ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"10" березня 2016 р.Справа № 924/1992/15

Господарський суд Хмельницької області у складі:

суддя Шпак В.О., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ, Хмельницька область

до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с.Шпичинці, Хмельницького району, Хмельницької області

про стягнення 142 133,18 грн., з них: 7417,36 грн. - пеня, 76253,63 грн. - штраф, 11669,65 грн. - 36% річні, 2058,29 грн. - втрати від інфляції та 44734,25 грн. курсової різниці.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю від 01.11.2015 р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

Суть спору:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ, Хмельницька область звернувся до суду із позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с.Шпичинці, Хмельницького району, Хмельницької області про стягнення 142 133,18 грн., з них: 7417,36 грн. - пеня, 76253,63 грн. - штраф, 11669,65 грн. - 36% річні, 2058,29 грн. - втрати від інфляції та 44734,25 грн. курсової різниці

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем 1 умов договору №09-02/14 ХМ від 02 лютого 2014 року поставки насіння.

Відповідач 1 своїм правом участі в судових засіданнях не скористався, повноважного представника відповідача не направив, однак надіслав відзив на позов в якому зазначає, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 142 133,18 грн., з яких 7417,36 грн. - пеня, 76 253,63 грн. - штраф, 11 669,65 грн. - 36% річних, 2 058,29 грн. - втрати від інфляції, 44 734,25 грн. - курсова різниця, у зв'язку із неналежним виконанням СТОВ „Славутич договору поставки насіння № 9-02/14ХМ від 22.02.2014 року (далі - Договір).

Підпунктом 3.3.2 пункту 3.3 Договору (у редакції відповідно до Додаткової угоди № 1/1 від 22.02.2014 року) визначено, що Постачальник (позивач) визначає у Видатковій накладній вартість Товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни Товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікаціях), на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на дату формування Видаткової накладної.

Згідно з підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 Договору сума у гривнях, яку Покупець (Відповідач 1) повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікаціях) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Відповідно до п. 7.3 Договору за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25 % від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Пунктом 7.5 Договору встановлено, що відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобовязання, Покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

СТОВ „Славутич здійснило оплату позивачу за поставлений Товар, виходячи із його вартості, зазначеної у видаткових накладних на поставку цього Товару у відповідності до підпункту 3.3.2 пункту 3.3

Договору, а заявлена позивачем до стягнення сума 44 734,25 грн. основного боргу є курсовою різницею, нарахованою згідно із підпунктом 3.3.3 пункту 3.3 Договору. Вказана сума курсової різниці покриває втрати позивача від знецінення національної валюти - гривні, чим унеможливлює виникнення у позивача збитків від несвоєчасної сплати відповідачем заборгованості.

Відповідач 1 стверджує, що забезпечується компенсація втрат позивача, пов'язаних з простроченням виконання зобовязання по оплаті, відсотки річні, розмір яких відповідно до п. 7.5 Договору становить 36 %, а сума вказаних відсотків, заявлена до стягнення позивачем - 11 669,65 грн. Виконання у повній мірі своєї компенсаційної функції вказаними відсотками річних підтверджується, зокрема, тією обставиною, що їх розмір у 2,2 рази перевищує максимальну вартість валютних кредитів у банках України у період 2014-2016 роки, яка становила 16.1%, та - у 3,4 рази середню ставку за вказаний період (10,7%) (інформація про вартість кредитів за даними статистичної звітності банків України отримана із сайту Національного банку України

Відповідач 1 зазначає, що виходячи із цієї обставини, встановлений Договором розмір відсотків забезпечує не тільки компенсацію втрат позивача, а й отримання ним прибутку.

У той же час, позивачем заявлена до стягнення сума пені - 7 417,36 грн., та сума штрафу - 76 253,63 грн., разом - 83 670,99 грн. Вказана сума штрафних санкцій у два рази перевищує суму основного боргу з курсової різниці.

Відповідач 1 посилаючись на ст.. 550, 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 233 Господарського кодексу України, зазначає, що виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, компенсації можливих негативних наслідків від прострочення виконання зобовязання великим розміром відсотків річних, невідповідності розміру стягуваних штрафних санкцій (пені, штрафу) таким наслідкам, просить зменшити розмір нарахованих штрафних санкцій на 95%.

Звертає увагу суду, що позивачем заявлено вимоги про стягнення 2058,29 грн. втрат від інфляції, у зв'язку із неналежним виконанням СТОВ „Славутич договору поставки насіння № 9-02/14ХМ від 22.02.2014 року (далі - Договір).

