ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 909/865/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Давид Л.Л.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Арсенал Сіті» (надалі ТзОВ «Арсенал Сіті») за №Ж-1/2015 від 24.11.2015р. (вх. № 01-05/5839/15 від 11.12.2015р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р.

у справі № 909/865/15

за позовом: ТзОВ «Арсенал Сіті»

до відповідача: Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» (надалі КП «Івано-Франківськводоекотехпром»)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради;

гр. ОСОБА_2;

гр. ОСОБА_3;

гр. ОСОБА_4;

гр. ОСОБА_5;

гр. ОСОБА_6;

ТзОВ ЖЕД «Експрес-комфорт»;

ПП ЖЕО «Житло-сервіс»;

Івано-Франківської міської ради

про зобовязання припинити дії, що порушують право власності,

за участю:

від позивача: ОСОБА_7 предстаник (довіреність № 65 від 19.10.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_8 представник (довіреність № 7-2-1/111 від 28.01.2015р.);

від третьої особи Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради:

ОСОБА_9 представник (довіреність № 160/01-20/14в від 27.01.2016р.);

від третьої особи Івано-Франківської міської ради: ОСОБА_9 представник (довіреність № 160/01-20/14в від 27.01.2016р.);

від третіх осіб гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3; гр. ОСОБА_4; гр. ОСОБА_5;

гр. ОСОБА_6; ТзОВ ЖЕД «Експрес-комфорт» та ПП ЖЕО «Житло-сервіс»: не зявились,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі №909/865/15 (суддя Калашник В.О.) відмовлено в задоволенні позову ТзОВ "Арсенал Сіті". Судові витрати залишено за позивачем.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що спірні інженерні мережі, споруджені позивачем на виконання договору про співпрацю від 21.11.2007р., є спільною власністю позивача та територіальної громади міста і повинні використовуватись з урахуванням інтересів кожної із сторін договору. КП "Івано-Франківськводоекотехпром" не здійснює управління даними інженерними мережами, а тому не може порушувати прав власності позивача на споруджені обєкти інженерної інфраструктури. Позивач не підтвердив використання відповідачем спірних інженерних споруд у своїй господарській діяльності, а також отримання матеріальних вигод за надані ним послуги. Суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, зазначивши, що судом не встановлено порушення права позивача.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій стверджує, що споруджені ним спірні обєкти інженерної інфраструктури належать йому на праві власності. Вказує, що підставою набуття права власності на вказані обєкти є юридичний факт їх створення та введення в експлуатацію, що підтверджується технічними умовами, дозволом на виконання будівельних робіт та декларацією про готовність обєкта до експлуатації. Зазначає про порушення відповідачем його права власності на спірні обєкти, що підтверджується їх використанням іншими особами без отриманої згоди Товариства, як власника. Звертає увагу на те, що на момент виникнення даного спору остаточний договір про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста не укладено, а отже, невідомий остаточний розмір пайової участі Товариства в розвитку інфраструктури. Також невідомо чи перевищить загальну вартість витрат позивача на спорудження обєктів соціальної інфраструктури остаточний розмір пайової участі. З огляду на це апелянт вважає невірним висновок суду про те, що інженерні мережі належать до спільної власності позивача та територіальної громади. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі №909/865/15, прийняти нове рішення, яким задоволити позов ТзОВ "Арсенал Сіті".

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає доводи скаржника безпідставними та необґрунтованими. Стверджує, що власником технічних мереж, збудованих позивачем, є Івано-Франківська міська рада. Позивач приєднався до інженерних мереж міста, однак відповідач не приєднувався до жодної з інженерних мереж позивача. Приєднання, на які вказує позивач, зроблені відповідними фізичними та юридичними особами, які можуть бути належними відповідачами у даній справі. Вказує, що позивач не довів факту порушення відповідачем будь-яких норм законодавства. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа Івано-Франківська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі №909/865/15 прийняте з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. Звертає увагу на те, що договором про співпрацю від 21.11.2007р. врегульовано правовідносини між Івано-Франківською міською радою та позивачем щодо участі Товариства в розвитку інфраструктури м. Івано-Франківська, при цьому попередній розмір пайового внеску є сплаченим шляхом спорудження позивачем зовнішніх інженерних мереж. Стверджує, що у даному випадку міська рада не зобовязана приймати окремих рішень про прийняття спірних мереж у комунальну власність, адже вони належать їй як сплата попереднього пайового внеску позивачем. Зазначає, що спірні зовнішні мережі є комунальною власністю територіальної громади м. Івано-Франківська, а відтак права позивача жодним чином не порушені. Просить залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, гр. ОСОБА_2,

гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр. ОСОБА_6, ТзОВ ЖЕД «Експрес-комфорт», ПП ЖЕО «Житло-сервіс» не надавали письмових відзивів на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представники відповідача та третіх осіб Івано-Франківської міської ради і Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради заперечили проти вимог і доводів апеляційної скарги, просили залишити без змін рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі № 909/865/15.

