ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року Справа № 910/24557/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Черкащенка М.М. - головуючого (доповідач),
Вовка І.В., Нєсвєтової Н.М.,
розглянувши матеріали касаційної скаргитовариства з обмеженою відповідальністю "КійАгроПродукт"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року
у справі господарського судуміста Києва
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд"
дотовариства з обмеженою відповідальністю "КійАгроПродукт"
простягнення суми,
в засіданні взяли участь представники:

- позивача:Стражинська Т.Ю.
- відповідача:Радзівіл С.Г.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю "Хліб Інвестбуд" (далі - ТОВ "Хліб Інвестбуд") звернулось до господарського суду міста Києва з позовном до товариства з обмеженою відповідальністю "КійАгроПродукт" (далі - ТОВ "КійАгроПродукт") про стягнення 5144601,16 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов"язань за договором №11-07/13 від 03.07.2013 року щодо оплати вартості поставленого товару.

Рішенням господарського суду міста Києва від 09.11.2015 року (суддя Грєхова О.А.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "КійАгроПродукт" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" 4 103 401,06 грн. основного боргу та 61551,02 грн. судового збору. В решті позовних вимог - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року (колегія суддів у складі: Сітайло Л.Г. - головуючий, судді: Пашкіна С.А., Баранець О.М.) рішення місцевого господарського суду від 09.11.2015 року скасовано частково. Позовні вимоги задовольнено частково. Стягнуто з ТОВ "КійАгроПродукт" на користь ТОВ "Хліб Інвестбуд" 1 549 625,46 грн. основного боргу та 23244,38 судового збору за подання позову та 25568,82 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ТОВ "КійАгроПродукт" подало касаційну скаргу, в якій просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року в частині задоволення позову про стягнення з відповідача 1 549 625,46 грн. боргу скасувати і в цій частині позовних вимог справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування своїх вимог, скаржник посилається на те, що судом неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконної постанови.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору є матеріально-правова вимога про стягнення з відповідача 5144601,16 грн. заборгованості за товар. Підставою даного позову є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №11-07/13 від 03.07.2013 року щодо оплати вартості отриманого товару.

Розглядаючи заявлений позов судами попередніх інстанцій встановлено наступне.

03.07.2013 року між ТОВ "КійАгроПродукт" (покупець) та ТОВ "Хліб Інвестбуд" (постачальник) було укладено договір №11-07/13, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця кукурудзу 3 кл врожаю 2011 року, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар, відповідно до умов договору.

Згідно з п. 3.3. договору кількість, строк, місце та умови поставки, ціна та загальна вартість товару для кожної партії, що поставляється згідно цього договору, визначаються в специфікаціях до цього договору, які підписуються сторонами щодо кожної партії товару та є невід'ємними частинами цього договору.

Відповідно до п.п. 5.2., 5.3. договору сторони погодили, що за умови поставки EXW оплата товару проводиться протягом строку, зазначеного в специфікаціях до цього договору. За умови поставки FCA ФРАНКО-ПЕРЕВІЗНИК оплата товару проводиться протягом строку, зазначеного в специфікаціях до цього договору після останньої з подій, зазначених нижче: поставка товару; пред'явлення постачальником рахунку-фактури; оформлення акту звірки взаєморозрахунків станом на дату завантаження останнього транспортного засобу.

Як встановлено судами, на виконання умов договору, позивач у період з 18.07.2013 року по 20.09.2013 року поставив відповідачу товар на загальну суму 12 263 560,77 грн., що підтверджується видатковими накладними, які підписані без зауважень та застережень.

Разом з тим, відповідачем за накладними на повернення від 01.10.2013 року позивачу було повернуто частину отриманого товару на загальну суму 4 232 499,13 грн.

Також на виконання своїх зобов'язань за договором, відповідач частково оплатив вартість товару в розмірі 2 886 460,48 грн.

03.02.2014 року між ТОВ "КійАгроПродукт" (Сторона 1) та ТОВ "Хліб Інвестбуд» (Сторона 2) укладено договір про припинення зобов'язання зарахуванням, відповідно до умов договору про припинення зобов'язання зарахуванням сторони підтвердили одна одній, що станом на момент укладення даного договору між ними існують такі зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав:

а) вимога Сторони 1, що випливає з Договору №11-07/13 від 03.07.2013 року щодо сплати Стороною 2 заборгованості у сумі 1 041 200,10 грн.;

б) вимога Сторони 2, що випливає з Договору №11-07/13 від 03.07.2013 року, щодо сплати Стороною 1 непогашеної частини заборгованості у сумі 2 747 825,56 грн. за отриманий товар згідно Специфікацій №№15-151 від 11-20 вересня 2013 року на загальну суму 3 959 167,52 грн.

Відповідно до даного договору та правил ст. 601 ЦК України вимога Сторони 1 у сумі 1041200,10 грн. погашається на суму 1041200,10 грн. зустрічною вимогою Сторони 2 на таку ж суму 1041200,10 грн. (п. 1.2. договору про припинення зобов'язання зарахуванням).

Згідно з умовами п.1.3 договору про припинення зобов'язання зарахуванням, сторони погодили, що після укладання даного Договору залишок заборгованості Сторони 1 перед Стороною 2 становить 1 706 625,46 грн. (а.с. 8 т.2).

Після укладання договору про припинення зобов'язання зарахуванням, відповідач 04.02.2014 за платіжним дорученням сплатив позивачу частину заборгованості за товар у розмірі 157000,00 грн.

Згідно зі ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 статті 665 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГК України.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 601 ЦК України, зобов"язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Приписами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи приписи зазначених вище статей, встановленні судами попередніх інстанцій обставини щодо поставки відповідачу за договором №11-07/13 товару на суму 12 263 560,77 грн. та виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором (часткова оплата, договір про припинення зобов"язань від 03.02.2014 року), суд апеляційної інстанції встановивши, що відповідачем після зарахування зустрічних однорідних вимог, було сплачено 1 570 00,00 грн. за поставлений товар, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 1 549 625,46 грн. заборгованості.

Відповідно до ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази. У касаційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції дана правильна юридична оцінка обставинам справи, висновки є законними, обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам та наявним матеріалам справи, нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для скасування чи зміни постанови суду апеляційної інстанції.

Щодо доводів скаржника, то вони відхиляються колегією суддів як необґрунтовані та такі, що були спростовані судами апеляційної інстанцій із наданням належної юридичної оцінки. Переоцінка доказів не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "КійАгроПродукт" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 року у справі №910/24557/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя М.М.Черкащенко

Судді І.В.Вовк

Н.М.Нєсвєтова