Вважає нарахування позивачем втрат від інфляції незаконним, оскільки сума грошового зобов'язання за Договором визначена у еквіваленті до іноземної валюти (ОСОБА_3).

Враховуючи вищевикладене відповідач 1 просить зменшити розмір штрафних санкцій (пені, штрафу), нарахованих Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО за прострочення виконання зобов'язань сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Славутич, на 95%.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Славутич, Виробничого сільськогосподарського кооперативу „Шпичинці про стягнення 2 058,29 грн. втрат від інфляції.

Відповідач 2 в засідання суду за викликом не зявився, однак у своєму відзиві на позов зазначає, що 01 березня 2014 року між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарським кооперативом „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №9-02/14 ХМ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Славутич (далі Боржник), що виникли з Договору поставки №9-02/14ХМ від 22 лютого 2014 р., а саме здійснити оплату за поставлений товар (насіння) в обсязі та на умовах Договору поставки № 9-02/14ХМ від 22 лютого 2014р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №9-02/14ХМ від « 22»

лютого 2014р. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання.

Договір №9-02/14 ХМ поруки від 01.03.2014 року укладений між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО та ВСК „Шпичинці на момент розгляду справи в суді є дійсним. Усі умови Договору поставки №9-02/14 ХМ від 22.02.2014р. з подальшими змінами та доповненнями, відповідачу 2 відомі.

ВСК „Шпичинці через складний фінансовий стан на сьогоднішній день не спроможне перерахувати ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО грошові кошти в сумі - 142 133,18 грн. (нараховані штрафні санкції, нарахована курсова різниця), які заборгувало СТОВ „Славутич.

Позовні вимоги ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО по справі № 924/1992/15 ВСК „Шпичинці визнає в повному обсязі та не заперечує про солідарне стягнення грошових коштів з СТОВ „Славутич та ВСК „Шпичинці.

Просить розгляд справи проводити без участі представника ВСК „Шпичинці.

Статтею 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу можу бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 передбачено, що місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців).

Підпунктом 3.9.1 Постанови передбачено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне:

22 лютого 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Постачальник) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю „Славутич (Покупець), був укладений договір поставки № 9-02/14 ХМ насіння (Товар).

Відповідно до умов договору позивач зобов'язується поставити насіння, а Покупець зобов'язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим Договором ( п.1.1. Договору ).

Згідно п. 2.1. Договору сторонами встановлено, що найменування, сорт/гібрид, кількість товару, визначаються в специфікаціях, що є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 3.2. Договору сторони визначили, що покупець проводить оплату вартості Товару шляхом перерахування коштів на рахунок Постачальника у банківській установі. Термін та схема оплати кожної партії Товару будуть обговорюватись Сторонами в кожному конкретному випадку окремо, та відображатись у відповідних специфікаціях-додатках, які є додатками до цього договору

Пунктом 3.3 договору сторони встановили, що протягом строку дії договору, грошові зобов'язання Покупця існують і підлягають сплаті у гривнях. Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договору (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_4 АВАЛЬ на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день, який передує фактичній оплаті Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання Специфікації, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент підписання договору.

Датою поставки Товару вважається дата прийняття Покупцем товару за видатковою накладною. (пункт 3.4 договору)

Сторони погодили, що відповідно до п.3.10 . В разі отримання Покупцем від Постачальника акту звірки взаєморозрахунків по даному Договору, Покупець зобов'язаний протягом 3-х календарних днів з дня отримання акту звірки взаєморозрахунків провести таку звірку, підписати акт звірки взаєморозрахунків та екземпляр Постачальника надіслати на його адресу рекомендованим цінним листом. У випадку не одержання Продавцем у десятиденний строк з дня отримання Покупцем акту звірки взаєморозрахунків підписаного акту звірки та/або вмотивованої відмови від його підписання, даний акт звірки буде вважатись погодженим та підписаним в редакції Продавця.

Відповідно до п. 10.1 договір Даний Договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань. У випадку невиконання або неналежного виконання Покупцем вимог даного Договору Постачальник має право в односторонньому порядку розірвати Договір надіславши письмове повідомлення Покупцю.

Договір підписано та скріплено печатками обох сторін.

22 лютого 2014 року між товариство з обмеженою відповідальністю „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО та Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області уклали додаткову угоду до договору поставки №9-02/14ХМ від 22 лютого 2014 року.

