ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року Справа № 904/3322/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

за участю прокурора прокуратури Дніпропетровської області: ОСОБА_1, посвідчення №036676 від 11.12.2015року

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 представник, довіреність №б/н від 01.12.2015 р.;

представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 904/3322/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОБЕРЕГ ПЛЮС", м. Дніпропетровськ

до Управління житлово-комунального господарства Марганецької міської ради, м. Марганець Дніпропетровської області

за участю Прокуратури Дніпропетровської області, м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 221 312,08 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 904/3322/15 (у складі колегії суддів: головуючий колегії ОСОБА_3, судді: Мілєва І.В., Фещенко Ю.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління житлового господарства Марганецької міської ради на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" 134 978,07 грн. основного боргу, 7 610,54 грн. 3% річних, 103 118,34 грн. інфляційних втрат та 5 103,33 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано порушенням відповідачем умов договору № 18-З про закупівлю робіт за державні кошти від 29.03.2013 року в частині оплати наданих позивачем робіт, порушення вимог ст.ст. 525, 526, 530, 837, 854 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, правом позивача відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України стягнути інфляційні та 3% річних за період прострочки виконання відповідачем зобовязання.

Задовольняючи вимоги позивача частково, суд зазначив на помилковість розрахунку заявлених до стягнення сум.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає на неповне з'ясування судом обставин справи, зокрема порядку остаточної оплати замовником вартості виконаних робіт, який передбачено п.4.4 договору та положеннями ч.1 ст.837 Цивільного кодексу України, ст.318 Господарського кодексу України.

Скаржник також зазначає на відсутність підстав для висновку про виконання позивачем робіт, оскільки акти виконаних робіт у позивача та відповідача відсутні, а надані до справи копії актів не є належним доказом і не могли бути підписані представником відповідача, якого в копіях зазначено.

Апелянт вважає, що строк оплати робіт не настав, оскільки договором передбачено проведення оплати замовником після пред'явлення учасником рахунка на оплату робіт або після підписання сторонами акта виконаних робіт без зазначення конкретного строку для плати. Оплата за виконані роботи повинна бути проведена відповідачем після вимоги від позивача, яка апелянтом не отримувалась.

Відповідач просить суд скасувати оскаржуване рішення, в позові відмовити.

Прокурор, який приймає участь у справі з метою захисту інтересів відповідача, підтримав доводи апеляційної скарги. Просить суд її задовольнити.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим. Зазначає, що оригінали актів виконаних робіт у позивача дійсно втрачені, однак у позові заявлено вимоги не щодо остаточного розрахунку за виконані роботи, як зазначає апелянт, а щодо оплати чергового етапу робіт. Надані до справи докази, зокрема акти перевірки Нікопольської ОДФІ від 24.12.2014 року, Криворізької ОДФІ від 18.06.2015 року № 850-40/85-3, Акт звіряння розрахунків з дебіторами та кредиторами станом на 01.01.2015 року, довідка зустрічної звірки від 18.06.2015 року № 850-40/85-3 Криворізької ОДФІ є доказами наявності кредиторської заборгованості відповідача перед позивачем, а надіслані відповідачу рахунки-фактури на оплату є вимогою в розумінні ст.530 Цивільного кодексу України.

Просить суд відхилити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати, в задоволенні позову відмовити в силу наступного:

З матеріалів справи слідує, що між Управлінням житлово комунального господарства Дніпропетровської міської ради (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" ( Учасник) був укладений договір № 18-З про закупівлю робіт за державні кошти від 29.03.2013 року (а.с. 10 14).

Відповідно до пункту 1.1. договору Учасник зобов'язується у 2013 році виконати роботи згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією, здати в експлуатацією об'єкт у встановлений термін, зазначений в п. 10.1., а замовник - прийняти і здійснити оплату за виконані роботи.

Найменування робіт: Додаткові будівельно-монтажні роботи по обєкту "Реконструкція незавершеного будівництва житлового будинку № 26б по вулиці Бульварній в м. Марганець Дніпропетровської області" (пункт 1.2. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що ціна цього договору становить 1 120 627,90 грн., у тому числі ПДВ 186 771,32 грн.

