ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" березня 2016 р. Справа № 911/201/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Еко Сіті, м. Чернігів,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Ларго Сістемс, м. Вишгород,

про стягнення 106109,84 грн.

Суддя О.В. Конюх

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, уповноважена, договір про надання правової допомоги

№ 9/15 від 01.12.2015 ;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважений, довіреність б/н від 03.03.2016;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю Еко Сіті звернулось до господарського суду Київської області з позовом від 12.01.2016 до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Ларго Сістемс, в якому просить стягнути з відповідача 106109,84 грн. передоплати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов договору поставки № 12/11 від 12.11.2015р. позивачем було здійснено попередню оплату у сумі 236799,00 грн. Відповідачем було поставлено товар загальною вартістю 30689,16 грн. Тож, позивач звертався до відповідача з листом, а якому просив повернути суму попередньої оплати. Відповідачем було повернуто позивачу частину грошових коштів у сумі 100000,00 грн. Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача решту попередньої оплати у сумі 106109,84 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, в тому числі 10000,00 грн. витрат на послуги адвоката.

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2016 порушено провадження у справі № 911/201/16 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 08.02.2016р.

Ухвалами від 08.02.2016р. та від 22.02.2016р. розгляд відкладався.

11.03.2016р. через канцелярію господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від 11.03.2016р., в якому відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивачем не надано суду доказів замовлення товару, а відтак, у відповідача не виник обов'язок з його поставки, крім того, на думку відповідача, позивач не має права вимагати повернення коштів, оскільки договором передбачено обовязок відповідача поставити товар, а не сплачувати грошові кошти. Крім того, відповідач заперечує проти стягнення витрат на послуги адвоката, оскільки позивачем не надано належних доказів понесення таких витрат.

В судовому засіданні 14.03.2016 представники сторін надали свої пояснення.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю Еко Сіті, м. Чернігів (далі по тексту - ТОВ Еко Сіті), до відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю Ларго Сістемс, м. Вишгород (далі по тексту - ТОВ Ларго Сістемс), всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

12.11.2015 між ТОВ Ларго Сістемс (постачальник) та ТОВ Еко Сіті (покупець) було укладено договір поставки № 12/11, відповідно до п.п. 1.1., 1.2. якого постачальник зобовязується поставити на умовах самовивозу і передати у власність покупця вироби з газобетону та (чи) цегли (товар), а покупець зобовязується оплатити та прийняти вказаний товар на умовах договору. Кількість та асортимент товару погоджуються сторонами, на підставі заявки покупця.

Сторони застосовують до даного договору умови поставки EXW Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року («Франко-завод»). Поставка здійснюється транспортом покупця. Пункт поставки товару знаходиться за адресою: м. Бровари (п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору).

Розрахунки між сторонами згідно даного договору здійснюються у грошовій безготівковій формі у національній валюті України. Оплата товару здійснюється покупцем на умовах 100% попередньої оплати (п.п. 4.1., 4.2. договору).

За своєю правовою природою укладений сторонам договір є договором поставки. Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Так сторонами передбачено 100% передоплату за товар (п. 4.2. договору).

Відповідачем було виставлено позивачем рахунок на оплату № 377 від 12.11.2015, згідно якого вартість товару (газоблоку) ставила 236799,00 грн.

Позивачем на підставі вказаного рахунку відповідно до платіжних доручень № 530 від 13.11.2015 на суму 30 326,40 грн., № 531 від 13.11.201 на суму 206 472,60 грн. було сплачено відповідачу обумовлену суму передоплати - 236799,00 грн.

Відтак,суд встановив, що позивач належним чином виконав свої договірні зобовязання.

Відповідно до видаткової накладної № 393 від 17.11.2015 відповідач передав, а позивач прийняв товар загальною вартістю 30689,16 грн. (копії рахунку, платіжних доручень, накладної залучені до матеріалів справи).

Суду не подано доказів того, що станом на день розгляду справи залишок товару вартістю 236799,00 грн. 30689,16 грн. = 206109,84 грн. був переданий у власність позивача.

Суд звертає увагу на те, що за умовами укладеного договору EXW («Франко-завод») позивач мав зявитися у пункт поставки, та отримати товар самовивозом транспортом покупця.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суду не подано доказів того, що вказаний товар був поставлений позивачу, а також не подано доказів того, що відповідач у будь-якій формі повідомляв позивача про готовність вказаного товару до поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якого не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до частини 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до свого права, передбаченого частиною 1 ст. 670, частиною 2 ст. 693 ЦК України , позивач звернувся до відповідача з листом № 18112015 від 18.11.2015, в якому просив повернути 206109,85 грн. у звязку із недопоставкою товару.

Належних доказів направлення або вручення даного листа відповідачу суду не подано. Позивач посилається на чек «Укрпошти» від 26.11.2015р., як на доказ направлення листа, разом із тим, зазначений чек не засвідчує вмісту поштового відправлення, направленого ТОВ «Ларго Системс».

Однак, судом встановлено, що відповідач платіжним дорученням № 177 від 23.11.2015р. повернув позивачу частину коштів в сумі 100000,00 грн., зазначивши в призначенні платежу «повернення помилково перерахованих коштів згідно листа №18112015 від 18.11.2015р.» що свідчить про отримання відповідачем вказаного листа та визнання ним обґрунтованості вимог позивача з повернення коштів.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004р. №22 та зареєстрованої в Мін'юсті України 29.03.2006р. за №377/8976, реквізит "призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "призначення платежу".

