номер провадження справи 22/32/15
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

16.03.2016 Справа № 908/806/15-г

Розглянувши скаргу Державного підприємства Придніпровська залізниця (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108) на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області в справі № 908/806/15-г

За позовом Державного підприємства Придніпровська залізниця (49600, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 108)

до Державного підприємства Макіїввугілля (86157, Донецька область, м. Макіївка, пл. Радянська, 2; 02088, м. Київ, вул. Промислова, 10)

про стягнення 9465,00 грн.

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники:

Від органу ДВС не зявився;

Від стягувача не зявився (за участю представника ОСОБА_1 (дов. № 2298 від 13.12.2015 р.) у судовому засіданні 02.03.2016 р.);

Від боржника не зявився

ВСТАНОВИВ:

23.12.2015 р. до господарського суду Запорізької області від Державного підприємства Придніпровська залізниця надійшла скарга (вих. № ДСЮ-202 від 15.12.2015 р.) на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області щодо виконання рішення господарського суду Запорізької області в справі № 908/806/15-г (суддя Ярешко О.В.).

Відповідно до ч. 3 ст. 2-1 ГПК України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 30 від 26.11.2010 р., враховуючи закінчення терміну повноважень головуючого судді Ярешко О.В., розгляд скарги в справі № 908/806/15-г передано судді Давиденко І.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.12.2015 р. у справі № 908/860/15-г скаргу прийнято до розгляду суддею Давиденко І.В., розгляд скарги призначено на 20.01.2016 р. На підставі ст. 77 ГПК України ухвалою суду від 20.01.2016 р. розгляд скарги в справі № 908/806/15-г відкладено на 04.02.2016 р. о 11 год. 15 хв.

Відповідно до протоколу передачі справи від 02.02.2016 р., враховуючи перебування судді Давиденко І.В. на лікарняному та розгляд суддею Гандюковою Л.П. заяви про заміну сторони в справі № 908/806/15-г, розгляд скарги в справі № 908/806/15-г передано судді Гандюковій Л.П.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 03.02.2016 р. скаргу прийнято до розгляду суддею Гандюковою Л.П., судове засідання призначене на 04.02.2016 р. о 11 год. 15 хв. На підставі ст. 77 ГПК України розгляд скарги відкладався на 02.03.2016 р., 16.03.2016 р.

Представник скаржника (стягувача) в судове засідання 16.03.2016 р. не зявився. 14.03.2016 р. від скаржника надійшла письмова заява, в якій викладено клопотання про розгляд скарги без участі представника позивача.

Присутній у судовому засіданні 03.02.2016 р. представник скаржника підтримав скаргу, з урахуванням письмового пояснення, яке надійшло до суду 26.01.2016 р., просить визнати незаконними дії виконуючого обовязки начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області; скасувати постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р. № 49554644; зобовязати відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню наказу господарського суду Запорізької області № 908/806/15-г від 25.04.2015 р. Скарга мотивована такими обставинами. В.о. начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області винесено постанову від 04.12.2015 р. про відмову в відкритті виконавчого провадження та повернено наказ господарського суду Запорізької області від 25.04.2015 р. № 908/806/15-г без виконання. Оскаржувана постанова прийнята в порядку п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», зазначено, що згідно з виконавчого документу адреса боржника знаходиться на території проведення антитерористичної операції. Але боржник відповідно до ЄДРПОУ не перебуває в процесі припинення, має діючий договір з Донецькою залізницею, займається перевезенням вантажів по залізниці України, має рахунки в банках та Техпд залізниці на підконтрольній Україні території. Тобто, боржник веде господарську діяльність, що не виключає можливості ВДВС у відкритому виконавчому провадженні виявити майно та розрахункові рахунки в установах банку боржника, поза межами вказаної території. Дії державного виконавця щодо винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 04.02.2015 р. порушують Конституцію України, Закон України «Про судоустрій та статус суддів», Закон України «Про виконавче провадження» та порушують права стягувача на примусове виконання рішення суду та призводять до того, що рішення суду не виконується.

Представники боржника та органу ДВС в судові засідання не зявлялися, причини неявки суду не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань, в т.ч. письмового пояснення по суті скарги, до суду від боржника та органу ДВС не надійшло.

