Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "09" березня 2016 р. Справа № 906/25/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Прядко О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Ляхов О.В.- довіреність № 4835-К-Н-О від 03.12.2015;

від відповідача: не прибув;

від третіх осіб: не прибули

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Дніпропетровськ)

до товариства з обмеженою відповідальністю "Барбара Трамп" (м.Житомир)

За участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_2 (Житомирська область, Житомирський район, с. Довжик)

2) ОСОБА_3 ( Житомирська область, Житомирський район, с. Тетерівка)

3) публічного акціонерного товариства "Західінкомбанк" (м. Луцьк)

про звернення стягнення на предмет іпотеки

Позивач подав до суду позов, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-171-07 від 15.07.2007 в розмірі 831787,16 грн, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-177-07 від 19.07.2007 в розмірі 252905,98 грн, звернути стягнення на: майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 1458,00 кв.м, що складається з виробничих будівель: виробничий комплекс літера "Б" площею 237,40 кв.м, виробничого комплексу літера "В" площею 822,30 кв.м, гаражі літера "Г" площею 103,20 кв.м, склад літера "Д" площею 130,30 кв.м, прохідна літера "Ж" площею 41,90 кв.м, СТО "3,3-1" площею 122,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 29, шляхом надання права ПАТ КБ "ПриватБанк" на його продаж з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 1894671,00 грн.

09.03.2016 позивачем до суду було подано заяву від 19.02.2016 з додатками, відповідно до якої останній зменшує розмір заявлених позовних вимог та просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-171-07 від 15.07.2007 в розмірі 776057,61 грн, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-177-07 від 19.07.2007 в розмірі 245135,08 грн, звернути стягнення на: майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 1458,00 кв.м, що складається з виробничих будівель: виробничий комплекс літера "Б" площею 237,40 кв.м, виробничого комплексу літера "В" площею 822,30 кв.м, гаражі літера "Г" площею 103,20 кв.м, склад літера "Д" площею 130,30 кв.м, прохідна літера "Ж" площею 41,90 кв.м, СТО "3,3-1" площею 122,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 29, шляхом надання права ПАТ КБ "ПриватБанк" на його продаж з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 1994600,00 грн (а. с. 171 - 201).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.02.2016.

Як вбачається з вище вказаної заяви від 19.02.2016, позивач зменшує вимоги в частині розміру заборгованості, що нарахована по кредитним договорам, збільшує початкову ціну продажу предмету іпотеки, таким чином викладає п. 1 прохальної частини позовної заяви в новій редакції.

Приписами ч. 4 ст. 22 ГПК України передбачено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Господарський суд не приймає зменшення позовних вимог, якщо ці дії суперечать чинному законодавству або порушують чиї-небуть права та законні інтереси.

Розглянувши заяву позивача від 19.02.2016, суд розцінює її як заяву про зменшення позовних вимог і приймає до розгляду разом з первісно заявленими позовними вимогами.

Представники відповідача та третьої особи (ОСОБА_2) в судове засідання не прибули. До початку розгляду справи на адресу суду повернулися "за закінченням терміну зберігання" копії ухвал господарського суду Житомирської області від 09.02.2016, направлені відповідачу та третій особі за відомими суду адресами їх місця знаходження (а. с. 160 - 167).

Представники інших третіх осіб (ОСОБА_3 та ПАТ "Західінкомбанк") в судове засідання також не прибули про причини неявки суд не повідомили, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися вчасно та належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення поштових відправлень (а. с. 157, 159).

Відповідно до надісланих на адресу господарського суду відзивів на позовну заяву (а. с. 48 - 50, 168, 169), відповідач та треті особи заборгованість по кредитним договорам у заявленій до стягнення сумі визнають у повному обсязі, щодо встановлення початкової ціни продажу предмету іпотеки в розмірі 1994600,00 грн не заперечують.

