ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р.Справа № 922/5784/14

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Жельне С.Ч.

судді: Аюпова Р.М. , Лаврова Л.С.

при секретарі судового засідання Федоровій Т.О.

розглянувши справу

за позовом КП "Харківські теплові мережі", м. Харків
до КП "Жилкомсервіс", м. Харків
про стягнення коштів Після перерви судове засідання продовжено.
за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 за дов. №38-4425/395 від 23.11.10 року;

від відповідача: ОСОБА_1 за дов. №2-4/2016 від 04.01.16 року.

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (надалі - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального підприємства "Жилкомсервіс (надалі - відповідач), в якому просило суд стягнути з відповідача вартість спожитої теплової енергії в сумі 12 927 367,54 грн.:

- за договором постачання теплової енергії № 2440 від 01.12.2007 року - 3 474 056,37 грн.;

- за договором про переведення боргу № 21/360191 від 15.03.2012 року - 1 614 634,51 грн.;

- за договором про переведення боргу № 360190 від 26.03.2012 року - 1 177 549,05 грн.;

- вартість безпідставно спожитої теплової енергії - 6 661 127,61 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 621 240,31 грн., 3% річних в сумі 136 994,67 грн. та пеню в сумі 141 242,36 грн. Витрати по веденню справи позивач просить суд покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.12.2014 року за позовною заявою порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 21.01.2015 року об 11:30 год.

Ухвалами суду від 21.01.2015 року та від 03.02.2015 року розгляд справи відкладався до 19.02.2015 року до 12:00 год.

З метою забезпечення можливості подання сторонами документів та доказів по справі, які мають суттєве значення для повного, всебічного та об'єктивного дослідження фактичних обставин спору, в судовому засіданні 19.02.2015 року оголошувалась перерва до 25.02.2015 року до 10:30 год.

На підставі ухвали суду від 25.02.2015 року та ОСОБА_3о. голови господарського суду Харківської області від 25.02.2015 року призначено колегіальний розгляд справи № 922/5784/14 у складі: головуючий суддя - Жельне С.Ч., судді: Лаврова Л.С. та Аюпова Р.М.

Ухвалою суду від 25.02.2015 року розгляд справи було відкладено на 18.03.2015 року о 12:30 год.

У справі оголошувалась перерва з 18.03.2015 року до 09.04.2015 року до 12:00 год. та з 09.04.2015 року до 14.04.2015 року до 14:20 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.04.2015 року провадження у справі було зупинено у зв'язку із призначенням судово-економічної експертизи.

16.02.2016 року через канцелярію господарського суду від представника КП "Харківські теплові мережі" надійшло клопотання (вх.№5210/16) про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою суду від 23.02.2016 року провадження у справі було поновлено та продовжено строк розгляду справи на 15 днів в порядку ст. 69 ГПК України. Розгляд справи призначено на 03.03.2016 року.

03.03.2016 року та 10.03.2016 у судовому засіданні було оголошено перерву.

10.03.2016 року від представника відповідача до суду надійшли пояснення за вх.№8041, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

14.03.2016 року від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення до позовної заяви за вх.№8240, які були досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

У призначеному 14.03.2016р. судовому засіданні позивач позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача, присутній у судовому засіданні 14.03.2016р., проти позову заперечував з підстав викладених у письмових поясненнях.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

01 грудня 2007 року між позивачем, як енергопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено Договір № 2440 про постачання теплової енергії (далі за текстом - Договір).

За умовами Договору енергопостачальна організація взяла на себе зобов'язання постачати споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (пункт 1.1. Договору).

У відповідності до пункту 3.2.6. Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором.

Розрахунковим періодом є календарний місяць, по результатах якого підписується акт звірки відпуску-отримання теплової енергії та розрахунків за її використання (пункт 6.3. Договору).

Згідно з пунктом 6.4. Договору, споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує енергопостачальній організації попередню оплату вартості необхідного обсягу теплової енергії, що і є заявкою на наступний розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду.

Факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується розпорядженнями Харківського міського голови про початок опалювальних сезонів у м. Харкові № 4579 від 03.10.2011р., № 4630 від 09.10.2012р., № 62/1 від 30.09.2013р., № 15/1 від 20.10.2014р. і про закінчення опалювальних сезонів № 1579 від 06.04.2012р., № 18/1 від 10.04.2013р., № 20/1 від 14.04.2014р., відповідно до яких здійснювалося постачання теплової енергії у житлові будинки територіальної громади м. Харкова.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії по приміщеннях, що розташовані у житлових будинках, які оснащені будинковими приладами обліку, здійснювалося відповідачу на підставі показників приладів обліку пропорційно площі його приміщень. По приміщеннях відповідача, що не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався згідно з нормативним документом Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204 України 244-94.

З матеріалів справи вбачається, що рахунки відповідачем оплачувалися не в повному обсязі, внаслідок чого борг за неналежне виконання договірних зобов'язань відповідача перед позивачем за період з березня 2012 року по жовтень 2014 р. станом на 01.11.2014р. склав 3 474 056,37 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, відповідач порушив вимоги договору та вимоги ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, де зазначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких підстав суд вважає вимогу про стягнення з відповідача 3 474 056, 37грн. суми боргу обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, не спростованою відповідачем та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 141 242,36 грн., 3% річних в розмірі 136 994,67 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 621 240,31 грн.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.2.3 Договору передбачено, що у випадку порушення строків оплати поставленого товару споживач сплачує Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченого в строк товару за кожний день прострочення платежу.

Перевіривши нарахування надані позивачем пені в розмірі 141 242,36 грн., суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем, 3% річних в розмірі 136 994,67 грн., суму інфляційних нарахувань в розмірі 621 240,31 грн. суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За договорами переведення боргу № 21/360191 від 15.03.2012р. та № 360190 від 26.03.2012р. відповідач прийняв на себе обов'язок з оплати позивачу заборгованості за теплову енергію відповідно в сумі 1 614 634,51 грн. та 1 177 549,05 грн.

За умовами п.1 договору переведення боргу № 21/360191 від 15.03.2012р, на умовах статей 520 523 Цивільного кодексу України, КП «Жилкомсервіс» (новий боржник) прийняв на себе обовязок сплатити кредитору (КП «Харківські теплові мережі») заборгованість первісного боржника перед кредитором в сумі 1 614 634,51 грн. на підставі договору №7153 від 01.04.2007р., укладеного між первісним боржником та кредитором.

За умовами п.1 договору переведення боргу № 360190 від 26.03.2012р, на умовах статей 520 523 Цивільного кодексу України, КП «Жилкомсервіс» (новий боржник) прийняв на себе обовязок сплатити кредитору (КП «Харківські теплові мережі») заборгованість первісного боржника перед кредитором в сумі 1 177 549, 05 грн. на підставі договору №7163 від 01.11.2008р., укладеного між первісним боржником та кредитором.

За умовами договору №7163, які викладені у п. 6.4., визначено обовязок споживача за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує Теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку №1 до договору кількості теплової енергії. Остаточний розрахунок здійснюється до 28 числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку та до 18 числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами договору №7153 п. 6.3. визначено, що обовязок споживача за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, сплачує Теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку №1 до договору кількості теплової енергії. Остаточний розрахунок здійснюється до 25 числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку та в термін 5 банківських днів з часу отримання рахунку.

Дослідивши умови договорів №7153 від 01.04.2007р. та №7163 від 01.11.2008р., судом встановлено, що по вказаним договорам, що були підставою для укладання договорів переведення боргу № 21/360191 від 15.03.2012р. та № 360190 від 26.03.2012р., суд встановив, що на час звернення Позивача до суду з позовною заявою у Позивача виникло право вимоги про сплату кредитору заборгованості, встановленої договорами переведення боргу, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

КП «Харківські теплові мережі», відповідно до п.1.1 Статуту задовольняє потреби населення міста Харкова, державних, кооперативних, суспільних, приватних підприємств і організацій у якісній тепловій енергії при найменших витратах, одержання прибутку для розвитку підприємства, забезпечення інтересів його працівників та задоволення їх економічних і соціальних потреб.