Згідно зі ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Суд визнав можливим розглянути скаргу за відсутності в судовому засіданні представників стягувача, боржника та органу Державної виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, господарським судом Запорізької області 09.04.2015 р. прийнято рішення у справі № 908/806/15-г, яким позовні вимоги Державного підприємства «Придніпровська залізниця» задоволені в повному обсязі, з Державного підприємства «Макіїввугілля» стягнуто штраф за неправильно зазначену масу вантажу в розмірі 9465,00 грн. та 1827,00 грн. судового збору.

25.04.2015 р. господарським судом видано відповідний наказ у справі № 908/806/15-г, який направлений стягувачу.

Як вбачається з матеріалів справи, стягувач звернувся до Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ з заявою від 24.11.2015 р. № ДСЮ-160 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Запорізької області від 25.04.2015 р. у справі № 908/806/15-г.

04.12.2015 р. постановою в.о. начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського МУЮ ОСОБА_2 (ВП № 49554644) відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 908/806/15-г, виданого 25.04.2015 р. Постанова прийнята на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова разом з оригіналом наказу направлена стягувачу з супровідним листом № 289 від 04.11.2015 р.

Не погоджуючись із даною постановою від 04.12.2015 р., скаржник (стягувач) просить її скасувати та зобовязати відкрити виконавче провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи скаржника, суд приходить до висновку, що заявлена скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. N 14 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби (дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів).

За приписом ст. 124 Конституції України, ст. 115 ГПК України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі ст. 17 даного Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи, в тому числі накази господарських судів.

Згідно зі ст. 19 Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Статтею 25 Закону встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Про відмову у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову протягом трьох робочих днів, а за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - не пізніше наступного робочого дня з дня надходження виконавчого документа і не пізніше наступного дня надсилає її заявникові разом із виконавчим документом.

Приймаючи постанову від 04.12.2015 р. ВП № 49554644 (оскаржувана постанова), державний виконавець посилається на п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». У мотивувальній частині постанови державним виконавцем зазначено, що згідно виконавчого документа адреса місцезнаходження боржника: 86157, Донецька область, м. Макіївка, площа Радянська, будинок № 2. Законами України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначаються тимчасові заходи для забезпечення підтримки субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. 07.11.2014 р. розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р було затверджено перелік населених пунктів (зона АТО), на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, в звязку з чим виконавчі дії на тимчасово неконтрольованій території не проводяться. Місто Макіївка включено до вказаного переліку населених пунктів.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що до інших обставин, що можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження (ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»), можна віднести, зокрема, звернення за виконанням рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з порушенням вимог статей 35, 36 Закону України від 24 лютого 1994 р. N 4002-XII "Про міжнародний комерційний арбітраж" щодо попереднього звернення стягувача до компетентного суду з клопотанням про визнання й виконання рішення названого третейського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 даного Закону).

Подання скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби в порядку ст. 121-2 ГПК України має на меті відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження.

Відповідно до приписів ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України і ст. 4 Господарського процесуального кодексу України господарські суди у процесі здійснення правосуддя мають за відповідними правилами керуватися нормами міжнародних договорів, ратифікованих законами України.

У зв'язку з ратифікацією Конвенції, протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини господарським судам у здійсненні судочинства зі справ, віднесених до їх підвідомчості, слід застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні (абз. 3 п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/1427 від 18.11.2003 Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини).

Згідно з вимогами ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейского суду з прав людини від 19.03.1997 р. (п. 40) по справі Горнсбі проти Греції зазначено: «…Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні Гарантії, що надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним і не передбачив при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні сторони зобовязалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію».

Посилання державного виконавця в оскаржуваній постанові від 04.12.2015 р. на Закони України «Про боротьбу з тероризмом», «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» є безпідставними та необґрунтованими, оскільки даними нормативними актами не визначено, що обставини проведення антитерористичної операції виключають здійснення виконавчих дій за судовим наказом, зокрема, в м. Макіївка Донецької області (місцезнаходження боржника за наказом № 908/806/15-г) і можуть бути підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження. Відповідних змін (щодо неможливості/не проведення виконавчих дій державною виконавчою службою внаслідок проведення антитерористичної операції) до Закону України «Про виконавче провадження» не внесено. Розпорядження Кабінету Міністрів України не є законом.

