ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року Справа № 917/1924/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого-судді суддів:Воліка І.М. (доповідача), Демидової А.М., Шевчук С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2000"
на рішеннявід 29.10.2015

господарського суду Полтавської області

та на постанову від 14.12.2015
Харківського апеляційного господарського суду
у справі№ 917/1924/15
господарського суду Полтавської області
за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт"
доТовариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2000"
пророзірвання договору та стягнення 45638,89 грн.
В судове засідання прибули представники сторін:
позивачаЯнкова А.В. (дов. від 18.11.2015 № б/н);
відповідачане з'явились;
ВСТАНОВИВ:

У серпні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" (надалі - ПАТ "Комерційний банк "Стандарт") звернулося до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2000" (надалі - ТОВ "Явір-2000", відповідач) про розірвання Договору підряду № 1 від 12.12.2014 та стягнення 45638,89 грн.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 у справі № 917/1924/15 (суддя Безрук Т.М.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 (колегія суддів: Могилєвкін Ю.О. - головуючий, судді - Пушай В.І., Плужник О.В. ), позов задоволено частково; розірвано Договір підряду № 1 від 12.12.2014, укладений між ТОВ "Явір- 2000" та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт"; стягнуто з ТОВ "Явір-2000" на користь ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" 43465,61 грн. збитків; в іншій частині - у позові відмовлено; стягнуто з ТОВ "Явір-2000" в доход Державного бюджету України 1218,00 грн. судового збору за майновими вимогами та 1218,00 грн. судового збору за немайновими вимогами.

Не погоджуючись з постановленими судовими актами судів попередніх інстанцій, відповідач - ТОВ "Явір-2000" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 та рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 скасувати в частині задовлення позовних вимог, прийняти в цій чвстині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що судами порушено норми процесуального та матеріального права, оскільки не надано належної правової оцінки обставинам справи щодо направлення відповідачем платіжних доручень для здійснення повернення коштів, які банком повернуті без виконання на підставі пункту 1 частини 5 ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що свідчить про неповне з'ясування усіх обставин справи та є підставою для скасування оскаржуваних судових актів.

У відзиві на касаційну скаргу позивач - ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" заперечив проти її доводів та просив залишити оскаржувані судові акти без змін, а скаргу без задоволення.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, Вищий господарський суд України, заслухавши представника позивача та перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, між ТОВ "Явір - 2000" (Підрядник) та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" (Замовник) укладений Договір підряду № 1 від 12.12.2014 (надалі - Договір), за умовами якого Підрядник зобов'язався виконувати роботи щодо монтажу, демонтажу, дообладнанню, переміщенню, налагодженню та ремонту систем охоронної сигналізації за завданням Замовника, а також здійснювати поставку обладнання та матеріалів за завданням Замовника, а Замовник зобов'язується вчасно оплачувати виконані роботи та за поставлені матеріали і обладнання. Оплата проводиться відповідно до рахунків-фактури шляхом 100 % перерахування коштів на банківський рахунок Підрядника протягом 5-ти банківських днів (п. п. 1.1., 2.1. Договору).

Згідно з пунктом 5.1.1. Договору Підрядник зобов'язався виконати монтажні роботи із своїх матеріалів за завданням Замовника протягом семи банківських днів після отримання передоплати.

Відповідно до пунктів 9.1., 9.2. Договору він є чинним протягом 12 місяців, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії цього договору жодна із сторін не звернеться з письмовою пропозицією про його розірвання, то строк дії договору автоматично продовжується на наступний рік на попередніх умовах.

На виконання умов договору позивачем здійснено оплату виставлених відповідачем рахунків-фактури № 2676 від 16.01.2015 та № 2678 19.01.2015 (на оплату монтажної та пусконалагоджувальної роботи по системі охоронної сигналізації на об'єктах за адресою: м. Миколаїв, вул. Пушкіна, 8-а та за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 189), у загальній сумі 43465,61 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 2388 від 21.01.2015, меморіальним ордером № 2398 від 21.01.2015, випискою з банківського рахунку від 21.01.2015.

