КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа№ 910/18222/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Чорногуза М.Г.

суддів: Рудченка С.Г.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання: Михайленко С.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Коваленко І.Д. довіреність № б/н від 25.05.15

Берестейський О.О. довіреність № б/н від 25.05.15

Новак В.В. - голова правління

від відповідача 1: Шумінська Ю.Ю. довіреність № 001-4599 від 24.12.15

від відповідача 2: Случак О.О. довіреність № б/н від 23.04.13

від відповідача 3: не з'явився

від відповідача 4: Безпалий Д.В. довіреність № 35/5778 від 14.07.15

розглянувши матеріали апеляційної скарги Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2"

на рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року

у справі № 910/18222/15 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2"

до 1) Київської міської державної адміністрації

2) Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю

3) Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна

4) Державного підприємства "Антонов"

про визнання відсутності права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності,-

ВСТАНОВИВ:

Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання відсутності права власності та визнання недійсним свідоцтва про право колективної власності (а.с.9-11).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі № 910/18222/15 у задоволенні позову відмовлено повністю (т.І, а.с.154-164).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" звернулось до суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва у справі №910/18222/15 від 30 вересня 2015 року, у якій просило апеляційну скаргу задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі № 910/18222/15 скасувати та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю (т.І, а.с.176-180).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2016 року задоволено самовідвід колегії судді у складі головуючого судді Чорної Л.В., суддів Кропивної Л.В., Смірнової Л.Г. від розгляду справи №910/18222/15 (т.ІІ, а.с.101-103).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2016 року, справу №910/18222/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Жук Г.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2016 року апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 прийнято до провадження колегією Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Чорногуз М.Г., суддів - Рудченка С.Г., Жук Г.А., справу призначено до розгляду на 15 березня 2016 року.

16 грудня 2015 року головою правління позивача було подано клопотання про витребування з Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна копії матеріалів реєстраційної справи по будинку по вул. Петра Чаадаєва, 2-А в м. Києві; інформацію про загальний розмір площі житлових приміщень, які зареєстровані за фізичними та юридичними особами у будинку №2-А по вул. Чаадаєва у м. Києві; інформацію про те, які саме приміщення в будинку №2-Б по вул. Чаадаєва у м. Києві зареєстровані на праві власності за фірмою "Т.М.М." - товариством з обмеженою відповідальністю, з зазначенням площі таких приміщень; інформацію про те, на підставі якого правовстановлюючого документа була здійснена реєстрацію права власності на приміщення в будинку №2-А по вул. Чаадаєва у м. Києві, з значенням дати видачі або укладення документа, його серії, номеру.

18 січня 2016 року головою правління позивача було подано клопотання про витребування у відповідача-2, документи, передбачені Тимчасовим порядком видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна.

За результатами розгляду у судовому засіданні 15 березня 2016 року вказаних клопотань суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Господарського процесуального кодексу України сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів.

У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, що перешкоджають його наданню; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; 4) обставини, які може підтвердити цей доказ.

Отже, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування неможливості подати суду дані документи самостійно, та при цьому в порушення вимог ст. 38 ГПК України не наведено, які саме обставини можуть підтвердити зазначені докази, при цьому всі посилання позивача по суті є припущеннями, а не фактами, які потребують підтвердження шляхом витребування документів, тому колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаних клопотань.

Представники Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" в судовому засідання 15 березня 2016 року надали суду пояснення, в яких просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 та прийняти нове рішення яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю в судовому засідання 15 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 без змін.

Представник Державного підприємства "Антонов" в судовому засідання 15 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 без змін.

Представник Київської міської державної адміністрації в судовому засідання 15 березня 2016 року надав суду пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 без змін.

Комунальне підприємство Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна явку свого представника в судове засідання 15 березня 2016 року не забезпечило, про час і місце розгляду справи повідомлене належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення 970 (т.ІІ, а.с. 106).

Враховуючи ту обставину, що ухвалою про прийняття апеляційної скарги до провадження учасників процесу було попереджено, що у разі неявки у судове засідання їх представників, справа буде розглянута за наявними матеріалами, а неявка представника відповідача-3 не перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача-3.