Суд оглянув матеріали справи № 11/5007/1162/12, які було витребувано з архіву господарського суду Житомирської області.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням від 14.03.2013 господарський суд Житомирської області у справі № 11/5007/1162/12, з урахуванням ухвали від 21.08.2013, в рахунок погашення заборгованості за кредитними договором № МК-171-07 від 15.06.2007 в розмірі 728181,35 грн (станом на 20.09.2012), в тому числі: по простроченому кредиту - 291119,39 грн, по простроченим відсоткам та нарахованим відсоткам по простроченому кредиту - 303751,11 грн, по пені - 133310,85 грн та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-177-07 від 19.06.2007 в розмірі 146018,18 грн (станом 14.05.2012 року), в тому числі: 112810,33 грн сума основного кредиту, 27799,72 грн - сума несплачених відсотків за користування кредитом, 5408,13 грн - пеня, звернув стягнення на підставі договорів іпотеки б/н від 16.06.2007 та 19.06.2007 на майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 1458,00 кв.м, що складається з виробничих будівель: виробничий комплекс літера «Б» площею 237,40 кв.м, виробничий комплекс літера «В» площею 822,30 кв.м, гаражі літ. «Г» площ. 103,20 кв.м, склад «Д» площею 130,30 кв.м, прохідна літ. «Ж» площ. 41,90 кв.м, СТО «3,3-1» площею 122,90 кв.м, який розташований за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 29, шляхом надання права ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на його продаж з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 1894 671,00 грн.

Вказане рішення суду залишено без змін згідно з постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.07.2013 та постановою Вищого господарського суду України від 24.10.2013 у справі № 11/5007/1162/12.

У постановах апеляційної та касаційної інстанцій зазначено, серед іншого, що здійснюючи судовий розгляд справи судами були встановлені такі обставини:

- на виконання умов кредитного договору № МК 171-07 від 15.06.2007 банк перерахував на рахунок ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 500000,00 грн, однак, ОСОБА_2 свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором у строки встановлені графіком погашення кредиту і процентів (додаток №1 від 15.06.2007 до кредитного договору № МК 171-07 від 15.06.2007), належним чином не виконала.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість ОСОБА_2 по кредитному договору № МК 171-07 від 15.06.2007, станом на 20.09.2012 становить 728181,35 грн, з яких: 291119,39 грн по простроченому кредиту, 303751,11 грн по простроченим відсоткам та нарахованим відсоткам по простроченому кредиту, 303751,11 грн по пені;

- на виконання умов кредитного договору № МК 177-07 від 19.06.2007 банк перерахував на рахунок ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 500000,00 грн, однак, ОСОБА_3 своїх зобов'язань по сплаті кредиту не виконав. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 02.08.2012 встановлено, що станом на 14.05.2012 заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором становить 146018,18 грн, з яких: 112 810,33 грн сума основного кредиту, 27799,72 грн сума несплачених відсотків за користування кредитом, 5408,13 грн пеня;

- предметом розгляду у даній справі є позовні вимоги про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № МК - 171-07 від 15.06.2007, укладеним між позивачем та ОСОБА_2, та кредитним договором № МК - 177-07 від 19.06.2007, укладеним між позивачем та ОСОБА_3, шляхом звернення стягнення на заставлене майно;

- згідно долучених до справи копій договорів іпотеки, відповідач (іпотекодавець) передав в іпотеку позивачу (іпотекодержатель) майно за рахунок якого позивач просить задовольнити його позовні вимоги, оскільки відповідно до зазначених договорів іпотеки їх предметом є забезпечення виконання зобов'язань позичальників (третіх осіб), які випливають з кредитних договорів № МК - 171-07 та № МК - 177-07;

- предметом іпотеки в кожному з них є одне й те ж саме майно;

- згідно зі звітом № В- 6749, предметом якого є незалежна оцінка майна, яке було предметом договорів іпотеки, вартість об'єкта оцінки (вартість майна), з урахуванням ПДВ, складає 1894671,00 грн.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина 3 статті 35 ГПК України).

Таким чином, господарський суд у справі № 11/5007/1162/12 встановив факт прострочення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 виконання зобов'язань, визначених умовами кредитних договорів № МК - 171-07 від 15.06.2007 та № МК - 177-07 від 19.06.2007, який не підлягає доказуванню при наступному розгляді вимог банку щодо стягнення з боржників простроченого боргу.

Як на підставу позову у даній справі позивач посилається на те, що банк не зміг реалізувати майно боржника за визначеною згідно з рішенням суду початковою вартістю предмету іпотеки, у зв'язку з відсутністю пропозицій щодо його придбання. Оскільки рішенням господарського суду було звернуто стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № МК - 171-07 від 15.06.2007 та № МК - 177-07 від 19.06.2007, проте з часу винесення рішення заборгованість позичальників тільки збільшилась, банк просить звернути стягнення на майно боржника додатково на суму:

- по кредитному договору № МК - 171-07 від 15.06.2007, позичальником якого є ОСОБА_2 - 776057,61 грн, нарахованих за період з 21.09.2012 по 17.10.2015 включно, які складаються з 362928,83 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 394982,34 грн заборгованості по пені та 18146,44 грн 5% штрафу;

- по кредитному договору № МК - 177-07 від 19.06.2007, позичальником якого є ОСОБА_3 - 245135,08 грн, нарахованих за період з 15.05.2012 по 24.11.2015 включно, які складаються з 113363,52 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 126103,39 грн заборгованості по пені та 5668,18 грн 5% штрафу.