Треті особи гр. ОСОБА_2, гр. ОСОБА_3, гр. ОСОБА_4, гр. ОСОБА_5, гр.ОСОБА_6, ТзОВ ЖЕД «Експрес-комфорт», ПП ЖЕО «Житло-сервіс» не забезпечили явки в судове засідання уповноважених представників, про час, дату і місце розгляду апеляційної скарги належно повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень від 03.02.2016р.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі № 909/865/15.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2007р. між Івано-Франківською міською радою (сторона 1) та ТзОВ «Маодот-1» (сторона 2) укладено договір про співпрацю (нова редакція), відповідно до якого сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно здійснити низку заходів з метою освоєння і використання в інтересах територіальної громади міста Івано-Франківська земельної ділянки загальною площею 17,36 га колишнього військового містечка № 13 в межах вулиць ОСОБА_10, ОСОБА_11, О.Сорохтея, Національної гвардії (а.с.18-21, т.1).

Права і обовязки сторін визначені в розділі 2 договору. Так, сторони за цим договором погоджуються, що на сторону-2 покладаються усі функції єдиного замовника проектування та будівництва житлового мікрорайону в межах вул. ОСОБА_10, ОСОБА_11, О.Сорохтея, Національної гвардії (п. 2.1 договору).

Сторона-2 бере на себе зобовязання щодо спорудження та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури в межах житлового мікрорайону згідно з проектно-кошторисною та іншою документацією, що розробляється та затверджується (погоджується) у встановленому порядку, в тому числі відповідно до виданих технічних умов:

за межами мікрорайону, визначеного п.2.1 цього договору, орієнтовно: зовнішньої побутової каналізації діаметром 1000 мм, довжиною 2,3 км; зовнішньої дощової каналізації діаметром 1200 мм, довжиною 1,1 км; зовнішнього водопроводу діаметром 630мм, довжиною 1,1 км; двох резервуарів запасу чистої води обємом по 10000 м3 кожний;

в межами житлового мікрорайону, визначеного п.1.1 цього договору, орієнтовно: зовнішньої мережі водопроводу довжиною 5 км; зовнішньої мережі побутової каналізації довжиною 2,2 км; зовнішньої мережі дощової каналізації довжиною 3,6 км; насосної станції; доріг та проїздів загальною довжиною 10,4 км та площею 6,13 га (п. 2.4.2 договору).

Згідно п.2.4.4 сторона-2 надає для розподілу стороні-1 10% (орієнтовно 16500 м2) житлової площі будівель, в тому числі: 7% житлової площі будівель для забезпечення житлом військовослужбовців та членів їх сімей, що перебувають на квартирному обліку Івано-Франківського гарнізону через узгоджену з Міністерством оборони України процедуру та уповноважену особу (не менше 8000 м2 до початку будівництва); 3 % Івано-Франківській міській раді, виділяючи житло поетапно, пропорційно до введення у експлуатацію.

Сторона-2 бере на себе зобовязання щодо фінансування, будівництва, введення в експлуатацію та передачу в комунальну власність територіальної громади міста Івано-Франківська загальноосвітньої школи на сімсот місць та двох дитячих закладів дошкільного виховання на девяносто місць в кожному, згідно генерального плану забудови мікрорайону, будівництво яких розпочато в 2009 році. По закінченню будівництва та введення в експлуатацію обєктів містобудування, розташованих на території житлового мікрорайону, сторона-2 зобовязується забезпечити належні умови для проживання громадян, благоустрій території (в тому числі будівництво дитячих майданчиків орієнтовною площею 3893 м2 та спортивних майданчиків орієнтовною площею 2470 м2), експлуатацію інженерних мереж шляхом створення структурних підрозділів (окремих юридичних осіб) для виконання вищезазначених функцій та укладення відповідних цивільно-правових угод з відповідними юридичними та фізичними особами (п. 2.4.5-2.4.6 договору).

Відповідно до розділу 4 договір вступає в силу з моменту його затвердження рішенням Івано-Франківської міської ради. Термін дії цього договору складає 6 календарних років, проте в частині виконання зобовязань сторін, договір діє до повного виконання кожною із сторін своїх зобовязань за цим договором.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за невиконання своїх зобовязань сторони несуть відповідальність, встановлену чинним законодавством України.

