КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" березня 2016 р. Справа№ 910/17719/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Маленко О.В. - дов. б/н від 01.09.2015р.

Соснін В.М. - директор, згідно витягу з ЄДРПОУ

№ від 18.08.2015р.

від відповідача: Потапчук Н.О. - дов. № 26.02-16 від 26.02.2016р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р.

у справі № 910/17719/15 (суддя Якименко М.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Киянки»

про встановлення сервітуту

В судовому засіданні 02.03.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В липні 2015р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Киянки» про встановлення сервітуту.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав про те, що він як власник чотирьох нежилих приміщень побутового корпусу (літ. Б) 3-го поверху загальною площею 51,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, не має змоги користуватися належним йому на праві власності майном (не має можливості проходу до вказаних приміщень) не інакше як шляхом встановленням сервітуту, в зв'язку з тим, що об'єкт права власності позивача знаходиться у будівлі, яка належить ТОВ «Стиль Киянки».

З цих підстав позивач просив задовольнити позов, встановивши на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс» () безстроковий, безоплатний сервітут щодо нежитлових приміщень у нежитловій будівлі побутового корпусу (літ. «Б штрих»), які розташовані за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Стиль Киянки» (), а саме: входу до нежитлової будівлі побутового корпусу, сходів 1-го, 2-го та 3-го поверхів та коридору на ІІІ-му поверсі, який примикає до нежитлових приміщень належних на праві приватної власності ТОВ «ЮрСервіс» на наступних умовах:

- право цілодобового доступу, входу, виходу та проходу до нежитлових приміщень, які належать ТОВ «ЮрСервіс» на праві приватної власності, для керівництва, працівників та відвідувачів Товариства по нежитловим приміщенням належним ТОВ «Стиль Киянки»;

- встановити, що ТОВ «ЮрСервіс» в особі його керівництва, працівників та відвідувачів має право користуватися частиною нежитлових приміщень ТОВ «Стиль Киянки» у межах прав, що надані відповідним сервітутом;

- встановити, що даний сервітут не припиняє своєї дії у разі зміни власника нежитлових приміщень у нежитловій будівлі побутового корпусу (літ. «Б штрих»), який розташований за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, та належить ТОВ «Стиль Киянки», а саме - вхід до будівлі побутового корпусу, сходи на 1-му, ІІ-му та III-му поверсі та коридор на ІІІ-му поверсі;

- встановити, що даний сервітут не позбавляє власника нежитлових приміщень щодо яких він встановлений, права володіти, користуватися і розпоряджатися такими приміщеннями.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі №910/17719/15 у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту неможливості користування нежитловими приміщеннями 1А, 9, 10 та 11, що знаходяться на ІІІ поверсі побутового корпусу (літ «Б штрих»), за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд 30, інакше, як шляхом встановлення сервітуту для доступу до вказаних приміщень, та не надано доказів створення перешкод відповідачем у доступі до цих приміщень.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи, оскільки, на думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у позивача права власності на нежилі приміщення, які знаходяться в будівлі, яка належить відповідачу. Крім того, апелянт зазначає про наявність правових підстав для встановлення сервітуту в судовому порядку, оскільки позивач не має змоги користуватися належним йому на праві власності майном (не має можливості проходу до вказаних приміщень), ним було вжито всіх заходів щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу позивача 04.12.2015р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Куксов В.В., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.12.2015р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 03.02.2016р.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції склад колегії суддів змінювався, у відповідності до ст. 77 ГПК України у праві оголошено перерву на 02.03.2016р.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2016р. підтримали вимоги апеляційної скарги та пояснень до неї, просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 02.03.2016р. заперечував проти доводів позивача, викладених в апеляційній скарзі, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03.04.2001р. між Колективним підприємством Трикотажна Фабрика «Киянка», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю Трикотажна фабрика «Киянка» (продавець за договором) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс» (позивач, покупець за договором) укладено Договір купівлі-продажу нежилих приміщень, відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується передати у власність Покупця чотири нежилі приміщення побутового корпусу (літ. Б') III-го поверху: приміщення 1а (площею 8,8м2), приміщення 9 (площею 11,9м2), приміщення 10 (площею 20,1м2) та приміщення 11 (площею 10,9м2), - загальною площею 51,70м2, що складає 3/1000 частини (від відокремленої частини майнового комплексу площею 15329,00м2), які розташовані за адресою: м. Київ, вулиця Васильківська, 30 (надалі за текстом «нежилі приміщення»), а покупець зобов'язується прийняти вказані нежилі приміщення та сплатити за них визначену даним Договором ціну, в порядку та на умовах викладених нижче.