Згідно з пунктом 4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після пред'явлення учасником рахунка на оплату робіт або після підписання сторонами акту виконаних робіт; або поетапної оплати замовником виконаних робіт.

Відповідно до п.4.4 договору підписання акта приймання-передачі та реєстрація декларації про готовність обєкта до експлуатації інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю є підставою для проведення остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно п.10.1 договору в редакції додаткової угоди №1 від 31.12.2013 року договір набирає чинності з 29.03.2013 року і діє до 31.12.2013 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за І договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Статтею 854 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогічні положення передбачено і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України.

У розумінні вимог зазначених правових норм позивач повинен був довести суду факт виконання ним робіт, прийняття їх замовником, відсутність зауважень замовника щодо якості виконаних робіт та їх вартість.

Звернувшись з позовом до суду, позивач зазначав, що ним проведено роботи, які є не оплачені відповідачем, що підтверджується актами приймання-передачі робіт, а сума заборгованості становить 143 230,47 грн.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 Господарського процесуального кодексу України). Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Колегія суддів не поділяє висновок оскаржуваного судового рішення щодо доведеності належними та допустимими доказами факту належного виконання вказаних позивачем робіт та факту порушення відповідачем умов договору щодо оплати, доведення яких є обов'язковою підставою для задоволення вимог про стягнення заборгованості.

На вимогу суду та з'ясування обґрунтованості заперечень відповідача колегією суддів витребувано у позивача оригінали актів приймання виконаних робіт. Такі оригінали позивачем не надано з причини їх відсутності на підприємстві.

Надані до матеріалів справи копії актів не можуть бути належними та допустимими доказами, однак суд першої інстанції не надав даній обставині належної правової оцінки.

Натомість, суд здійснив висновок про належне виконання позивачем зобовязання, наявність вказаної ним суми заборгованості та настання строку для її оплати за відсутності наявних для цього підстав.

Надані на вимогу суду пояснення Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області (а.с. 120) не підтверджують правову позицію позивача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до заяви від 16.07.2015 року позивач змінив предмет позову та просив суд стягнути раніше зазначену ним суму заборгованості, 3% річних та втрати від інфляції на підставі довідки зустрічної звірки від 18.05.2015 року №850-40/85-з (а.с.104).

Вказана довідка не була предметом оцінки судового рішення. Між тим, з її змісту вбачається, що зустрічна звірка проведена шляхом перевірки оригіналів та завірених копій окремих документів у звязку з тим, що оригінали Товариством з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" не були надані.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено суду факт виконання ним робіт за договором за вказаний в позовній заяві період та не доведено наявність заборгованості відповідача.

Посилання позивача, з яким погодився і суд першої інстанції, про направлення відповідачу та отримання ним рахунку на оплату, на думку колегії суддів не може бути підставою для визнання обґрунтованості заявлених вимог, оскільки положення п.4.1 договору щодо оплати чергового етапу виконаних робіт мають розглядатись у сукупності з нормами ст.ст.853, 854 Цивільного кодексу України, про які зазначено вище.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді справи суд першої інстанції не надав належну оцінку наявним у справі доказам, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до помилкового висновку про необхідність задоволення позову.

При розгляді апеляційної скарги апелянт висновки оскаржуваного судового рішення спростував, довів відсутність факту порушення ним зобовязання, тому апеляційну скаргу слід задовольнити.

За розгляд апеляційної скарги відповідачем було сплачено судовий збір в розмірі 5714,42 грн.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 року у справі № 904/3322/15 скасувати.

В задоволені позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оберег Плюс" (49000, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 20, ) на користь Управління житлово - комунального господарства Марганецької міської ради (53400, Дніпропетровська область, м. Марганець, вул. Радянська, 29 а, ) судові витрати за розгляд апеляційної скарги в розмірі 5714,42 грн.

Виконання постанови доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 21.03.2016 року.