Слід зазначити, що за змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Приписами ст. 193 ГК України унормовано, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Отже, оскільки позичальники допустили неналежне виконання своїх грошових зобов'язань за період після дати визначеної рішенням суду (для ОСОБА_2 після 20.09.2012, для ОСОБА_3 після 15.05.2012), та до кінцевого дати, в межах визначеного позивачем у позовній заяві періоду, що неохоплений судовим рішенням, банк звернувся до господарського суду з позовною заявою про стягнення донарахованих відсотків за користування кредитами, пені та штрафу, що є його правом та узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-249цс15.

З розрахунків позивача вбачається, що ним донараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитом та заборгованість по пені згідно кредитного договору № МК - 171-07 від 15.06.2007 з 21.09.2012 по 17.10.2015 включно (а. с. 214 - 223), згідно кредитного договору № МК - 177-07 від 19.06.2007 з 15.05.2012 по 24.11.2015 включно (а. с. 235 - 244).

Нарахування відсотків та пені було здійснено позивачем у відповідності до умов укладених банком з позичальниками кредитних договорів, згідно з якими передбачено, що при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених пунктами 1.3, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.11 даного договору, позичальник виплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі: 40 % річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 4.3).

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених пунктом 4.3 даного договору, здійснюється 20 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору (п. 4.4 договору).

Нарахування відсотків (у тому числі передбачених п. 4.4) по кредиту здійснюється на дату сплати відсотків, згідно графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємним додатком до даного договору. При цьому відсотки розраховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, виходячи із кількості днів у році - 360 днів. День сплати в часовий інтервал розрахунку відсотків не включається (пункт 4.10 кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1 договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до кредитного договору), а також пунктах 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди (Додаток 1 до кредитного договору), а також пунктах 1.3, 2.2.3, 2.3.3 даного договору, винагороди передбаченої пунктами 4.5, 4.6 позичальник сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню у розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату нарахування.

Нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов'язань, передбачених пунктами 6.1, 6.2, 6.3 здійснюється протягом 3 (трьох) років від дня, коли це зобов'язання повинне було бути виконане позичальником (п. 6.4).

Перевіривши проведені банком нарахування заборгованості по відсоткам за користування кредитом та пені, господарський суд встановив, що період їх нарахування визначено правильно, звідси суми обґрунтовані та вірні.

Окрім іншого, у зв'язку з порушенням позичальниками кредитних зобов'язань, передбачених кредитними договорами № МК - 171-07 від 15.06.2007 та № МК - 177-07 від 19.06.2007, позивач нарахував до стягнення з відповідача 5 % штрафу.

Право банку на нарахування 5% від суми позову по кожному позичальнику окремо, визначене п. 6.6 кредитних договорів, за яким при порушенні позичальником будь-якого з грошових зобов'язань, передбачених договорами, більше ніж на 120 днів, у зв'язку з чим банк буде змушений звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Приписами ст. 546 ЦК України унормовано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

З аналізу норм глави 26 ГК України вбачається, що право вимагати сплати штрафних санкцій належить будь-якому учаснику господарських правовідносин, чиї права порушені невиконанням або неналежним виконанням господарського зобов'язання. Розмір штрафних санкцій за порушення зобов'язання, у випадках, коли він не передбачений законом, сторони самостійно можуть передбачити в договорі.

Згідно з розрахунком позивача, сума штрафу, нарахована ним у відповідності до п. 6.6 кредитного договору № МК - 171-07 від 15.06.2007, становить 18146,44 грн (362928,83 х 5), а договору № МК - 177-07 від 19.06.2007 - 5668,17 грн (113363,52 х 5).