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 року № 1186 (із змінами внесеними рішенням від 22.02.2007р. № 188) житловий фонд територіальної громади м. Харкова передано у господарське відання КП «Жилкомсервіс». Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону. Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» в опалювальних сезонах 2011-2012р.р., 2012-2013р.р., 2013-2014р.р. та в жовтні 2014р. на підставі розпоряджень Харківського міського голови здійснювало постачання теплової енергії до обєктів теплопостачання відповідача, що розташовані в житлових будинках територіальної громади м. Харкова і знаходяться у господарському віданні КП «Жилкомсервіс». Системи опалення обєктів теплопостачання відповідача є невідємними частинами системи опалення житлових будинків відповідача, тобто окреме відключення приміщень від централізованої системи опалення не передбачено нормативними документами та є технічно неможливим.

Листами від 18.06.09р. №7260/2/09-01 та від 14.04.10р. №5194/2/09-01 КП «Жилкомсервіс» зверталось до КП «Харківські теплові мережі» з проханням внести зміни та доповнення до договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №2440 від 01.12.07р. Підставою для внесення змін та доповнень у діючий договір № НОМЕР_1 «Жилкомсервіс» визначив передані в господарське відання відповідача під власні потреби нежитлові приміщення. Відповідно до додатку до вказаних листів перелік обєктів складається на 17 аркушах.

Для внесення змін у діючий договір №2440 КП «Харківські теплові мережі», на підставі отриманих та перевірених данних по нежитловим преміщенням, готувало та направляло до КП «Жилкомсервіс» додатки до договору №2440, які були підписані та скріплені печаткою позивача, для подальшого ознайомлення та підписання відповідачем. КП «Харківські теплові мережі» було направлено на адресу відповідача значну кількість пропозицій щодо підписання додатків до договору №2440, зокрема: №36/ТД-2207 від 18.05.09р., №36/ТД-2348 від 22.05.09р., №36/ТД-282 від 22.01.10р., №36/ТД-1798 від 06.04.10р., №36/ТД-2311 від 11.05.10р., №36/ТД-2601 від 21.05.10р., №36/ТД-2600 від 21.05.10р., №36/ТД-3695 від 02.07.10р., №36/ТД-4398 від 06.10.10р., №36-3961 від 19.10.10р., №36-4284 від 10.11.10р., №36/ТД-5205 від 16.11.10р., №36/ТД-5251 від 19.11.10р., №36/ТД-5703 від 16.12.10р., №36/ТД-5744 від 17.12.10р., №36/ТД-78 від 11.01.11р., №36/ТД-159 від 17.01.11р., №36/ТД-190 від 18.01.11р., №36/ТД-1473 від 11.03.11р., №36/ТД-6486 від 08.11.11р., №36/ТД-8012 від 28.12.11р., №36/ТД-1699 від 16.03.12р., №36/ТД-6415 від 05.12.12р.

Вказані листи, які були направлені на адресу відповідача, доводять той факт, що КП «Харківські теплові мережі» виконало свій обовязок щодо підготовки додатків до договору купівлі-продажу теплової енергії №2440 для внесення змін в частині обєктів теплопостачання. Однак, КП «Жилкомсервіс» з невідомих причін, не підписувало додатки до договору, запропоновані КП «Харківські теплові мережі» на підставі листів відповідача.

Між КП «Харківські теплові мережі» та КП «Жилкомсервіс» було укладено додаткову угоду від 28.03.2012р. до договору №2440 від 01.12.07р. на суму боргу 9 165 688,43грн. станом на 01.03.2012р. та було підписано двосторонній акт звірки на суму боргу 9 930 743,02грн.

