ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2016 р.Справа № 916/4946/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Мишкіної М.А.,

суддів Будішевської Л.О., Таран С.В.

при секретарі судового засідання Бєлянкіній Г.Є.

за участю представників сторін:

від ПП «Ін Ват» - ОСОБА_1 за довіреністю;

від ТОВ «Шам Фрут» - не зявився

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Ін Ват»

на ухвалу господарського суду Одеської області від 23 грудня 2015 року про вжиття заходів до забезпечення позову

по справі №916/4946/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шам Фрут»

до Приватного підприємства «Ін Ват»

про стягнення 11842199,25грн.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 09.03.2016р. згідно ст.85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

встановив:

14.12.2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Шам Фрут» (надалі позивач, ТОВ «Шам Фрут») звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Приватного підприємства «Ін Ват» в якому просило суд стягнути з відповідача 11842199,25грн., з яких: сума основного боргу за договором купівлі-продажу №18/2015 від 11.05.2011р. у розмірі 9909410грн.; три відсотки річних в сумі 100074,02грн.; пеня в сумі 1786459,69грн. та збитки від інфляції в сумі 46255,54грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе за договором купівлі-продажу товарів №18/2015 від 11.05.2015р. зобовязань щодо здійснення своєчасної та у повному обсязі оплати вартості придбаного товару.

З посиланням на норми ст.ст.509,252, 526, 530, 612, 655, 692, 1048 ЦК України, ст.ст.175,179, 193,199, 230 ГК України позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 17.12.2015р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі за позовом ТОВ «Шам Фрут».

22.12.2015р. позивачем подано суду першої інстанції клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рахунки, що належать Приватному підприємству «Ін Ват» в межах суми позовних вимог в загальному розмірі 11842199,25грн. або в їх еквіваленті, а також заборони відповідачу вчиняти будь-які дії стосовно зняття, перерахування на інші розрахункові рахунки кошти із наступних розрахункових рахунків: №5112 відкритий у ПАТ «Восток», МФО 307123; №1840 та №1, відкриті у ПАТ «Марфін Банк», МФО 328168.

В обґрунтування клопотання ТОВ «Шам Фрут» зазначило, що керівництво ТОВ «Шам Фрут» намагалось порозумітися з ПП «Ін Ват» шляхом переговорів (навіть пропонувало відповідачу реструктуризувати борг), а останній, окрім підписання заліку взаємних вимог по платежах жодним чином не намагався вирішити ситуацію, яка склалася, отже у позивача є підстави вважати, що в подальшому відповідач буде ухилятися від своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №18/2015 від 11.05.2011р. Окрім цього, дізнавшись про звернення ТОВ «Шам Фрут» до суду з позовом існує вірогідність, що відповідач буде намагатись реалізувати своє майно, витратить кошти не для здійснення розрахунків з позивачем, тощо.

Вважаючи, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що позбавить, як наслідок, відновлення порушеного права позивача, ТОВ «Шам Фрут» просило суд задовольнити клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.12.2015р. (суддя Желєзна С.П.) на підставі ст.66,67 ГПК України клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову задоволено частково - накладено арешт на грошові кошти ПП «Ін Ват», що знаходяться на його розрахункових рахунках у банківських установах, в межах суми позовних вимог в загальному розмірі 11842199,25грн. У задоволенні решти вимог заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду вмотивована посиланням на норми ст.ст.66,67 ГПК України, розяснення, які містяться у п.п.3,7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» та обґрунтована тим, що відповідно до видаткових накладних №РН-0013 від 18.05.2015р., №РН-0010 від 13.05.2015р., №РН-0015 від 18.05.2015р., №РН-0014 від 18.05.2015р., №РН-0016 від 18.05.2015р., №РН-0017 від 19.05.2015р. у власність відповідача було передано товар загальною вартістю 11999408,40грн. Відповідно до акту заліку взаємних вимог за період з 01.05.2015р. по 30.09.2015р., який підписаний сторонами, вартість придбаного відповідачем товару була оплачена частково на суму 2089998,40грн., в результаті чого за ПП «Ін Ват» рахується заборгованість в сумі 9909410грн. За переконанням суду, тривале невиконання відповідачем спірного грошового зобовязання, значний розмір існуючої заборгованості свідчать про наявність загрози невиконання рішення суду у випадку задоволення позову, що відповідно до ст.66 ГПК України є достатньою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову. Чинним законодавством не передбачено можливості накладення арешту на рахунки особи, оскільки відповідний арешт накладається саме на грошові кошти на відповідних рахунках. Однак, зважаючи на юридичну направленість вимог позивача, якими є накладення арешту на грошові кошти відповідача, суд оцінив подане клопотання про забезпечення позову саме з цієї точки зору.

