КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. справа№ 910/1753/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Руденко М.А.

Шапрана В.В.

при секретарі: Ковальчуку Р.Ю.

за участю

представників: позивача - ОСОБА_2;

відповідача - Собко С.Л., Петренко С.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5

на ухвалу Господарського суду м. Києва від 08.02.2016 р.

у справі № 910/1753/16 (суддя - Усатенко І.В.)

за позовом ОСОБА_5

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс"

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

2 лютого 2016 року ОСОБА_5 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" про:

- скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" № 1-К від 21.01.2015 р. про покладення обов`язків директора відповідача на ОСОБА_7;

- поновлення ОСОБА_5 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" від 21.01.2015 р. з моменту винесення рішення;

- стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 08.02.2016 р. у справі № 910/1753/16 позовну заяву ОСОБА_5 та додані до неї документи було повернуто заявнику без розгляду на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права.

Так, в апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позовні вимоги заявника за своєю суттю є однією вимогою, на яку поширюються положення п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак, позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви повністю. Також, позивачем зазначено, що обставини даної справи були ретельно описані та підтверджуються ухвалою Апеляційного суду Київської області від 10.11.2015 у справі № 22ц/780/5429/15, тому, підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з наданням не засвідчених ксерокопій документів у суду першої інстанції не було.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 24.02.2016 р. справу № 910/1753/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Скрипка І.М. (головуючий), Гончаров С.А., Яковлєв М.Л.

На підставі службової записки судді Скрипки І.М. розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду № 09-52/187/16 від 25.02.2016 р. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1753/16 у зв`язку із помилково визначеною спеціалізацією.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 25.02.2016 р. справу № 910/1753/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий), Руденко М.А., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.02.2016 р. порушено апеляційне провадження у справі № 910/1753/16 та призначено її до розгляду на 15.03.2016 р.

У поданому до суду відзиві відповідач просить відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його апеляційних вимог.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали позовної заяви, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_5 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" про скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" № 1-К від 21.01.2015 р., яким покладено обов`язки директора відповідача на ОСОБА_7, поновлення ОСОБА_5 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" від 21.01.2015 р. з моменту винесення рішення та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Однією з підстав повернення без розгляду вищевказаної позовної заяви суд першої інстанції вважає те, що ОСОБА_5 не сплачено судовий збір за її подання у розмірі 1378,00 грн в частині позовної вимоги стосовно скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" № 1-К від 21.01.2015 р.

Разом з цим, колегія суддів, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши норми чинного процесуального законодавства України, приходить до висновку, що повернення позовної заяви ОСОБА_5 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, тобто, у зв`язку з неподанням доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, є неправомірним та таким, що не відповідає вимогам закону.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Судом першої інстанції зазначено, що оскільки у позовній заяві ОСОБА_5 об`єднано три позовні вимоги, по одній з яких позивач не користується пільгами, наданими ст. 5 Закону України «Про судовий збір», останній повинен був сплатити судовий збір за позовну вимогу про скасування наказу Товариства з обмеженою відповідальністю "Плато Плюс" № 1-К від 21.01.2015 р.

Однак, як вбачається з приписів ст. 5 вказаного вище закону, пільги щодо сплати судового збору, які надаються особам за подання позовних заяв про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, мають загальний характер та поширюються на судові справи, в яких заявлено вказані вище вимоги. Тобто, Законом України «Про судовий збір» не передбачено звільнення позивача від сплати судового збору саме за окремі позовні вимоги про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. У розумінні закону, вказана пільга поширюється виключно на таку категорію як судова справа. Тому, наявність у позовній заяві ОСОБА_5 іще однієї позовної вимоги про скасування наказу ніяким чином не впливає на обставину звільнення останнього від сплати судового збору.

Додатково слід наголосити, що згідно роз`яснення, викладеного у п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», господарським судам слід мати на увазі, що заявники, позивачі та інші категорії осіб, які згідно із статтями 3 і 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від сплати судового збору, підлягають такому звільненню також і в разі подання ними апеляційних та касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами і заяв про перегляд судових рішень господарських судів Верховним Судом України.

Вказане вище свідчить про те, що судом першої інстанції невірно трактовано приписи ст. 5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим допущено порушення вимог процесуального законодавства.

Іще однією підставою повернення позовної заяви ОСОБА_5 без розгляду, на переконання суду першої інстанції, є порушення вимог ч. 2 ст. 36 ГПК України стосовно подання письмових доказів виключно в оригіналі або належним чином засвідчених копіях.

Пунктом 3 частини 1 статті 63 ГПК України передбачено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у ній не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Дійсно, до позовної заяви ОСОБА_5 додано ксерокопії документів, які не засвідчені належним чином.

Разом з цим, згідно позиції Пленуму Вищого господарського суду України, викладеної у п. 3.3 постанови № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", суд не вправі повернути позовну заяву на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК з мотиву неподання документів, що є доказами, або подання не засвідчених належним чином копій документів, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи.

Також, у абзаці 6 пункту 3.5 вказаного роз`яснення зазначено, що у випадку, коли у позовній заяві є посилання на докази, що підтверджують викладені обставини, але самі докази до позовної заяви не додані, таку заяву не можна повертати з посиланням на статтю 63 ГПК. У цьому випадку суддя у процесі підготовки справи до розгляду ухвалою витребовує ці докази від позивача чи відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції не був позбавлений права в процесі підготовки справи до розгляду витребувати у позивача необхідні письмові матеріали на підтвердження його позовних вимог, а також оригінали або ж належним чином засвідчені копії тих документів, які були додані до позовної заяви.

Підсумовуючи усе вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції помилково було встановлено обставини щодо невідповідності позовної заяви ОСОБА_5 вимогам п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Згідно зі ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Частиною 5 ст. 106 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

З огляду на вказані обставини та ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, а оскаржувана ухвала Господарського суду м. Києва від 08.02.2016 р. у справі № 910/1753/16 підлягає скасуванню з передачею вказаної справи на розгляд до суду першої інстанції.

Стосовно витрат скаржника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в доход бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК (п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Відтак, підстави для розподілу суми судового збору за подання даної апеляційної скарги на даний момент відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 49, 99, 101 - 106 Господарського процесуального кодексу, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду м. Києва від 08.02.2016 р. у справі № 910/1753/16 скасувати та передати вказану справу на розгляд Господарського суду м. Києва.

3. Матеріали справи № 910/1753/16 повернути до Господарського суду м. Києва.

4. Копію постанови надіслати сторонам.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді М.А. Руденко

В.В. Шапран