ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"15" березня 2016 р. Справа № 923/1155/15

Господарський суд Херсонської області у складі судді Ярошенко В.П. при секретарі Бєловій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль", м.Херсон

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Херсон

про стягнення 38764 грн. 23 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - уповноважена особа Юхно Я.О., довір. від 30.12.2015р.

від відповідача - не прибули

в с т а н о в и в:

Рішенням господарського суду Херсонської області від 28.09.2015 року позов задоволено та стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Херсонська теплоелектроцентраль" 28197 грн. 64 коп. основного боргу, 6456 грн. 37 коп. інфляційних втрат, 314 грн. 82 коп. 3 % річних, 3795 грн. 40 коп. пені та 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

13.10.2015 року господарським судом Херсонської області видано відповідні накази.

В подальшому, 24.11.2015 року та 10.12.2015 року до суду надійшли заяви відповідача про відстрочку виконання рішення від 28.09.2015 року. Відповідач посилається на те, що основним видом діяльності підприємства є надання послуг з реклами, а обставиною, що унеможливлює виконання рішення суду, є наявність непогашених вимог за захищеними статтями перед працівниками (виплата заробітної плати, соціальних виплат).

У зв'язку з надходженням до суду апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення господарського суду Херсонської області від 28.09.2015 р., ухвалами від 26.11.2015 та від 14.12.2015 було відкладено вирішення питання про прийняття до розгляду заяв відповідача до повернення матеріалів справи до місцевого господарського суду.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.02.2016 рішення від 28.09.2015 р. залишено без змін, справу повернуто до місцевого суду.

У зв'язку із закінченням терміну повноважень судді Александрової Л.І. розпорядженням керівника апарату № 29 від 02.03.2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 923/1155/15, за результатами якого справу передано судді Ярошенко В.П.

Ухвалою від 03.03.2016р. розгляд заяв відповідача призначено на 15.03.2016р.

Позивач відповідно до відзиву на заяву проти задоволення заяви заперечує, посилаючись на те, що відповідачем не надано документального обґрунтування неможливості виконання рішення суду. До того ж, позивач просить врахувати фінансове становище і позивача, оскільки низьку платіжну дисципліну яких позивач має значну дебіторську заборгованість, на підтвердження чого ним надано копію звіту про фінансові результати за 2015р. Крім того, позивач зазначає, що постановою від 14.09.2015р. відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на кошти, що знаходяться на рахунках позивача, і подальше ухилення від оплати послуг, наданих позивачем, може призвести до початку процедури банкрутства, що матиме значні негативні соціально-економічні наслідки для всього міста.

Розглянувши заяви, заслухавши представника позивача, суд дійшов до висновку про те, що заяви не підлягають задоволенню з урахуванням наступного.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим кодексом та Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно з ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

У п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Тому, вирішуючи питання про відстрочку або розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, які б свідчили про можливість надання відповідачу розстрочки виконання судового рішення.

При цьому, слід також враховувати, що за змістом частини першої статті 229 ГК України та частини першої ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов'язання боржник відповідає, хоч би його виконання стало неможливим не тільки в результаті його винних дій чи бездіяльності, а і внаслідок дії непереборної сили або простого випадку. Відповідальність боржника означає можливість стягнення за рахунок майна боржника суми невиконаного грошового зобов'язання, тобто боржник не звільняється від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин.

Окрім того, ч. 2 ст. 218 ГК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідач не виконав вимог суду і не надав належних доказів, які б обґрунтовували неможливість виконання рішення суду, а посилання на складне фінансове становище відповідача не є доказом неможливості виконання рішення та не підтверджується відповідними доказами.

До того ж, відповідачем не надано доказів відсутності майна, за рахунок якого можливо було б виконати рішення суду.

З огляду на викладене та враховуючи те, що обставини, які склалися у відповідача не є винятковими у розумінні ч. 1 ст. 121 ГПК України, з урахуванням матеріальних інтересів обох сторін, їх фінансового стану, ступеню вини відповідача у виникненні спору, наявності інфляційних процесів у економіці держави та недоведеності відповідачем відсутності коштів і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, суд вважає, що заяви відповідача про надання відстрочки виконання рішення задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.86, 121 ГПК України, суд -

у х в а л и в:

1. Відмовити в задоволенні заяв вх. № 12730/15 від 24.11.2015р. та вх. № 13494/15 від 10.12.2015р. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення у справі №923/1155/15

Суддя В.П.Ярошенко