В п. 3.3.2. Додаткової Угоди №1/1 (насіння) від 22 .02.2014р. сторони встановили, що Постачальник визначає у Видатковій накладній вартість Товару із розрахунку множення грошового еквівалента ціни Товару в іноземній валюті вказаній в додатках до договору (специфікація), на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на дату формування Видаткової накладної.

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на дату формування Видаткової накладної, менший (нижчий) або рівний курсу, який був встановлений на день підписання Специфікації, в цьому випадку вартість Товару визначається за ціною, яка була встановлена на момент підписання відповідної Специфікації.

Пунктом 3.3.3. передбачено, що Сума у гривнях, яку Покупець повинен сплатити Постачальнику як оплата вартості Товару, визначається шляхом множення грошового еквівалента ціни Товару (її неоплаченої частини) в іноземній валюті, вказаній в додатках до договорі (специфікація) на курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини).

Однак, сторони погоджуються, що ця умова не застосовується, якщо курс продажу іноземної валюти, встановленого Публічним акціонерним товариством „ОСОБА_2 АВАЛЬ на банківський день фактичної оплати Покупцем ціни Товару (її неоплаченої частини), менший (нижчий) або рівний курсу, який був визначений у Видатковій накладній на Товар, який оплачується, в цьому випадку оплата здійснюється за ціною, яка була встановлена на момент формування Видаткової накладної.

Інші умови договору та додатків до нього, не зазначені у даній угоді, залишаються без змін.

Відповідно до ОСОБА_3 до Договору поставки № №09-02/14 ХМ від 22.02.2014 року від 05.04.2014 року сторони погодили курс на день підписання Договору поставки та додатків до нього становив:

Додаток№1 по курсу -14,10 грн./ОСОБА_3 №2 по курсу -16,90 грн./ОСОБА_3;

13 березня 2014 року сторони підписали ОСОБА_3 №1 до Договору № 9-02/14 ХМ від 22 лютого 2014 року, 20.05.2014р. ОСОБА_3 №2 до Договору № 9-02/14 ХМ від 22 лютого 2014 року яким встановили назву товару, кількість, ціну, загальну вартість товару, терміни поставки та календарний графік платежів.

На виконання умов договору СТОВ „Славутич отримало від позивача :

- по Видатковій накладній № 767 від 22 квітня 2014 року через ОСОБА_5 по Довіреності №63 від 15.04.2014 року товар: „Насіння кукурудзи „Грімальді, на загальну суму 201 840,00 грн.;

- по Видатковій накладній № 1616 від 20 травня 2014 року через ОСОБА_5 по Довіреності №73 від 20.05.2014 року товар: „Насіння кукурудзи „Зуфавор на загальну суму 111 540,00 грн.;

По накладній на повернення від 20.08.2014 року було повернуто „Насіння кукурудз „Зуфавор на загальну суму 8 365,50 грн.

На виконання умов договору СТОВ „Славутич отримало від позивача засобів захисту рослин на загальну суму 305 014,50 грн.

Відповідачем здійснено часткову оплату заборгованості, що підтверджується банківськими виписками наданими позивачем: 15.05.14 року на суму 10000,00 грн., 06.06.14 року на суму 15000 грн., 01.08.2014 року на суму 30000,00грн., 22.10.14 року на суму 15000,00 грн., 24.10.14 року на суму 25000,00 грн., 21.11.2014 року на суму 210,014,50 грн.

01 березня 2014 року між ТОВ „Агрохімічна компанія „ВІТАГРО (Кредитор) та Виробничо сільськогосподарський кооператив „Шпичинці (Поручителем) було укладено договір №9-02/14 ХМ поруки, відповідно до умов якого Поручитель зобов'язується відповідати перед Кредитором за виконання всіх зобов'язань сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю „Славутич (далі Боржник), що виникли з Договору поставки №9-02/14ХМ від „22 лютого 2014 р., а саме здійснити оплату за поставлений товар (насіння) в обсязі та на умовах Договору поставки № 9-02/14ХМ від „22 лютого 2014р., а також відшкодувати збитки та сплатити штрафні санкції у випадках, передбачених Договором поставки №9-02/14ХМ від „22 лютого 2014р. Поручитель та Боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором за належне виконання Боржником забезпеченого зобов'язання. У разі порушення зобов'язання Боржником, Кредитор має право, на власний вибір, направити Поручителю письмову вимогу виконати зобов'язання (або певну його частину) або пред'явити до Поручителя позов.