У відповідності до п.6.2-6.3 договору у випадку невиконання або порушення стороною-2 умов цього договору сторона-1 має право на розірвання цього договору в односторонньому порядку. В усіх інших випадках зміна умов чи дострокове розірвання цього договору в односторонньому порядку не допускається. Будь-які зміни та доповнення до цього договору можуть бути внесені після досягнення відповідної згоди за наслідками проведення двосторонніх консультацій сторін та підлягають затвердженню Івано-Франківською міською радою.

Договір про співпрацю (нова редакція) від 21.11.2007р. підписаний і скріплений печатками його сторін, затверджений рішенням Івано-Франківської міської ради від 21.11.2007р. (а.с.263, т.2).

В матеріалах справи відсутні докази про внесення будь-яких змін чи доповнень до договору від 21.11.2007р. та докази щодо визнання недійсним вказаного договору і рішення Івано-Франківської міської ради від 21.11.2007р.

За твердженням позивача, ТзОВ «Арсенал Сіті» є правонаступником ТзОВ «Маодот 1». Відповідач та треті особи цих обставин не заперечують.

З метою перевірки вказаного факту, суд апеляційної інстанції отримав Спеціальний витяг з ЄДРЮОФОП за № 21762495, відповідно до якого відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є ТзОВ «Арсенал Сіті», відсутні (а.с.289-290,т.2).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору про співпрацю (нова редакція) від 21.11.2007р. ним споруджено зовнішні інженерні мережі поза межами земельної ділянки, належної йому на праві користування згідно договору оренди землі від 10.01.2007р.

На підтвердження цих обставин до позовної заяви додано копії технічних умов № 9 від 12.01.2008р. року на підключення до систем водопроводу та каналізації м. Івано-Франківська та технічних умов № 1 від 12.01.2008р. на підключення до дощової системи каналізації м.Івано-Франківська. Зі змісту цих документів вбачається, що обєктом підключення є: Комплексна забудова житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка; адреса обєкта підключення: м.Івано-Франківськ, вул.Коновальця-Сорохтея; замовник: Міністерство оборони України західне управління капітального будівництва (а.с.22-25, т.1).

Також в матеріалах справи міститься копія Декларації про готовність обєкта до експлуатації з відміткою про її реєстрацію в Управлінні Держархбудінспекції в Івано-Франківській області за № ІФ 65 від 19.02.2015р. (а.с.26-30, т.1).

Як видно з даної Декларації, найменування закінченого будівництвом обєкта: Комплексна забудова житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка № 13 в межах вулиць Національної Гвардії ОСОБА_10 О.Сорохтея в м.Івано-Франківськ (вулиці, інженерні мережі); замовник ТзОВ «АРСЕНАЛ СІТІ»; види виконаних робіт: будівельно-монтажні роботи інженерних мереж; місцезнаходження обєкта: позаплощадкова мережа господарсько-побутової каналізації (вул.Левицького-Д.Дудаїва-Є.Коновальця), позаплощадкова мережа дощової каналізації (вул.Ребета-Є.Коновальця), позаплощадковий водопровід (вул.Ботанічна-Петлюри-О.Сорохтея) житлового мікрорайону в межах вулиць Національної Гвардії-Євгена Коновальця-О.Сорохтея в м.Івано-Франківськ; дата початку будівництва: серпень 2012 р.; дата закінчення будівництва: лютий 2015 р; загальна площа інженерних мереж: 3,685 км.

Підставою звернення до господарського суду з даним позовом слугувало порушення, на думку позивача, його права власності на інженерні мережі, споруджені за договором про співпрацю від 21.11.2007р. між Івано-Франківською міською радою та ТзОВ «Маодот-1», у звязку з чим позивач просив суд зобов'язати відповідача - КП "Івано-Франківськводоекотехпром" припинити дії, що порушують його право власності на спорудженні ним об'єкти, а саме: зупинити використання у власній господарській діяльності споруджених позивачем об'єктів без згоди їх власника. Крім того, в позовній заяві міститься позовна вимога зобовязати відповідача надавати документально підтверджену інформацію щодо споживачів/користувачів підключених до споруджених позивачем обєктів, а також належним чином завірені копії документів, в тому числі технічних умов, погоджень, виданих споживачам/користувачам, договорів, укладених з споживачами/користувачами тощо; надаватити документально підтверджену інформацію щодо розміру оплати, яку отримує відповідач з споживачів/користувачів за надавані послуги, використовуючи споруджені позивачем обєкти.

Позивач вважає, що, виконавши зобовязання за договором про співпрацю, передбачені в п.1.1, 2.3.2, 2.4.2 договору, став співвласником споруджених інженерних мереж, посилаючись на положення ст.328 Цивільного кодексу України. Також позивач вважає, що споруджені інженерні мережі є новоствореним майном, а тому порядок виникнення на них права власності регламентується положеннями ч.1 ст.331 ЦК України.