Проте, відповідач у строки визначені у пункті 5.1.1. Договору роботу не виконав, а саме: до 30.01.2015, кошти за невиконані роботи, як передбачено Договором, позивачу не повернув.

Листом за вих. № 06/02-27 від 06.02.2015 позивач повідомив відповідача щодо призупиненням відкриття відділень та необхідністю повернути перераховані суми предоплати за виконання робіт. Листом за вих. №11/03-325 від 11.03.2015 позивач повідомив відповідача про введення в банку тимчасової адміністрації.

На підставі постанови правління Національного банку України від 18.06.2015 № 385 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ "Стандарт", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.06.2015 № 120 "Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ "Стандарт".

Листом за вих. № 18/08-1329 від 18.08.2015 позивач повідомив відповідача про початок процедури ліквідації банку та заявив вимогу про повернення 43465,61 грн., сплачених за виконання монтажних робіт, оскільки відділення в містах Миколаїв та Чернівці не були відкриті і роботи по монтажу системи охоронної сигналізації не виконувалися. Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіда та виконання, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Встановивши факт неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань у строки встановлені договором після здійсненої передоплати, що призвело до втрати інтересу для замовника з початком ліквідаційної процедури ПАТ КБ "Стандарт", місцевий господаський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що невиконання відповідачем зобов'язань за Договором з монтажних та пусконалагоджувальних робіт по системі охоронної сигналізації на об'єктах позивача протягом тривалого строку (понад 6 місяців) є істотним порушенням договору, у зв'язку з чим договір підлягає розірванню на підставі частини 2 ст. 651, частини 2 ст. 852 Цивільного кодексу України.

Згідно із частини 2 ст. 849 Цивільного кодексу України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

З урахуванням встановленого та вимог чинного законодавства, і зокрема, ст. ст. 22, 623 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання договору та стягнення сплаченої передоплати у розмірі 45465,61 грн. При цьому відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу на підставі пунту 7.3. Договору підряду, оскільки підрядник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 5 % від вартості невиконаних або несвоєчасно виконаних робіт, а не з попередньої оплати, яка підлягає поверненню у зв'язку з розірванням договору.

Виходячи із встановлених у справі обставин, судова колегія погоджується з висновками судів попередніх інстанцій виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 ст. 626, частини 1 ст. 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 887 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 ст. 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

За умовами пункту 5.1.1. Договору підряду відповідач після отриманої передопдати мав виконати роботи до 30.01.2015. Доказів виконання робіт, або повернення коштів за невиконанні роботи згідно умов Договору відповідачем суду не надано.

За приписами частин 1 та 3 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору та відшкодування збитків.

Частиною 2 статті 651 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Встановивши наведені вище обставини, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що невиконання відповідачем монтажних робіт протягом тривалого часу є істотним порушенням останнім своїх зобов'язань, оскільки, як наслідок, позбавило позивача того, на що він розраховував при укладенні договору, а саме: на змонтовану систему охоронної сигналізації на об'єктах за адресою: м. Миколаїв, вул. Пушкіна, 8-а та за адресою: м. Чернівці, вул. Головна, 189), на загальну суму 43465,61 грн.

Виходячи з системного аналізу змісту частини 2 ст. 849, частини 2 ст. 852 Цивільного кодексу України, у разі невиконання або неналежного виконання підрядником обов'язків за договором підряду замовник має право вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено; за приписами ст. 22 Цивільного кодексу України право на відшкодування збитків має особа, якій завдано збитків порушенням її цивільного права.

Приймаючи рішення про відшкодування збитків, господарськими судами правомірно враховано положення ст. 224 Господарського кодексу України, ст. 22 Цивільного кодексу Україн, що збитками, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення є, зокрема, вартість невиконаних робіт, розмір яких є реальним та доведеним позивачем.

Таким чином, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, надано їм належну правову оцінку та винесені рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави для залишення їх без змін.

З огляду на приписи ст. 49 ГПК України, судові витрати за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119-11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Явір-2000" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 та рішення господарського суду Полтавської області від 29.10.2015 у справі №917/1924/15 залишити без змін.

Головуючий, суддя І.М. Волік

Судді : А.М. Демидова

С.Р. Шевчук