Разом з цим, сам по собі факт вжиття судом заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на його розрахункових рахунках, унеможливлює вільне розпорядження відповідачем арештованими коштами в межах суми обтяження. Тобто, заборона вчиняти дії, щодо яких відповідні вимоги заявляє позивач, за своїми юридичними наслідками фактично дублює арешт коштів відповідача. ТОВ «Шам Фрут» заявлено вимоги про заборону вчиняти будь-які дії стосовно зняття, перерахування на інші розрахункові рахунки кошти із наступних розрахункових рахунків: №5112 відкритий у ПАТ „Восток, МФО 307123; №1840 та №1, відкриті у ПАТ „Марфін Банк, МФО 328168, без визначення суми, щодо якої слід застосувати такі обмеження, що, в даному випадку, суперечить закону. Таким чином, вимоги позивача в частині заборони вчиняти певні дії є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Не погодившись з ухвалою про вжиття заходів до забезпечення позову, ПП «Ін Ват» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржену ухвалу.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив, що оскаржена ухвала є необґрунтованою, ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з наступних підстав:

- не дивлячись на те, що за ПП «Ін Ват» рахується заборгованість в сумі 9909410грн„ оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти ПП «Ін Ват» у розмірі 11842199,25грн.;

- ТОВ «Шам Фрут» не обґрунтувало наявність у ПП «Ін Ват» заборгованості за договором купівлі-продажу товарів №18/2015 належними та допустимими засобами доказування, оскільки матеріали справи не містять жодного оригіналу первинних документів, які б підтверджували існування товарності господарської операції з відповідачем;

- директора ОСОБА_2, що діяв на той час на підставі статуту було звільнено 25.05.2015р. Тому не можна вважати допустимим доказом акт заліку взаємних вимог за період з 01.05.2015р. по 30.09.2015р. на який як на підставу забезпечення позову разом з іншими документами посилався позивач та суд;

- позивачем жодними доказами не було підтверджено той факт, що ПП «Ін Ват» вчиняє дії пов'язані з реалізацією майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладає договори поруки чи застави;

- арешт банківських рахунків ПП «Ін Ват» паралізує роботу підприємства, позбавить можливості вести господарську діяльність, сплачувати заробітну плату, податки, що призведе до припинення господарської діяльності підприємства;

- оскаржена ухвала винесена без участі представника апелянта та копія ухвали на адресу підприємства не надсилалась, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи копії конверту та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.06.2016р. відновлено ПП «Ін Ват» пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги; прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено її до розгляду у судовому засіданні.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

ТОВ «Шам Фрут» свого представника в засідання суду апеляційної інстанції не направило.

Відповідно до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника ПП «Ін Ват», обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч.5 ст.106 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ст.67 ГПК України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Про забезпечення позову виноситься ухвала. Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Не допускається забезпечення позову у справах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення; надавати емітентом, реєстратором, зберігачем, депозитарієм реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством повноваження. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов'язку вчиняти певні дії. Не допускається накладення арешту на майно, на яке накладено арешт відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. Не допускається забезпечення позову у справах, відповідачем у яких є неплатоспроможний банк або Фонд гарантування вкладів фізичних осіб шляхом: накладення арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; заборони відповідачу вчиняти певні дії. Майно або грошові суми клієнта неплатоспроможного банку, на які судом накладено арешт до дня віднесення банку до категорії неплатоспроможних, може бути передано приймаючому або перехідному банку чи спеціалізованій установі, утвореній Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, у встановленому законодавством про систему гарантування вкладів фізичних осіб порядку з письмовим повідомленням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб особи, в інтересах якої накладено арешт. При цьому передане майно або грошові суми залишаються обтяженими відповідно до ухвали суду про накладення арешту. Господарський суд, який розглядає спір про право власності на акції (частки, паї) товариства, може винести ухвалу про забезпечення позову шляхом встановлення заборони на внесення змін до статуту цього товариства в частині зміни розміру статутного капіталу. Види забезпечення позову повинні бути співвідносними із заявленими позивачем вимогами. Види забезпечення позову можуть використовуватися господарським судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, заборона вчиняти дії має стосуватися лише пакета акцій, безпосередньо пов'язаного з предметом спору. Не допускається забезпечення позову заходами, не передбаченими цим Кодексом.

Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що за переконанням суду тривале невиконання відповідачем спірного грошового зобовязання, значний розмір існуючої заборгованості свідчать про наявність загрози невиконання рішення суду у випадку задоволення позову, що, відповідно до ст. 66 ГПК України, є достатньою підставою для вжиття заходів до забезпечення позову.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними з огляду наступного.