Крім того, Законом України «Про виконавче провадження» не встановлено такої підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження як неможливість направлення документів виконавчого провадження стороні, зокрема, боржнику. Суд зазначає, що направлення постанови про відкриття виконавчого провадження здійснюється вже після вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

Стаття 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює обовязок державного виконавця прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження та передбачено перелік обставин, які встановлюють можливість не виконувати ці дії і цей перелік є вичерпним. Оскільки строк пред'явлення наказу в справі № 908/806/15-г до виконання не закінчився, наказ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби, державний виконавець протягом трьох робочих днів із дня надходження до нього виконавчого документа був зобовязаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

Як слідує з матеріалів справи, в.о. начальника Центрально-Міського ВДВС Макіївського МУЮ ОСОБА_3 31.08.2015 р. була винесена постанова (ВП № 48583609) про відмову у відкритті виконавчого провадження, згідно з якою відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання наказу № 908/806/15-г, виданого 25.04.2015 р. Постанова винесена з тих же підстав, що і оскаржувана постанова.

Повторно звертаючись із заявою про відкриття виконавчого провадження (вих. № ДСЮ-160 від 24.11.2015 р.), стягувач у заяві зазначив, що боржник веде господарську діяльність, займається перевезенням вантажів, має рахунки в банках.

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20.03.2015 р., зробленого за електронним запитом суду від 20.03.2015 р., місцезнаходженням Державного підприємства «Макіїввугілля» (ідентифікаційний код: 32442295) є: 86157, Донецька область, м. Макіївка, пл. Радянська, буд. 2.

Державний виконавець згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень має право на безпосередній доступ до баз даних і реєстрів, у тому числі електронних, що містять інформацію про боржників, їхнє майно та кошти.

Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність у боржника майна, рахунків на підконтрольній Україні території. Суд зазначає, що боржник може мати у власності майно, в тому числі рухоме, яке знаходиться в іншому місці, ніж місце його (боржника) знаходження. Крім того, орган ДВС не перевірив місцезнаходження боржника на дату надходження заяви про відкриття виконавчого провадження.

Як слідує зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 02.03.2016 р., зробленого за електронним запитом суду від 02.03.2016 р., місцезнаходженням боржника Державного підприємства «Макіїввугілля» (ідентифікаційний код: 32442295) змінено: 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що у в.о. начальника ВДВС відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого документа по п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Суд також бере до уваги, в наказі встановлено строк предявлення наказу до 26 квітня 2016 р. Відмова в.о. начальника ВДВС у відкритті виконавчого провадження з підстав, указаних у постанові, порушує права стягувача і може привести до неможливості взагалі примусового виконання судового рішення. Тобто, державним виконавцем порушено ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», рівність усіх перед законом, фактично надано переваги боржнику.

У пункті 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» розяснено, що за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Відповідно до ст.20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Оскільки судом встановлено, що на час розгляду даної скарги Державне підприємство «Макіїввугілля» (ідентифікаційний код: 32442295) здійснило перереєстрацію за новою адресою: 02088, м. Київ, Дарницький район, вул. Промислова, буд. 10, право вибору місця виконання належить стягувачу, відсутні підстави для зобовязання Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню судового наказу господарського суду Запорізької області від 25.04.2015 р. у справі № 908/806/15-г. Стягувачу необхідно визначитись із місцем виконання наказу та звернутися із заявою та оригіналом наказу до органу державної виконавчої служби.

На підставі викладеного, скарга на дії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області судом задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 22, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити скаргу вих. № ДСЮ-202 від 15.12.2015 р. Державного підприємства «Придніпровська залізниця» частково.

Визнати незаконними дії виконуючого обовязки начальника Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Макіївського міського управління юстиції Донецької області.

Скасувати постанову про відмову в відкритті виконавчого провадження від 04.12.2015 р. № 49554644.

У задоволенні іншої частини скарги відмовити.

Примірники даної ухвали направити стягувачу (49602, м. Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, буд. 108), боржнику (02088, м. Київ, вул. Промислова, буд. 10) та Центрально-Міському ВДВС Макіївського МУЮ Донецької області (84313, Донецька область, м. Краматорськ, бул. Машинобудівників, 32).

Суддя Л.П. Гандюкова