Згідно з частиною першою статті 99 ГПК в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених розділом XII ГПК.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

27 липня 2009 року було створене об'єднання співвласників багатоквартирних будинків "Чаадаєва-2", яке зареєстровано Святошинською у м. Києві державною районною адміністрацією в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А 01 №250521 (т.І, а.с. 13).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання співвласників багатоквартирного будинку - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

01 листопада 2012 року за актом № 1 приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс, з балансу фірми "Т.М.М." - товариства з обмеженою відповідальністю на баланс ОСББ "Чаадаєва-2" було передано 18-ти поверховий житловий будинок з вбудовано-прибудинковими приміщеннями №2-А по вул. Петра Чаадаєва в м. Києві (т. І, а.с.16-17).

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначив, що право власності відповідача-2 на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6 581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А, на підставі Свідоцтва про право колективної власності серії ЖБ№ 1 від 17.06.1997, набуте ним незаконно з порушенням діючого законодавства, у зв'язку з чим просив суд визнати відсутність у відповідача-2 права власності на будинок, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А та визнати недійсним Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право колективної власності, видане Ленінградською районною державною адміністрацією в м. Києві.

Рішенням Київської міської ради народних депутатів № 960 від 31.10.1989 р. "Про відведення земельних ділянок підприємствам, установам і організаціям для будівництва об'єктів" вирішено прийняти пропозиції головного управління архітектури і містобудування виконкому міськради, погоджені з райвиконкомами, про відведення земельних ділянок підприємствам, установам і організаціям для будівництва об'єктів згідно з додатками 1-7 (т.І, а.с. 21).

Відповідно до Додатку 3 до Рішення Київської міської ради народних депутатів № 960 від 31.10.1989 (перелік підприємств, установ і організацій, яким відводяться земельні ділянки у Ленінградському районі), Київському механічному заводу відводиться земельна ділянка, площею близько 1,3 га, по вул. Чаадаєва 2а, для будівництва монолітного жилого будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями магазину по обслуговуванню ветеранів ВВВ із столом замовлень і пунктом приймання склотари (т.І, а.с. 22).

Актом приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об'єкта, будинку, споруди, зареєстрованим Управлінням держархбудконтролю Головкиївархітектури Київської міської державної адміністрації 03.01.1997 р. за № 230, керуючись положенням про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у м. Києві, на підставі висновків органів державного контролю і нагляду про надання дозволу на експлуатацію об'єкта, відповідно до умов договору підряду (контракту) на будівництво, закінчений будівництвом і підготовлений до експлуатації 18-ти поверховий житловий будинок по вул. Чаадаєва, 2а, без прибудованих приміщень, прийнято в експлуатацію (т.І, а.с. 19-20).

У вказаному акті зазначено, що замовником будівництва є Державне підприємство "Антонов", генпідрядником є Фірма "Т.М.М." - Товариство з обмеженою відповідальністю.

Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі Тимчасового порядку видачі свідоцтва про право власності (далі- Тимчасовий порядок), угоди про сумісну діяльність від 21.10.1994 р., додаткової угоди від 08.07.1996 р., акту передачі від 10.04.1997 р., листа АНТК "Антонов" від 23.04.1997 р. № 53/2179, видано Фірмі "Т.М.М." - Товариству з обмеженою відповідальністю Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 р. про право власності на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А (зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Києва Київської міською радою народних депутатів України 18.06.1997 р., записано в реєстрову книгу за № 9145) (т.І, а.с. 23).

Відповідно до Тимчасового порядку видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації №1563 від 02.10.1996 р. (чинного на момент видачі свідоцтва) функції структурних підрозділів місцевих органів державної виконавчої влади при видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна покладалися на: Головне управління житлового господарства та майна міста, районні у м. Києві державні адміністрації та Головне управління житлового забезпечення міста Києва.

Відповідно до п.5.1 Тимчасового порядку, районні у м. Києві державні адміністрації: здійснюють оформлення права власності та видають свідоцтва про право власності: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані жилі будинки та домоволодіння; членам дачних та гаражних кооперативів, товариств або об'єднань, які повністю внесли пайові внески.