Позивач зазначає, що відповідача станом на момент подання позову існує заборгованість по Договору № 63-04/14ЖТ від 05 квітня 2014 року в розмірі 142133,18 грн.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Пунктом 3 ст.3, ст.627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке ж положення містить і ст. 173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі, боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінського господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як передбачено приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Як передбачено ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки

На час подання позову порука є чинною.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно умов договору поставки №9-02/14ХМ від 22 лютого 2014р., ТОВ "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" було поставлено відповідачу 1 товар, а відповідачем 1 було отримано товар на загальну суму 305014,50 грн., (з врахуванням накладної на повернення від 20.08.2014 року на суму 8365,50 грн.) що підтверджується видатковими накладними та довіреностями, які додані до матеріалів справи.

Статтею 192 Цивільного кодексу України встановлено, що законним платіжним засобом, обовязковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня.

Положеннями ч. 2 ст. 524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. (ч.2 ст. 533 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, судом враховано, що положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Відповідно до ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін; зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках та на умовах, встановлених договором або законом.

Тобто, сторонам надано право визначати зокрема, у договорі, грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що дає можливість учасникам цивільного обороту уникнути впливу інфляційних процесів на суму їхніх грошових зобов'язань.

Згідно п.3.3 договору поставки №9-02/14 ХМ від 22 лютого 2014 року та додаткової угоди №1/1 від 22 лютого 2014 року пункт 3.3.2, 3.3.3 встановлено порядок обчислення суми коштів, яка підлягає сплаті за поставлений товар. При цьому елементом розрахунку є курс іноземної валюти встановленого ПАТ "ОСОБА_2 банк Аваль" щодо її продажу на банківський день, який передує фактичній оплаті покупцем ціни товару (її неоплаченої частини).

Як вбачається з матеріалів справи, за отриманий товар відповідач 1 оплату проводив, але з порушенням термінів платежів, визначених календарними графіками. В результаті чого, відповідачем 1 не оплачено гривневий еквівалент 1626,70 ОСОБА_3, що відповідно по курсу продажу валют, встановленого ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на 28.12.2015р. становить (1626,70 ОСОБА_3 *27,50 грн.) 44734,25 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 44734,25 грн. курсової різниці є правомірною та підлягає задоволенню.

Позивачем нараховано 11669,65 грн. 36% річних та 2058,29 грн. інфляційних.

Згідно п. 7.5. Договору поставки та відповідно до вимог ст..625 Цивільного кодексу України за порушення грошового зобов'язання, Покупець зобов'язується сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та тридцять шість відсотків річних від простроченої (неоплачуваної) суми.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При перерахунку 36% річних, суд прийшов до висновку, що правильним є нарахування річних в розмірі 11669,65 грн. та підлягає стягненню з відповідача.

Щодо заявлених до стягнення інфляційних втрат, судом враховано наступне:

Статтею 625 ЦК України встановлено зобов'язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення за умови, що боржник прострочив виконання грошового зобов'язання.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписами статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті

Згідно з частинами першою, другою статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена норма кореспондується з положеннями частини другої статті 198 ГК України.

Таким чином, вираження у договорі грошових зобов'язань із прив'язкою до еквівалента в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов'язаних із знеціненням валюти боргу, оскільки офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

З врахуванням викладеного, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат на суму 2058,29 грн. інфляційних відмовити.

Окрім того позивачем нараховано 7417,36 грн. пені та 76253,63 грн. штрафу.

Пунктом 7.3. Договору сторони передбачили, що Покупець несе відповідальність за затримку з оплатою Постачальнику за поставлений Товар, сплачуючи штраф в розмірі 25% від суми боргу (його неоплаченої частини) на перший день прострочення платежу, а також сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом неустойки є грошова сума, рухоме і нерухоме майно, а частина 2 - якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Стаття 230 Господарського кодексу України передбачає, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 7.7. Договору поставки строк нарахування штрафних санкцій (неустойки) за цим Договором не обмежується строком, встановленим ч.6 ст. 232 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за прострочення виконання зобов'язань за цим Договором нараховуються до моменту належного виконання відповідного зобов'язання. До вимог про стягнення штрафних санкцій за цим Договором не застосовується строк спеціальної позовної давності, передбачений п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України. Кредитор за зобов'язанням, що порушене, може звернутися до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим Договором в межах строку загальної позовної давності, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України. Сторони дійшли згоди, що за прострочення виконання зобов'язання за даним Договором строк позовної давності припиняється через три роки від дня, коли це зобов'язання повинно було бути виконане.

