РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/27754/15

За позовом Дочірнього підприємства «Лакталіс - Україна»

До Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Колоннейд

Україна»

Про стягнення 2 060 516,06 грн.

Суддя Мельник В.І.

Представники:

від позивача Глоба О.В., довіреність № 54 від 30.06.2015

Кондрашова А.В., довіреність № № 61 від 30.06.2015

від відповідача Москаленко Т.А., довіреність № б/н від 19.01.2015

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Лакталіс - Україна» (далі -позивач) подало на розгляд господарського суду міста Києва позов до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «К'Ю БІ І Україна» (далі - відповідач) про стягнення 2 060 516,06 грн.

Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що відповідачем не виконуються умови договору страхування № № CAS0022947 від 03.01.2014р.

Ухвалою суду від 28.10.2015р. порушено провадження у справі № 910/27754/15 та призначено розгляд на 30.11.2015 р.

04.11.2015р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі, на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

26.11.2015р. відповідач подав відзив на позову заяву.

30.11.2015р. представники позивача у судовому засіданні підтримали свої позовні вимоги у повному обсязі, надали пояснення по суті спору.

Представник відповідача проти позову заперечив

Представник позивача заперечив, проти пояснень представника відповідача.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.01.2016р.

22.12.2015р. позивач подав через канцелярію суду додаткові пояснення по справі.

11.01.2016р. представники позивача та відповідача просили суд відкласти судовий розгляд справи, у зв'язку з можливістю врегулювати спір мирним шляхом, крім того сторони просили суд продовжити строк вирішення спору.

Суд вирішив задовольнити клопотання сторін про продовження строку вирішення спору та про відкладення судового розгляду справи.

29.01.2016р. позивач подав через канцелярію суду про зміну назви відповідача.

05.02.2016 позивач подав через канцелярію суду заяви про збільшення позовних вимог.

08.02.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, повідомив суд про зміну назви підприємства відповідача.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини своєї відсутності суд не повідомив.

Суд відклав судовий розгляд справи на 22.02.2016р. та здійснив заміну відповідача на ПрАТ «СК «Колоннейд Україна».

15.02.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі, а 19.02.2016р. заяву про збільшення позовних вимог.

22.02.2016р. представник позивача у судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Судом оголошено перерву у судовому засіданні до 11.03.2016р.

09.03.2016р. позивач подав через канцелярію суду документи по справі.

11.03.2016р. представник позивача у судовому засіданні надав пояснення по справі, просив суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив.

Суд вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Згідно ст.87 Господарського процесуального кодексу України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Розглянувши подані документи та матеріали, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2014 року між Приватним акціонерним товариством Страховою компанією «К'Ю БІ І Україна» як Страховиком (в подальшому перейменовано на ПрАТ «СК «Колоннейд Україна», в подальшому Відповідач, та Дочірнім підприємством «Лакталіс-Україна» як Страхувальником, в подальшому Позивач, було укладено договір добровільного страхування автотранспорту № СА80022947 (далі - Договір), відповідно до якого Страховик зобов'язався -у разі настання страхового випадку виплатити Страхувальникові грошову суму (страхову виплату), а Страхувальник зобов'язався сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (Додаток №1).

Відповідно до п. 3.1.1. Договору страховим випадком є втрата, знищення або пошкодження застрахованого Транспортного засобу (надалі - ТЗ), його частин, деталей, приладів, обладнання внаслідок будь-якої зовнішньої, випадкової та непередбачуваної події.

Предметом договору є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням ТЗ, перелік яких наведено у Додатку №1 до Базових умов Договору (п. 2.1. Умов страхування, п. 4 Базових умов Договору).

Відповідно до Додатку №1 до Договору декларована вартість викрадених ТЗ становить 2 168 964,21 грн. (два мільйони сто шістдесят вісім тисяч дев'ятсот шістдесят чотири гривні 21 копійка).

№ п/пМарка (модель)Рік випускуРеєстраційний номерНомер кузова (шассі)
1HYUNDAI HD-722008АА5927НКKMFGA17LP8С080541
2HYUNDAI HD-722008АА5931НКKMFGA 17LP8С080931
3ГАЗ 3302-4142008АА9568НТ5473
4ГАЗ 3302-2162009АА1824ІХ9155
5ГАЗ 3302-288С2010АА5603КЕ330200А0590957
6ГАЗ 3302-288С2010АА5606КЕ330200А0595203
7ГАЗ 3302-288С2010АА5608КЕ330200А0593955
8ГАЗ 3302-288С2010АА5609КЕ330200А0593990
9ГАЗ 3302-288С2010АА5613КЕ330200А0595194
10ГАЗ 3302-288С2010АА5618КЕ330200А0593158
11ГАЗ 3302-288С2010АА5620КЕ330200А0592225
12ГАЗ 3302-288С2010АА6083КЕ330200А0594298
13ГАЗ 3302-288С2010АА6093КЕ330200А0593988
14ГАЗ 3302-288С2010АА6094КЕ330200А0590898
15ГАЗ 3302-288С2010АА7932КЕ330200А0599010
16ГАЗ 3302-288С2010АА7935КЕ330200А0597030
17ГАЗ 3302-288С2010АА7940КЕ330200А0593847
18ГАЗ 3302-288С2010АА7941КЕ330200А0597567
19ГАЗ 3302-288С2010АА7942КЕ330200А0597517
20ГАЗ 3302-288С2010АА3609КН330200А0597537
21ГАЗ 3302-288С2010АА2365КІ330200А0597268

08.08.2014р. на території, де було розташоване офісно-складське приміщення позивача, за адресою: м. Донецьк, вул. Бахметьєва, 46, сталося викрадення застрахованих ТЗ у кількості 21 штука.