Перевіривши розрахунок штрафів, суд вважає вимогу про їх стягнення у заявленій сумі обґрунтованою та такою, що відповідає умовам договору і вимогам чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Враховуючи вище викладене, суд вважає правомірно нарахованою суму заборгованості позичальника (ОСОБА_2) відповідно до кредитного договору № МК - 171-07 від 15.06.2007 у сумі 776057,61 грн, з яких: 362928,83 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 394982,34 грн заборгованості по пені за період з 21.09.2012 по 17.10.2015 включно, а також 18146,44 грн 5% штрафу; та позичальника (ОСОБА_3.) по кредитному договору № МК - 177-07 від 19.06.2007 у сумі 245135,08 грн, з яких: 113363,52 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 126103,39 грн заборгованості по пені за період з 15.05.2012 по 24.11.2015 включно, а також 5668,17 грн 5% штрафу.

Приписами ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 1.1 договорів іпотек від 16.06.2007 та 19.06.2007 сторони передбачили, що іпотекодержатель має право у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця (ч. 5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ).

Вищевказані положення Закону України "Про іпотеку" не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону, та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В матеріалах справи міститься звіт про незалежну оцінку нерухомого майна (майнового комплексу виробничих будівель), розташованих за адресою: Житомирська обл., м. Житомир, вул. Слобідська, 29, та які є предметом договорів іпотек, складений приватним підприємством "Центр незалежної оцінки так експертизи" (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності № 16345/14, виданий ФДМУ 22.04.2014) (а. с. 73 - 92).

Відповідно до проведеної оцінки було зроблено висновок про вартість майна, яка станом на 02.02.2016 становить 1994600,00 грн без ПДВ (а. с. 72).

Враховуючи вище викладене, положення пунктів 18.8, 24 та 29 договорів іпотек щодо встановлення права іпотекодержателя на продаж предмету іпотеки у порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", господарський суд дійшов висновку, що позивач набув право звернення стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог за кредитними договорами з вартості переданого в іпотеку майна шляхом продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем від свого імені з початковою ціною продажу предмета іпотеки у сумі 1994600,00 грн без ПДВ.

За змістом статті 33 ГПК України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Слід зазначити, що відповідач доказів погашення боргу не надав, заборгованість визнав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги заявлені відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та є такими, що підлягають задоволенню шляхом звернення стягнення на заставлене майно відповідача, а саме: майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 1458,00 кв.м, що складається з виробничих будівель: виробничий комплекс літера "Б" площею 237,40 кв.м, виробничого комплексу літера "В" площею 822,30 кв.м, гаражі літера "Г" площею 103,20 кв.м, склад літера "Д" площею 130,30 кв.м, прохідна літера "Ж" площею 41,90 кв.м, СТО "3,3-1" площею 122,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 29, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-171-07 від 15.07.2007 в розмірі 776057,61 грн, та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-177-07 від 19.07.2007 в розмірі 245135,08 грн.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 35, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-171-07 від 15.07.2007 в розмірі 776057,61 грн (362928,83 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 394982,34 грн заборгованість по пені за період з 21.09.2012 по 17.10.2015 включно, 18146,44 грн 5% штрафу), та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № МК-177-07 від 19.07.2007 в розмірі 245135,08 грн (113363,52 грн заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 126103,39 грн заборгованість по пені за період з 15.05.2012 по 24.11.2015 включно, 5668,17 грн 5% штрафу), звернути стягнення на: майновий комплекс виробничих будівель загальною площею 1458,00 кв.м, що складається з виробничих будівель: виробничий комплекс літера "Б" площею 237,40 кв.м, виробничого комплексу літера "В" площею 822,30 кв.м, гаражі літера "Г" площею 103,20 кв.м, склад літера "Д" площею 130,30 кв.м, прохідна літера "Ж" площею 41,90 кв.м, СТО "3,3-1" площею 122,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Житомир, вул. Слобідська, 29, шляхом надання права ПАТ КБ "ПриватБанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на його продаж з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу за початковою ціною 1994600,00 грн без ПДВ.

3. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Барбара Трамп" (10019, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Слобідська, 29, ) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) 15317,89 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 14.03.16

Суддя Прядко О.В.

Віддрукувати:

1- у справу;

2- позивачу;

3- відповідачу (рек. з пов.)

4-6 третім особам:- ОСОБА_2 (АДРЕСА_1)- рек. з пов.

- ОСОБА_3 (12420, АДРЕСА_2)- рек. з пов.

- Публічному акціонерному товариству "Західінкомбанк" (43005, м. Луцьк, пр. Перемоги, 15)-рек. з пов.