При винесенні постанови колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 Цивільного кодексу України унормовано, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України).

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду справи суд встановив, що 21.11.2007р. між Івано-Франківською міською радою (Сторона - 1) та ТзОВ «Маодот-1» (Сторона - 2) укладено договір про співпрацю (нова редакція), відповідно до якого сторони зобовязуються шляхом обєднання зусиль спільно здійснити низку заходів з метою освоєння і використання в інтересах територіальної громади міста Івано-Франківська земельної ділянки загальною площею 17,36 га колишнього військового містечка № 13 в межах вулиць ОСОБА_10, ОСОБА_11, О.Сорохтея, Національної гвардії.

На виконання умов договору про співпрацю було споруджено та введено в експлуатацію 3,685 км інженерних мереж, що вбачається з наявної у справі копії Декларації про готовність обєкта до експлуатації № ІФ 65 від 19.02.2015р. (чинної на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції).

Зі змісту договору про співпрацю (нова редакція) від 21.11.2007р. випливає, що даним договором врегульовані правовідносини щодо участі Сторони - 2 (ТзОВ «Маодот-1») у розвитку інфраструктури міста Івано-Франківська.

Так, у відповідності до п. 2.4.2 Товариство взяло на себе зобовязання щодо спорудження та розвитку інженерно-транспортної інфраструктури в межах житлового мікрорайону згідно з проектно-кошторисною та іншою документацією, що розробляється та затверджується (погоджується) у встановленому порядку, в тому числі відповідно до виданих технічних умов:

за межами мікрорайону, визначеного п.2.1 цього договору, орієнтовно: зовнішньої побутової каналізації діаметром 1000 мм, довжиною 2,3 км; зовнішньої дощової каналізації діаметром 1200 мм, довжиною 1,1 км; зовнішнього водопроводу діаметром 630мм, довжиною 1,1 км; двох резервуарів запасу чистої води обємом по 10000 м3 кожний;

в межами житлового мікрорайону, визначеного п.1.1 цього договору, орієнтовно: зовнішньої мережі водопроводу довжиною 5 км; зовнішньої мережі побутової каналізації довжиною 2,2 км; зовнішньої мережі дощової каналізації довжиною 3,6 км; насосної станції; доріг та проїздів загальною довжиною 10,4 км та площею 6,13 га.

Водночас,у договорі про співпрацю (нова редакція) від 21.11.2007р. відсутні будь-які положення стосовно того, що Сторона-2 набуває право власності на споруджені обєкти інженерно-транспортної інфраструктури.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі в розумінні ст.34 ГПК України докази про те, що спірні інженерні мережі належать позивачу на праві власності.

Відповідно до частини 5 статті 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

У разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту (ч.6 ст.30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною 1 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, сплата пайової участі є одним із видів доходів місцевого бюджету, який у відповідності до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", може сплачуватися шляхом перерахування коштів чи шляхом спорудження відповідних мереж.

На момент розгляду судом даного спору між позивачем та структурними підрозділами Івано-Франківської міської ради не укладено договору про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Івано-Франківська.

Як видно з матеріалів даної справи, досі тривають судові спори у справі господарського суду Івано-Франківської області № 909/231/15 за участю позивача та Івано-Франківської міської ради стосовно укладення договору про пайову участь в редакції ТзОВ «Арсенал Сіті» (а.с.131-143, т.1; а.с. 294-303, т.2).

З аналізу наявних у справі копій технічних умов № 9 від 12.01.2008р. року на підключення до систем водопроводу та каналізації м. Івано-Франківська та технічних умов № 1 від 12.01.2008р. на підключення до дощової системи каналізації м.Івано-Франківська суд встановив, що замовником на підключення обєкта - Комплексної забудови житлового мікрорайону на території колишнього військового містечка за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Коновальця-Сорохтея є Міністерство оборони України західне управління капітального будівництва .

З огляду на вищеописані обставини, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що спірні інженерні мережі належать до спільної власності позивача та територіальної громади.

В пункті 12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 17.05.2011р. "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з наступними змінами та доповненнями) розяснено, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Враховуючи те, що позивачем не доведено свого права власності на спірні інженерні мережі, не доведено факту їх використання відповідачем у власній господарській діяльності чи їх обслуговування, колегія суддів констатує відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки права позивача не є порушеними.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд обгрунтовано та підставно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, враховуючи факт відсутності порушеного права позивача.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 10.11.2015р. у справі №909/865/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Давид Л.Л.

ОСОБА_1