14.08.2015р. позивач звернувся до Головного управління МВС України Шевченківського районного управління із заявою про викрадення. Відомості, зазначені в заяві позивача, було внесено до ЄРДР за № 0008564 та відкрито досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, що підтверджується листом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18.08.2014 р. №59/39293вх та Витягом з кримінального провадження.

Викрадення застрахованих ТЗ, яке сталося 08.08.2014 р., відповідно до п. 3.1.1. Договору визнається страховим випадком.

З метою отримання страхового відшкодування, на виконання умов п. 6.1. договору, 09.08.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявами про настання страхового випадку. Звернення Позивача здійснено у відповідності до розділу 6.1 договору, без порушень встановленої сторонами процедури та строків.

26.09.2014р. у своєму листі Відповідач відмовив Позивачу у виплаті страхового відшкодування за вищезазначеними заявами, мотивуючи це тим, що відповідно до Розділу 4 Договору «Стандартні виключення», підрозділ «Додаткове виключення ризиків війни та тероризму», страхове покриття не поширюється на збитки, які прямо чи опосередковано пов'язані із, зокрема війною, вторгненням, діями іноземних ворогів, військовими діями або операціями військового типу (незважаючи на те, чи було офіційно оголошено війну) повстаннями, громадянською війною, узурпованою владою, будь-яким актом тероризму.

Згідно поданого позову, позивач посилався на те, що на його думку відповідач не мав правових підставі для застосування розділу 4 договору «Стандартні виключення» з огляну на відсутність правового регулювання особливого статусу території, на якій стався страховий випадок, на дату його настання, оскільки на час коли вказаний випадок настав, Президент України не прийняв жодного рішення про введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та не внесено до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Враховуючи викладене, позивач беручи до уваги те, що оскільки станом на 08.08.2014р. (дата настання викрадення майна позивача), територія міста Донецька не була визначена, як територія , на якій здійснюється антитерористична операція, позивач подав на розгляд суду позов, в якому просив стягнути з відповідача 3 860 076,38 грн., з яких: 2 060 516,06 грн. - розмір страхового відшкодування вартості втраченого майна, 1 412 863,35 грн. - інфляційних втрат, 104 430,55 грн. - 3% річних, та відшкодувати судовий збір у розмірі 57 901,14 грн.

Суд, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, вирішив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

08.08.2014р. на території де було розташовано офісно-складське приміщення позивача, за адресою: м. Донецьк, вул. Бахметьєва 46 сталося викрадення застрахованих транспортних засобів у кількості 21 штука.

Позивач 14.08.2014р. звернувся до Головного управління МВС України Шевченківського районного управління із заявою про викрадення. Відомості, зазначені в заяві позивача, було внесено до ЄРДР за № 0008564 та відкрито досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України, що підтверджується листом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 18.08.2014 р. №59/39293вх та Витягом з кримінального провадження.

09.08.2014р. позивач звернувся до відповідача з заявою про настання страхового випадку та вимогою виплатити страхове відшкодування по втраченому майну, проте відповідач відмовив позивача у задоволенні його заяви, з посиланням на розділ 4 договору страхування, а саме на підставі того, що страхове покриття не поширюється на збитки, які прямо чи опосередковано пов'язані із військовими діями або операціями військового типу.

Згідно зі статтею 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 ЗУ «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 ЗУ «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень статті 988 ЦІ< України, статті 20 ЗУ «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII, за змістом частини першої статті 1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Частиною другою зазначеної статті встановлено, що територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

У подальшому на виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р і від 2 грудня 2015 року № 1275-р затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до яких, у тому числі, включено місто Донецьк.

Отже, відповідно до приписів чинного законодавства місто Донецьк, на території якого розташовано застраховане майно, є частиною території України, тимчасово окупованої незаконними терористичними збройними формуваннями, де триває антитерористична операція. Ці фактичні дані доказами не спростовано і визнано такими, що відповідають дійсності. Відтак, з огляду на проведення антитерористичної операції на сході України, у тому числі за місцем розташування застрахованого майна, та на підставі підпункту Розділу 4 Договору страхування, заявлена страхувальником подія не може бути визнана страховим випадком, а тому не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування

При цьому, суд зазначає, що наявність чи відсутність у страхової компанії належних документів, які підтверджують обставини непереборної сили (форс-мажору), не впливає на зміст прав і обов'язків сторін, оскільки відповідно до положень Договору страхування заявлена ДП «Лакталіс - Україна» подія є виключенням із числа страхових ризиків, її настання не вважається страховим випадком. За таких обставин ця подія не може бути підставою для виникнення зобов'язання з виплати страхового відшкодування, що об'єктивно усуває можливість розгляду питання про наявність підстав для звільнення від відповідальності за його порушення в аспекті застосування положень статті 617 ЦК України.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 910/12492/15 від 27.01.2016р.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст.36 ГПК України зазначає, що письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог позивача у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.49 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

(Повний текст рішення складено 17.03.2016р. )

Суддя В.І.Мельник