Відповідно до вказаної додаткової угоди та акту звірки КП «Жилкомсервіс» визнав наявність заборгованості за теплову енергію (як по договору так і по без договірному користуванню). Сума боргу по додатковій угоді в розмірі 9 165 688,43грн., з яких 3 207 990,95грн. це заборгованість за договором №2440, а 5 957 697,47грн. це вартіть безпідставно спожитої теплової енергії.

Визнання відповідачем заборгованості по всім обєктам теплопостачання є підставою вимагати сплату вартості теплової енергії в розмірі та за період, які вказані у позовній заяві. Статтею 193 ГКУ встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Пунктом 1.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вказано, що грошові зобов'язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов'язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України і статтею 174 ГК України.

Тобто, визнання відповідачем заборгованості за попередній період у повному обсязі, (як по договору так і по без договірному користуванню), та часткова оплата визнаного боргу за своєю аналогією породжує обовязок по оплаті теплової енергії, спожитої в нежитлових приміщеннях, які знаходяться у господарському віданні відповідача за період визначений у позовній заяві.

КП «Харківські теплові мережі» направило рекомендованим листом № 36/Т1736 від 04.12.14р. лист-вимогу в порядку ст. 530 ЦК України щодо оплати заборгованості за теплову енергію та надали семиденний термін для оплати боргу в порядку досудового врегулювання спору. На час звернення позивача до суду з відповідною позовною заявою вимоги КП «Харківські теплові мережі» по оплаті безпідставно спожитої теплової енергії відповідачем не виконані.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статей 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Під час розгляду справи до КП «Харківські теплові мережі» з листом від 18.03.15р. №5484/2/07-07 звернулось КП «Жилкомсервіс» з пропозицією укласти договір купівлі-продажу теплової енергії на підставі ч.3 ст.39 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 10.04.2014р. №1197-VII. Додатком до листа є реєстр нежитлових приміщень (обєктів теплопостачання) КП «Жилкомсервіс» на 22 аркушах, підписаний та скріплений печаткою. КП «Харківські теплові мережі» прийняло пропозицію КП «Жилкомсервіс» та уклало договір про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 19.03.15р. № 2440/15. Відповідно до додатку № 4 до договору №2440/15 перелік обєктів теплоспоживання складається з адрес, які входять до переліку обєктів теплопостачання наданих відповідачу.

На підставі статті 58 Господарського процесуального кодексу України вимоги про стягнення заборгованості за теплову енергію за договорами № 2440, 21/360191, 360190, стягненню вартості безпідставно спожитої теплової енергії підлягають обєднанню в одному позові.

Таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 13 826 844,88 грн. ( 3 474 056,37 + 1 614 634,51 + 1 177 549,05 + 6 661 127,61 + 141 242,36 + 621 240,31 + 136 994,67).

Згідно з частиною другою статті 43 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як визначено у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи. Суд обґрунтовує своє рішення лише тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Подані докази не можуть бути відхилені судом з тих мотивів, що вони не передбачені процесуальним законом.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" доведені, законодавчо обґрунтовані, в зв'язку з чим у господарського суду наявні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 1, 12, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (, 61052, м.Харків, вул. Червоножовтнева, 35) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (, 61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11) вартість спожитої теплової енергії за договором №2440 від 01.12.2007р. у розмірі 3 474 056,37 грн., за договором про переведення боргу №21/360191 від 15.03.2012 р. у розмірі 1 614 634,51 грн., за договором про переведення боргу №360190 від 26.03.2012р. у розмірі 1 177 549,05 грн., вартість безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 6 661 127,61 грн. (на р/р №2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823, ) ;

Стягнути з Комунального підприємства "Жилкомсервіс" (, 61052, м.Харків, вул. Червоножовтнева, 35) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі"(, 61037, м. Харків, вул. Доброхотова, 11) інфляційні втрати у сумі 621240,31 грн., 3% річних у сумі 136 994,67 грн., пеню у сумі 141 242,36 грн. та судові витрати у сумі 73 080,00 грн. ( на р/р №13 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823, )

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 21.03.2016 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6