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Оскільки решта коштів відповідачем повернута не була, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач, заперечуючи проти позову зазначав, що позивачем не надано суду доказів замовлення товару, крім того, на думку відповідача позивач не має права вимагати повернення коштів, оскільки договором передбачено обовязок з поставки товару, а не сплати грошових коштів. Крім того, в судовому засіданні представник позивач зазначав, що листа № 18112015 від 18.11.2015 з вимогою про повернення оплати не отримував.

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, виходячи з наступного. Так, хоча у матеріалах справи не міститься замовлення позивача, суду надано рахунок на оплату, який містить відомості про кількість, асортимент та вартість товару, виставлений відповідачем, та оплачений позивачем, що свідчить про узгодження сторонами асортименту, кількості та вартості товару.

Крім того, у випадку відсутності домовленості між сторонами про поставку визначеної кількості товару відповідач був зобовязаний повернути всю суму передоплати в порядку ст. 1212 ЦК України, пункту 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22 та зареєстрованої в Мінюсті 29.03.2004р. за № 377/8976, пункту 6 Указу Президента України від 16.03.1995р. № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України", що відповідачем зроблено не було.

Щодо твердження відповідача про те, що позивач не має права вимагати повернення коштів, оскільки договором передбачено обовязок з поставки товару, а не сплати грошових коштів, то суд зазначає, що зазначене є правом позивача, прямо передбаченим частиною 1 ст. 670, частиною 2 ст. 693 ЦК України.

Щодо неотримання листа № 18112015 від 18.11.2015р., то вказані твердження спростовуються призначенням платежу у платіжному дорученні №177 від 23.11.2015р. на повернення коштів в сумі 1000 000,00 грн., за заповнення якого відповідає платник.

За таких обставин, суд вважає вимогу позивача про стягнення 106109,84 грн. (236799,00 грн. (сума оплати) - 30689,16 грн. (вартість поставки) - 100000,00 грн. (сума повернення) = 106109,84 грн.) обґрунтованою, документально підтвердженою, відповідачем не спростованою та такою, що підлягає задоволенню.

У звязку із задоволенням позову, судові витрати в порядку ст. 49 ГПК України суд покладає на відповідача.

Позивач просив включити до складу судових витрат витрати на послуги адвоката у сумі 10000,00 грн.

Вбачається, що між позивачем (клієнт) та адвокатом ОСОБА_1 (адвокат) було укладено договір про надання правової допомоги від 01.12.2015р. № 9/15, відповідно якого адвокат зобовязується надати клієнту правову допомогу в господарській справі про стягнення заборгованості за договором поставки № 12/11 від 12.11.2015 (п. 1.1. договору).

Відповідно до п.п. 3.1., 5.1 договору про виконання доручення за цим договором адвокат надає клієнту акт прийому-передачі наданих послуг. За правову допомогу, передбачену в п. 1.1. даного договору клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 10000,00 грн.

На підтвердження витрат на послуги адвоката суду подано квитанцію до прибуткового касового ордера № 9/15 від 01.12.2015р., згідно якого адвокатом від позивача прийнято 10000,00 грн. згідно договору від 01.12.2015р. № 9/15.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, повязаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру».

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7).

Стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність встановлює, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

В порядку пункту 3.4 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою НБУ від 15.12.2004р. № 637, видача готівки з кас проводиться за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями. Документи на видачу готівки мають підписувати керівник і головний бухгалтер або працівник підприємства, який на це уповноважений керівником. До видаткових ордерів можуть додаватися заява на видачу готівки, розрахунки тощо. Якщо на доданих до видаткових касових ордерів документах, заявах, рахунках тощо є дозвільний напис керівника підприємства, то його підпис на видаткових касових ордерах не обов'язковий.

За таких обставин, враховуючи те, що позивачем не подано суду акту виконаних робіт за договором, який би підтверджував виконання адвокатом та прийняття клієнтом обумовлених робіт, а також те, що витрати позивача (а не прибутки адвоката) мають бути підтверджені видатковим касовим ордером з підписами керівника та головного бухгалтера, або у випадку безготівкового розрахунку - платіжним дорученням, які суду не подані, у суду відсутні підстави включати до судових витрат по справі витрати позивача на послуги адвоката, оскільки вказані витрати не підтверджені належними фінансовими документами.

Виходячи із заявленого розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 106109,84 грн., позовна заява мала бути оплачена судовим збором в сумі 1591,65 грн. (1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати). В цій частині відшкодування судового збору суд покладає на відповідача як на особу, з вини якої виник спір.

Як вбачається з доданого до позовної заяви платіжного доручення № 637 від 04.12.2015 позивач сплатив судовий збір в сумі 3551,99 грн., тобто в розмірі більшому, ніж передбачено законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається за ухвалою суду, зокрема у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Позивачем у відповідності до вимог закону подано заяву від 14.03.2016р. про повернення судового збору.

За таких обставин зайво сплачений судовий збір в розмірі 1960,34 грн. (3551,99 грн. - 1591,65 грн.) підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, шляхом винесення в порядку ст.7 Закону України Про судовий збір відповідної ухвали.

З огляду на вищевикладене, керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю Еко Сіті задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Ларго Сістемс (07300, Київська обл., Вишгородський район, м. Вишгород, вул. Шлюзова , буд. 1, ідентифікаційний код 39525058)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю Еко Сіті (14013, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 36931747)

106109,84 грн. (сто шість тисяч сто девять гривень вісімдесят чотири копійки) боргу,

1591,65 грн. (одну тисячу пятсот девяносто одну гривню шістдесят пять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 18.03.2016.

Суддя О.В. Конюх