зобов'язати відповідача виконати зобов'язання в натурі з визначених у позовні заяві правових підстав необхідно відмовити.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Суддя В.П. Босий