Судом береться до уваги, що на підставі договірних положень позивачем заявлено до стягнення 7417,36 грн. пені та 76253,63 грн., штрафу.

Проте, при вирішенні питання про стягнення неустойки судом враховується, що згідно з ч.3 ст. 551 Цивільного кодексу України за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, зменшується, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. Аналогічна за змістом і норма ст.233 Господарського кодексу України, відповідно до якої у разі, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може, з урахуванням інтересів боржника, зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Також, згідно з п.3 ч.1 ст.83 Господарського кодексу України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Крім того, відповідно до п.3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оцінивши в сукупності вищезазначені обставини та надані докази, зважаючи на невідповідність розміру стягуваної неустойки наслідкам порушення зобов'язання, враховуючи також розмір 36% річних та курсової різниці, що підлягають стягненню з відповідачів, суд вважає за необхідне клопотання відповідача задоволити частково, зменшити розмір нарахованих сум пені та штрафу на 50%. Тому, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів солідарно 3708,68 грн. пені, 38126,82 грн. штрафу підлягають задоволенню, а у решті сум пені та штрафу відмовити.

Крім того, судом при викладенні резолютивної частини рішення, враховуючи наявність солідарного обовязку відповідачів, також беруться до уваги положення частин 1, 2 ст.18 Закону України „Про виконавче провадження.

Судові витрати (у вигляді стягнення з кожного з відповідачів на користь позивача 2368,89 грн. відшкодування судового збору) згідно зі ст. 49 ГПК України підлягають покладенню на відповідачів у рівних частинах пропорційно правомірно заявленим при поданні позову вимогам. При цьому судом враховується, що, незважаючи на зменшення судом розміру пені та штрафу на 50%, згідно з пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції № 18 від 26.12.2011 року, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідачів без урахування зменшення неустойки.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 83, 84, 85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" м. Волочиськ, Хмельницька область до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич" с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області

до Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" с.Шпичинці, Хмельницького району, Хмельницької області про стягнення 142 133,18 грн., з них: 7417,36 грн. - пеня, 76253,63 грн. - штраф, 11669,65 грн. - 36% річні, 2058,29 грн. - втрати від інфляції та 44734,25 грн. курсової різниці задоволити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", (с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 30828056) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, буд. 7, ідентифікаційний код 37993500) 3708,68 грн. - пені, 38126,82 грн. - штрафу, 11669,65 грн. - 36% річних, та 44734,25 грн. курсової різниці. Обовязок Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області зі сплати 3708,68 грн. - пені, 38126,82 грн. - штрафу, 11669,65 грн. - 36% річних та 44734,25 грн. курсової різниці є солідарним (інший солідарний боржник Виробничий сільськогосподарський кооператив "Шпичинці" (с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 03788721).

Видати наказ.

Стягнути з Виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, буд. 7, ідентифікаційний код 37993500) 3708,68 грн. - пені, 38126,82 грн. - штрафу, 11669,65 грн. - 36% річних та 44734,25 грн. курсової різниці. Обовязок виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" зі сплати 3708,68 грн. - пені, 38126,82 грн. - штрафу, 11669,65 грн. - 36% річних та 44734,25 грн. курсової різниці є солідарним (інший солідарний боржник Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Славутич", (с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 30828056).

Видати наказ.

В частині стягнення 3708,68 грн.- пені, 38126,82 грн.- штрафу та 2058,29 грн. - втрат від інфляції відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Славутич", (с.Великі Вікнини, Збаразького району, Тернопільської області, ідентифікаційний код 30828056) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, буд. 7, ідентифікаційний код 37993500) 818,94 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з виробничого сільськогосподарського кооперативу "Шпичинці" (с. Шпичинці Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 03788721) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Агрохімічна компанія "ВІТАГРО" (м. Волочиськ Хмельницької області, вул. Котовського, буд. 7, ідентифікаційний код 37993500) 818,94 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Повний текст рішення складено 15.03.2016р.

Суддя В.О. Шпак

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи,

2 - відповідачу (47320, Тернопільська область, Збаразький район, с. Великі Вікнини); рекомендованим

3 - відповідачу (31322, Хмельницький район, с. Шпичинці). рекомендованим