Пунктом 10.8 Тимчасового порядку передбачено, що для оформлення свідоцтва про право власності на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані жилі будинки та домоволодіння фізичними та юридичними особами необхідно подати такі документи:

- належно оформлені міським бюро технічної інвентаризації не раніш, ніж 3 роки тому, технічний паспорт та поповерхові плани будинку;

- документи, які підтверджують право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт;

- рішення органу державної виконавчої влади про надання дозволу на будівництво, реконструкцію або перебудову об'єкту;

- акт державної комісії про прийняття об'єкту в експлуатацію.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31.08.2001р. №1820, у разі оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна, який уже був зареєстрований в БТІ на підставі попереднього правовстановлюючого документа, оригінал попереднього правовстановлюючого документу вилучається органом, який оформлює право власності, і зберігається у справах цього органу.

Позивач посилався на те, що державну реєстрацію відповідача-2 було проведено з порушенням законодавства України, проте ним не надано суду належних доказів на підтвердження вказаних обставин або доказів визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію відповідача-2. При цьому, посилання позивача на відсутність відповідача-2 на обліку у Святошинський ДПІГУДФС у м. Києві, в той час як відповідач-2 взятий на облік до ДПІ у Шевченківському районі ГУДФС у м. Києві не свідчить про те, що державна реєстрація відповідача-2 була проведена з порушенням норм законодавства. Будь-яких інших доказів допущення порушень при реєстрації Фірми "Т.М.М." - ТОВ судам надано не було.

Доводи позивача про те, що АНТК ім. Антонова був замовником будівництва об'єкту - будинку, загальною площею 6581 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А, та саме йому рішенням виконкому Київської міської ради № 960 від 31.10.1989 виділено земельну ділянку для будівництва вказаного об'єкту, а відповідач-2 був генеральним підрядником будівництва, не спростовують факту законності видачі Свідоцтва серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок, виданого Фірмі "Т.М.М." - Товариству з обмеженою відповідальністю як генеральному підряднику будівництва.

Відсутність у відповідача-2, права власності чи права користування земельною ділянкою за адресою: м. Київ, вул. П. Чаадаєва, буд. 2А та м. Київ станом на 31.12.2012 р. та факт відсутності рішення щодо відведення земельної ділянки для обслуговування зазначеного будинку та реєстрації документів, що посвідчують право власності чи користування вказаними земельними ділянками на які посилався позивач так само не є підставою для визнання недійсним Свідоцтва ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок.

Не є підставою для визнання недійсним Свідоцтва про право власності і зауваження позивача щодо незаповнених відомостей у свідоцтві щодо ідентифікаційного коду об'єкту та ідентифікаційного коду юридичної особи, якій воно видане, оскільки така формальна відсутність вказаних відомостей у свідоцтві про право власності не спростовує факту самого права власності на об'єкт нерухомості та не може свідчити про недійсність Свідоцтва серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 про право власності на житловий будинок (лише з формальних підстав).

Поряд з цим, дійсність вказаного свідоцтва вже була предметом розгляду Святошинського районного суду міста Києва, який рішенням від 13.02.2013 р. у справі № 2608/7932/12 відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ТОВ "Т.М.М." про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок серії ЖБ № 1 від 17.06.1997 р. з підстав недоведеності наявності порушеного права позивача та невірного обрання ним способу захисту (т.І, а.с. 69-71), вказане рішення залишене без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 20.03.2013 р. у справі № 22-ц/796/4994/2013 (т.ІІ, а.с. 72-74).

Відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже позивач не навів та не довів суду належними та допустимими доказами отримання відповідачем-2 свідоцтва про право колективної власності серії ЖБ №1 від 17.06.1997 р., а також набуття права власності на спірний будинок з порушенням законодавства, за таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Посилаючись на те, що площа, право власності на яку підтверджується оспорюваним свідоцтвом становить житлову площу та перебуває у власності мешканців будинку, позивач стверджував, що за відповідачем-2 не може бути закріплене право власності на цю площу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" об'єднання зобов'язане припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласниками.