Згідно з реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації від 13.07.2001р. нежилі приміщення побутового корпусу загальною площею 51,7 кв.м., що становлять 3/1000 ч. (від відокремленої частини майнового комплексу пл. 15329,00 кв.м.), розташовані в м. Києві по вул. Васильківській за №30 (літ. Б') зареєстровані за ТОВ «ЮрСервіс» на праві колективної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.2001р. та акту прийому-передачі від 04.04.2011р.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначав про те, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №36793924 від 26 квітня 2015 року власником будівлі побутового корпусу (літ. «Б штрих») за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Стиль Киянки» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «Стиль Киянки»).

Оскільки об'єкт права приватної власності ТОВ «ЮрСервіс» знаходиться у нежитловій будівлі, яка належить на праві приватної власності іншому суб'єкту господарювання - ТОВ «Стиль Киянки», то реалізація позивачем свого права приватної власності - можливості вільно володіти та користуватися належними об'єктами нерухомого майна, можливо лише шляхом обтяження правового титулу іншого власника, який володіє входом, сходами, коридором, місцями загального користування, інженерними комунікаціями, які примикають до нежитлових приміщень Позивача на III-му поверсі побутового корпусу за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30 (літ. «Б штрих»).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 395 Цивільного кодексу України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут).

Згідно ч. 1 ст. 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут) (ч. 2 ст. 401 ЦК України).

За приписами статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Таким чином, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном.

Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь - яким іншим способом.

Отже, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту.

Статтею 404 Цивільного кодексу України визначено правові підстави користування чужим нерухомим майном, а саме, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Згідно ч. 1 ст. 402 Цивільного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту ( ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Зі змісту статті 401 ЦК України можна зробити висновок, що сервітут може бути встановлений в інтересах особи, яка його вимагає лише за умов, якщо її потреби у користуванні чужим майном не можуть бути задоволені іншим способом. Норми глави 32 ЦК України присвячені праву користування чужим майном виключно в речовому сенсі. Відтак, даному праву - сервітуту притаманні усі перераховані речовим правам ознаки (абсолютність, право слідування тощо), а також ряд ознак притаманних саме цьому праву на чуже майно, основною з яких є обмежений характер користування.

При встановлені сервітуту чітко визначається обсяг користування, спосіб користування та час користування. Наприклад, якщо це буде проїзд і відповідно встановлення права проїзду сусідньою земельною ділянкою, то тут у будь-якому випадку повинно бути визначено місце проїзду і супутні обов'язки пов'язані зі здійсненням такого проїзду, як-то не засмічення, не заподіяння шкоди, тощо. При цьому, зміст сервітуту повинен чітко визначитись законом. На відміну від зобов'язальних прав користування зміст яких може визначатись договором, сервітутні права з огляду на їх речовий характер визначаються законом як за змістом, так і за обсягом.

Отже, основними ознаками права сервітуту є обмежений характер права користування (тільки для задоволення потреб щодо користування іншим майном), чітке визначення обсягу прав та встановлення змісту цього права законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.05.2015р. позивач листом від 24.04.2015р. звернувся до відповідача з проханням про укладення Договору про встановлення сервітуту (копія договору містилася в листі), що підтверджується описом вкладення у цінний лист №05196431 та фіскальним чеком №7599 від 15.05.2015р., який залишено відповідачем без відповіді та задоволення.

При цьому, як пояснив представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції, у спірній будівлі побутового корпусу (літ. «Б штрих») за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30 встановлено пропускний режим, однак позивач жодного разу не звертався до відповідача щодо можливості надання йому доступу до своїх приміщень та оформлення керівництву, працівникам позивача, їх відвідувачам магнітних карток для проходу через прохідну.

Доказів протилежного позивачем не надано.

З огляду на вищевикладене та враховуючи те, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту неможливості користуватися нежитловими приміщеннями 1А, 9, 10 та 11, що знаходяться на III-му поверсі побутового корпусу (літ. «Б штрих»), які розташовані за адресою: 03022, м. Київ, вул. Васильківська, буд. 30, інакше як шляхом встановлення сервітуту для доступу до названих нежитлових приміщень, а також не надано доказів звернення до відповідача щодо надання доступу до вказаних приміщень та створення відповідачем перешкод у користуванні позивачем коридором на 3-му поверсі, сходами 1, 2 та 3-го поверху побутового корпусу (літ. «Б штрих») за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 30, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про необґрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для встановлення сервітуту у редакції, запропонованій позивачем.

При цьому колегія суддів зазначає, що помилкове зазначення судом першої інстанції про ненадання позивачем доказів на підтвердження факту реєстрації права власності на чотири нежилих приміщення побутового корпусу (літ. Б) 3-го поверху площею 51,7 кв.м. по вул. Васильківська, 30 в м. Києві, за наявності таких доказів в матеріалах справи, не вплинуло на правильність розгляду позову по суті (щодо відсутності підстав для встановлення сервітуту).

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення від 03.11.2015р.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮрСервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі № 910/17719/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2015р. у справі №910/17719/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/17719/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко