РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/28356/14 15.03.16 р.

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-інвестиційний союз»

2) Публічного акціонерного товариства «ДОК-3»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ"

про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги

Головуюча суддя Зеленіна Н.І.

Судді Князьков В.В.

Чинчин О.В.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ковтун Т.О. за довіреністю № 171 від 25.12.2015 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Мотузюк Б.М. за довіреністю № б/н від 29.12.2015 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні колегії суддів господарського суду міста Києва у складі головуючої судді Ломаки В.С., суддів Князькова В.В. та Чинчин О.В. перебувала справа № 910/28356/14 за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/338 від 24.02.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Ломаки В.С.

У результаті здійсненого повторного автоматичного розподілу справу передано для розгляду колегії суддів у складі головуючої судді Зеленіної Н.І., суддів Князькова В.В. та Чинчин О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р. вказаною колегією суддів прийнято справу № 910/28356/14 до провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2016 р.

14.03.2016 р. від позивача надійшли пояснення по справі.

15.03.2016 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням представника на лікарняному.

Представник третьої особи судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача та відповідача-2 у судовому засіданні залишили вирішення питання щодо відкладення розгляду справи на розсуд суду.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що неявка представника відповідача-1 у судове засідання не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, а зібрані у матеріалах справи докази являються достатніми для вирішення спору по суті.

Крім того, колегія суддів зазначає, що розгляд даної справи неодноразово відкладався з метою надання можливості учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, у зв'язку з чим, з урахуванням процесуальних строків розгляду спору, встановлених ст. 69 ГПК України, суд не знаходить підстав для подальшого відкладення розгляду справи.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні клопотання відповідача-1 про відкладення розгляду справи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні визнав позов.

У судовому засіданні 15.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши у судовому засіданні пояснення представників позивача та відповідача-1, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія судів господарського суду міста Києва встановила наступне.

29.12.2008 р. між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (підприємство) та Відкритим акціонерним товариством «ДОК-3» (комбінат) укладено Договір № 158-ДБМ (з урахуванням додаткової угоди від 12.08.2009 р.) щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ «ДОК-3», пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві.

За змістом п. 1.1 вказаного Договору сторони прийняли на себе зобов'язання щодо врегулювання усіх земельних, технологічних та майнових питань комбінату, пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену, а саме: досягнення згоди з вирішення питання щодо розміру земельної ділянки та площі виробничих будівель, споруд і інженерних мереж (або їх частини), які підпадають в зону відчуження за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78; умови їх вилучення і надання відповідної компенсації комбінату, в тому числі, шляхом часткової реконструкції комбінату, метою якої є забезпечення нормального і безперебійного функціонування об'єктів комбінату, як єдиного технологічного і майнового комплексу, як під час будівництва так і в подальшій експлуатації Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену.

Пунктом 2.1 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 р. сторони погодили, що на його умовах комбінат зобов'язується відмовитись від права власності на комплекс будівель і споруд, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, 78, а підприємство зобов'язується сплатити комбінату компенсацію.

Як визначено п. 2.7 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 р., розмір грошової компенсації за об'єкт становить з урахуванням ПДВ 50 832 257 грн.

Відповідно до п. 3.1 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008 р. за відмову комбінату від права власності на об'єкт, підприємство сплачує комбінату суму грошової компенсації, визначеної в п. 2.7 договору, з них зобов'язання на 2008 рік складають з урахуванням ПДВ 10 810 000 грн.

Пункт 8.6 Договору № 158-ДБМ від 29.12.2008р. містив застереження, за змістом якого відступлення права вимоги та/або переведення боргу за цим договором однією із сторін до третіх осіб допускається виключно за умови письмового погодження цього із іншою стороною.

27.11.2009 р. між ВАТ «ДОК-3» (первісний кредитор) та ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» (новий кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги (надалі - Договір), відповідно до якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор набуває право вимоги до боржника (КП «Київський метрополітен»), що належало первісному кредиторові за зобов'язанням боржника, відповідно до п. 1.1. цього Договору.

Згідно з п. 1.1. Договору, зобов'язанням боржника є грошове зобов'язання КП «Київський метрополітен» перед первісним кредитором, що виникло на підставі п. 2.7., п. 3.1. Договору № 158-ДБМ щодо врегулювання земельно-майнових питань та виплати компенсацій ВАТ «ДОК-3», пов'язаних з будівництвом Подільського мостового переходу через р. Дніпро та Подільсько-Вигурівської лінії метрополітену у м. Києві, укладеного 29.12.2008 р. між первісним кредитором та боржником, з усіма додатками, змінами та доповненнями.

Пунктом 2.3. Договору сторони погодили, що розмір зобов'язання КП «Київський метрополітен» перед первісним кредитором, на момент підписання цього договору становить 40 022 913,95 грн.

Відповідно до п. 3.1., п. 3.2. Договору, первісний кредитор протягом 3-х календарних днів з дня укладання цього договору передає новому кредитору правовстановлюючі документи, пов'язані з відступленням права вимоги та всю наявну інформацію, необхідну для здійснення права вимоги за зобов'язання боржника, а новий кредитор перераховує первісному кредиторові грошові кошти в сумі 40 022 913,95 грн.

Згідно з п. 4.1. Договору, право вимоги до позивача за зобов'язанням переходить до ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» з моменту підписання цього договору.

Пунктом 6.1. Договору сторони погодили, що даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє по повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На третій сторінці спірного Договору розміщено текст погодження, скріплений печаткою позивача та підписом, виконаним від імені директора структурного підрозділу «Дирекція будівництва метрополітену» ОСОБА_5.

Позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою, стверджує про недійсність Договору про відступлення права вимоги від 27.11.2009 р. з підстав того, що вказаний Договір не був спрямований на реальне настання наслідків, що ним обумовлені.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на факти, встановлені ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2013 р. у кримінальній справі № 753/17749/13-к.

Так, вказаною ухвалою звільнено ОСОБА_6, що виступив засновником ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України, а саме: пособництві у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто надання засобів чи знарядь для створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, у зв'язку з закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Як вбачається з вказаної ухвали Дарницького районного суду міста Києва, органом досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_6, згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є власником товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-інвестиційний союз» (). Незважаючи на те, що зазначене підприємство зареєстроване в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_6 взяв участь у його створенні не з метою здійснення господарської діяльності, як передбачено статутом ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, для чого, на прохання невстановленої слідством особи з метою реєстрації вказаного суб'єкта господарювання в державних органах влади підписав статутні та реєстраційні документи ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», та взяв участь у відкритті поточних рахунків даного підприємства, чим забезпечив здійснення невстановленим особам незаконної діяльності від імені ТОВ «Промислово-інвестиційний союз». Так, 26 березня 2009 року на прохання невстановленої особи ОСОБА_6 погодився зареєструвати в органах державної влади на своє ім'я суб'єкт підприємницької діяльності - юридичну особу ТОВ «Промислово-інвестиційний союз». Не маючи наміру здійснювати діяльність підприємства, пов'язану з виробництвом товарів, виконанням робіт або наданням послуг, зафіксовану в статутних документах ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», усвідомлюючи протиправний характер запропонованих йому дій як майбутнього власника вказаного підприємства, ОСОБА_6 погодився на таку пропозицію. При цьому ОСОБА_6 прибув до станції метро Харківська в раніше обумовлене по телефону місце та надав невстановленій особі свої паспортні данні, які необхідні для складання статутних та реєстраційних документів підприємства, після чого невстановлена слідством особа при невстановлених обставинах виготовила статут ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», в яких ОСОБА_6 був зазначений як засновник вказаного підприємства. 26 березня 2009 року ОСОБА_6, домовившись з невстановленою слідством особою прибув до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу та на прохання невстановленої слідством особи, повідомив їй, що має намір зареєструвати ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» і тому необхідно нотаріально засвідчити його підпис у статуті вказаного підприємства. Далі достовірно усвідомлюючи, що зареєстроване на його ім'я підприємство буде використовуватися для прикриття незаконної діяльності, ОСОБА_6 засвідчив своїм підписом статут ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», незаконно набувши статус його засновника, після чого цей статут був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, яка не була обізнана зі злочинним умислом ОСОБА_6 та невстановлених слідством осіб. 14.04.2009 р. Печерською районною у м. Києві державною адміністрацією ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» було зареєстровано як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, за адресою: м. Київ, вул. Червоноармійська, 9/2, офіс №35. В єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» зареєстровано під ідентифікаційним номером суб'єкта підприємницької діяльності 36423784 та має свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи за номером 1 036423 від 14.04.2009 р. Реєстрація ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» в органах державної влади, отримання необхідних реквізитів: назви, юридичної адреси, особистих даних службових осіб підприємства, індивідуального податкового номеру платника податків, відкриття поточного рахунку та отримання печатки підприємства надало можливість невстановленим слідством особам, прикриваючись зовнішньо законним фактором реєстрації ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», здійснювати неконтрольовані державою фінансові операції. Так, використовуючи ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» для прикриття незаконної діяльності, невстановлені слідством особи уникли від контролю за своєю діяльністю зі сторони контролюючих органів, завдяки чому отримали можливість складати фіктивні господарські угоди та фіктивні первинні документи. Незаконна діяльність ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», яке на прохання невстановленої слідством особи зареєстрував на своє ім'я ОСОБА_6, здійснювалася в порушення законодавчих актів України, що регулюють діяльність суб'єктів підприємництва. Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані, як пособництво у вчиненні фіктивного підприємництва, тобто надання засобів чи знарядь для створення суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) з метою прикриття незаконної діяльності, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 205 КК України.

Дарницьким районним судом міста Києва було встановлено, що злочин було вчинено 14.04.2009 р., з дня вчинення злочину минули строки для притягнення до кримінальної відповідальності - 2 роки.

Враховуючи наявність підстав та умов, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України для звільнення від кримінальної відповідальності, особу обвинуваченого, який визнав свою винуватість в скоєнні ним злочину, його позитивні характеристики, суд вирішив звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Так, загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як наголошено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Так, оспорюваний договір про відступлення права вимоги від 27.11.2009 р. є договором заміни кредитора у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові

Відповідно до ст. 515 ЦК України заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Частиною ч. 2 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Як вбачається із матеріалів справи, з боку ВАТ «ДОК-3» спірний договір про відступлення права вимоги підписано Головою Правління ОСОБА_7, а з боку ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» - директором ОСОБА_8

Статтею 35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11.11.2013 р. у кримінальній справі № 753/17749/13-к встановлено, що ОСОБА_6, згідно Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України є власником товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-інвестиційний союз» (). Незважаючи на те, що зазначене підприємство зареєстроване в державних органах влади як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, ОСОБА_6 взяв участь у його створенні не з метою здійснення господарської діяльності, як передбачено статутом ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», а з метою прикриття незаконної діяльності невстановлених слідством осіб, для чого, на прохання невстановленої слідством особи з метою реєстрації вказаного суб'єкта господарювання в державних органах влади підписав статутні та реєстраційні документи ТОВ «Промислово-інвестиційний союз», та взяв участь у відкритті поточних рахунків даного підприємства, чим забезпечив здійснення невстановленим особам незаконної діяльності від імені ТОВ «Промислово-інвестиційний союз».

Таким чином, з урахуванням обставин, встановлених Дарницьким районним судом міста Києва, колегія суддів погоджується з доводами позивача про те, що оспорюваний Договір було укладено юридичною особою, яка створена не з метою здійснення господарської діяльності.

Зазначене, відповідно, ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій з настанням відповідних правових наслідків, виникнення відповідних прав та обов'язків, передбачених Договором.

За таких обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійним з підстав того, що останній не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Крім того, позивач обґрунтовуючи заявлені вимоги, також стверджує про те, спірний договір являється нікчемним, оскільки порушує публічний порядок.

Згідно зі ст. 228 ЦК України (в редакції, яка була чинною на момент укладення оспорюваного Договору), правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Відповідно до п. 2.5.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11 «Про деякі питання практики розгляду справ, пов'язаних з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними» наголошено, що необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора.

За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним.

Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З'ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

При цьому, суд погоджується з доводами позивача щодо нікчемності спірного договору на підставі ст. 228 ЦК України, у зв'язку з порушенням публічного порядку.

Так, органами досудового розслідування та Дарницьким районним судом міста Києва встановлено, що ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» створено з метою прикриття незаконної діяльності.

Відтак, укладений ТОВ «Промислово-інвестиційний союз» спірний Договір, внаслідок якого Товариство набуло майнових прав на грошові кошти, необхідно вважати таким, що порушує публічний порядок.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до п. 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Судом також взято до уваги, що питання недійсності оспорюваного Договору було предметом розгляду у справах господарського суду міста Києва у справах № 910/12281/13, 31/271, 13/492, проте підстави позову, заявлені у даній справі, не досліджувались при розгляді вищевказаних справ.

Крім того, у матеріалах справи міститься клопотання відповідача-1 про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Проте, суд зазначає, що підставами для звернення позивача до суду з даним позовом являються факти, встановлені ухвалою Дарницького районного суду від 11.11.2013 у справі № 753/17749/13-к, відтак, лише з прийняттям вказаної ухвали та після ознайомлення з її змістом позивач дізнався про порушення, опущені при укладенні оспорюваного договору.

Таким чином, оскільки на момент звернення позивача з даним позовом до суду строк позовної давності не сплив, вказане клопотання задоволенню не підлягає.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином і у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню.

За правилами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги від 27.11.2009, укладений між Публічним акціонерним товариством «ДОК-3» (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 78; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Промислово-інвестиційний союз» (01004, місто Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 9/2, офіс 35; ).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю (01004, місто Київ, вулиця Червоноармійська, будинок 9/2, офіс 35; ) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 35; ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ДОК-3» (04080, місто Київ, вулиця Межигірська, будинок 78; ) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 35; ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 21.03.2016 р.

Головуюча суддя Н.І. Зеленіна

Суддя В.В. Князьков

Суддя О.В. Чинчин