Відповідно до розяснень, які містяться у пунктах 1,3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» відповідно до статті 66 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом за заявою сторони, прокурора або з ініціативи господарського суду як гарантія реального виконання рішення суду. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

ТОВ «Шам Фрут», звертаючись до суду з заявою про застосування заходів до забезпечення позову, послалося на те, що керівництво ТОВ «Шам Фрут» намагалось порозумітися з ПП «Ін Ват» шляхом переговорів (навіть пропонувало відповідачу реструктуризувати борг), а останній, окрім підписання заліку взаємних вимог по платежах жодним чином не намагався вирішити ситуацію, яка склалася, отже у позивача є підстави вважати, що в подальшому відповідач буде ухилятися від своїх зобовязань за договором купівлі-продажу №18/2015 від 11.05.2011р. Окрім того, дізнавшись про звернення ТОВ «Шам Фрут» до суду з позовом існує вірогідність, що відповідач буде намагатись реалізувати своє майно, витратить кошти не для здійснення розрахунків з позивачем.

Проте позивачем не надано суду першої інстанції жодного доказу на підтвердження намірів відповідача розпорядитись грошовими коштами, що належать ПП «Ін Ват» та знаходяться на його банківських рахунках, які можливо було оцінити як обґрунтоване припущення, що це майно може зникнути або зменшитись на момент виконання рішення.

Як свідчать матеріали оскарження ухвали господарського суду Одеської області від 23.12.2015р., позивачем не доведена наявність обставин, на підставі яких він просив суд вжити заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти на рахунках, що належать ПП «Ін Ват», в межах суми заявлених позовних вимог, не надано доказів в підтвердження необхідності застосування арешту грошових коштів.

Прохання забезпечити позов повязується в заяві ТОВ «Шам Фрут» виключно із припущенням про можливість відчуження або іншого розпорядження нерухомим майном, що належить ПП «Ін Ват», витрачанням коштів не для розрахунків з ТОВ «Шам Фрут».

Посилання позивача на вчинення відповідачем інших дій, повязаних з ухиленням від сплати коштів позивачу, само по собі не може бути підставою для вжиття заходів до забезпечення позову, оскільки потребує доведення на загальних підставах (ст.ст.32-34 ГПК України).

Припущення позивача про можливе ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження цієї обставини не може вважатись достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Сам по собі значний розмір заборгованості ПП «Ін Ват» перед ТОВом «Шам Фрут» (яка є спірною) не є безумовною підставою для вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача на його банківських рахунках.

Таким чином, у господарського суду Одеської області під час розгляду питання стосовно вжиття заходів до забезпечення позову ТОВ «Шам Фрут» були відсутні правові підстави для задоволення клопотання останнього в частині задоволення клопотання ТОВ «Шам Фрут» про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «Ін Ват», що знаходяться на його банківських рахунках, оскільки заявником не було надано жодного доказу на підтвердження обґрунтованості його заяви та оскаржена ухвала в цій частині підлягає скасуванню у звязку з порушенням місцевим господарським судом норм процесуального права.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи ПП «Ін Ват» в апеляційній скарзі стосовно того, що оскаржена ухвала винесена без участі апелянта, та копія ухвали на адресу підприємства не надсилалась, підставою для скасування ухвали слугувати не можуть, оскільки питання про забезпечення позову може вирішуватися господарським судом як без проведення окремого судового засідання, так і в засіданні з викликом представників сторін, інших учасників судового процесу із заслуховуванням їх думки (п.2 Постанови Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову»); копія оскарженої ухвали була надіслана ПП «Ін Ват» та отримана останнім, що вбачається з Компютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду».

Разом з цим, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання позивача про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом заборони ПП «Ін Ват» вчиняти будь-які дії стосовно зняття, перерахування на інші розрахункові рахунки кошти із наступних розрахункових рахунків: №5112 відкритий у ПАТ „Восток, МФО 307123; №1840 та №1, відкриті у ПАТ „Марфін Банк, МФО 328168 з мотивів, викладених в ухвалі.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів скасовує оскаржену ухвалу в частині часткового задоволення клопотання ТОВ «Шам Фрут» про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «Ін Ват», що знаходяться на його банківських рахунках, відмовляючи в його задоволенні та залишаючи решту ухвали господарського суду Одеської області від 23.12.2015р. без змін.

Керуючись ст.ст.99,101-106 ГПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 23.12.2015р. у справі №916/4946/15 скасувати в частині часткового задоволення клопотання ТОВ «Шам Фрут» про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ПП «Ін Ват», що знаходяться на його банківських рахунках.

У задоволенні клопотання ТОВ «Шам Фрут» в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу від 23.12.2015р. залишити без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 14.03.2016р.

Головуючий суддя Мишкіна М.А.

Суддя Будішевська Л.О.

Суддя Таран С.В.