Однак, позивачем не надано належних доказів того, що мешканці будинку уповноважили ОСББ "Чаадаєва-2" захищати їх права, які стосуються саме права власності на житлові площі, які ці мешканців набули у власність і які не перебувають у спільній власності співвласників будинку.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 10 ст. 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" (у редакції від 14.05.2015) майно об'єднання утворюється з: майна, переданого йому співвласниками у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом. Майно, придбане об'єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. При цьому «власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку»

В матеріалах справи відсутні документальні докази, що позивач є власником будинку по вул. Петра Чаадаєва №2-А, і право власності за ним зареєстроване у встановленому законом порядку»

Позивач фактично є балансоутримувачем 18-ти поверховий житлового будинку по вул. Петра Чаадаєва №2-А, що підтверджується актом № 1 приймання-передачі житлового комплексу з балансу на баланс від 01.11.2012 р., що дає право позивачу забезпечувати управління цим майном і нести відповідальність за його експлуатацію.

При цьому позивачем не обґрунтовано порушення його прав щодо утримання та використання спільного майна, оскільки, як встановлено з пояснень представників і позивача, і відповідача-2, спір стосується саме площ, які у власності членів ОСББ не перебувають.

Позивачем, в контексті заявлених позовних вимог, не було наведено будь-яких обґрунтованих підстав, яким саме чином відповідачі 1 та 3 порушують права та законні інтереси позивача.

Усі обґрунтування позивача зводяться до того, що відповідач-2 може у майбутньому використати примірник цього Свідоцтва для відчуження площ спільного користування будинку.

Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушуються, створено чи створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені особою, до якої пред'явлений позов, тобто, законодавець пов'язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених суб'єктивних прав або законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 2 статті 20 ГК України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (аналогічні положення містяться також у ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання наявності або відсутності прав.

За таких обставин, приймаючи до уваги викладені вище норми чинного законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 р. (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється. Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто, довести, що права та інтереси позивача дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначених ним відповідачів.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосудді, а відповідно до статті 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Суд зазначає, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Суд зазначає, що у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Виходячи з приписів вищевказаних статей, такий спосіб захисту цивільних прав, як визнання відсутності права власності на житлове приміщення, є неефективним способом захисту прав та інтересів, оскільки не забезпечує їх реального захисту.

Свідоцтво серія ЖБ № 1 від 17.06.1997 р. про право власності на 18-ти поверховий житловий будинок, площею 6581 кв.м., який розташовано за адресою: м. Київ, вул. Чаадаєва, 2А видано Фірмі "Т.М.М." - Товариству з обмеженою відповідальністю Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі Тимчасового порядку видачі свідоцтва про право власності (далі - Тимчасовий порядок), угоди про сумісну діяльність від 21.10.1994 р., додаткової угоди від 08.07.1996 р., акту передачі від 10.04.1997 р., листа АНТК "Антонов" від 23.04.1997 р. № 53/2179 (т.І, а.с. 23). В матеріалах справи відсутні дані про скасування актів, що були підставою для видачі свідоцтва про право власності.

Об'єднання співвласників багатоквартирних будинків "Чаадаєва-2", було створене 27 липня 2009 року (т.І, а.с. 13), тобто через 12 років після видачі свідоцтва про право власності. Отже Свідоцтво про право власності не могло порушувати права та охоронювані інтереси позивача.

Твердження позивача про те, що у відповідача-2 відсутнє право власності на вказаний будинок, а свідоцтво про право власності одержано без законних підстав, передбачених Порядком видачі свідоцтв про право власності на об'єкти нерухомого майна, чим порушено права та інтереси членів ОСББ "Чаадаєва-2" є безпідставними та документально не підтверджене.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів зазначає, що апелянт не надав суду достатніх в розумінні статті 33, 34 ГПК України доказів, які могли б стати підставою для підтвердження його порушеного права або охоронюваних законом інтересів та задоволення апеляційної скарги.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні Господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 підлягає залишенню без змін.

Апеляційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі № 910/18222/15 задоволенню не підлягає.

Судові витрати, згідно до ст. 49 ГПК України покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, п. 1 ч.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Чаадаєва-2" на рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30 вересня 2015 року у справі №910/18222/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/18222/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 ГПК України.

Головуючий суддя М.Г. Чорногуз

Судді С.Г. Рудченко

Г.А. Жук