ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2016р. Справа № 914/212/16

За позовом:Відкритого акціонерного товариства «Фірма «Надія», Львівська обл., Яворівський р-н, смт. Немирів;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Стиль», Львівська обл., Яворівський р-н, м. Новояворівськ;
про:стягнення заборгованості
Суддя Крупник Р.В. Секретар Цяпка О.І.
Представники сторін:
від позивача:ОСОБА_2 представник (довіреність б/н від 10.02.2016р.);
від відповідача:ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 10.02.2016р.), ОСОБА_4 представник (довіреність б/н від 10.02.2016р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового процесу не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

21.01.2016р. на розгляд господарського суду Львівської області поступила позовна заява Відкритого акціонерного товариства «Фірма «Надія» (надалі Позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Стиль» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості.

Ухвалою суду від 25.01.2016р. порушено провадження у справі, її розгляд призначено на 11.02.2016р. Даною ухвалою суд відстрочив позивачу сплату судового збору за подання позовної заяви до 11.02.2016р. Ухвалою суду від 11.02.2016р. відстрочено ВАТ «Фірма «Надія» сплату судового збору за подання позовної заяви до 28.02.2016р., сам розгляд справи відкладено на 29.02.2016р. На підставі ухвали від 29.02.2016р. суд відклав розгляд справи на 29.02.2016р., крім цього вказаною ухвалою судом прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої ВАТ «Фірма Надія» просило суд стягнути з відповідача на його користь 147900,00 грн. орендної плати.

Представник позивача в судове засідання з'явився, подав довідку про зарахування судового збору в дохід державного бюджету від 16.03.2016р. №03-58/172, а також клопотання по справі з додатком. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.07.2014р. між позивачем та відповідачем укладено договір оренди, на виконання якого відповідачу було передано в користування приміщення загальною площею 735,5 кв.м., за адресою: вул. Равська, 8, смт. Немирів, Яворівський р-н, Львівська обл. За умовами договору орендар зобовязувався не пізніше 10 числа розрахункового місяця вносити на розрахунковий рахунок орендодавця орендну плату в розмірі 20000,00 грн. Крім цього, невідкладно після підписання акту приймання-передачі орендар зобовязувався сплатити авансовий платіж в розмірі двох місячних платежів. Однак, взятих на себе зобовязань відповідач належним чином не виконав, зокрема, в неповному обсязі вніс орендну плату, в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 147900,00 грн.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, проти позову заперечили, просили суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Через канцелярію представником подано пояснення по справі. Заперечуючи проти позову, представник відповідача зазначає, що орендна плата п. 4.1. договору оренди передбачено, що орендна плата встановлюється сторонами щомісячно, шляхом підписання протоколу погодження ціни до 20 числа біжучого місяця і сплачується орендарем протягом 5 календарних днів. Оскільки протокол погодження ціни зі сторони відповідача підписаний не був, останній не створює жодних правових наслідків для ТОВ «ОСОБА_1 Стиль». На прохання позивача, в рахунок орендної плати за договором сплачувалися окремі кошти, всього 12100,00 грн. В середині вересня 2014р. голова правління ВАТ «фірма Надія» звернулося до керівника орендаря з проханням не перераховувати кошти на рахунок орендодавця, так як на нього накладений арешт, відповідно з наступного місяця орендна плата сплачувалася орендодавцеві готівкою в розмірі 10000,00 грн. З урахуванням сплати орендарем авансових платежів в розмірі двох місячних платежів, які відповідно до умов договору зараховуються як орендна плата за останні два місяці оренди, відповідач немає жодних грошових зобовязань перед позивачем. Крім цього додав, що укладаючи договір оренди, позивач не повідомив орендаря про те, що приміщення перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанку», яке в свою чергу було передане в оренду без згоди іпотекодержателя, а тому в силу закону є недійсним.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

01.07.2014р. між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендарем) було укладено Договір оренди (надалі Договір), відповідно до п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає за актом приймання-передачі (Додаток №1) у строкове, платне користування приміщення, загальною площею 735,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: Львівська обл., Яворівський р-н, смт. Немирів, вул. Равська, 8.

Приміщення буде використовуватися орендарем для швейного виробництва (п. 2.1. Договору).

На виконання умов Договору, позивачем 01.07.2014р. передано, а відповідачем прийнято в користування обєкт оренди, що підтверджується наявним в матеріалах справи Актом прийому-передачі від вказаної дати.

Згідно п. 3.2., 3.5. Договору, строк його дії з часу підписання акту приймання-передачі до 01.06.2017р. включно. Договір припиняється у разі ліквідації сторони договору та випадку продажі приміщення орендодавця.

Як зазначається у позовній заяві позивачем та зокрема, не заперечується відповідачем, 23.02.2015р. Договір припинив свою дію у звязку реалізацією орендованих приміщень на електронних торгах, а в березні 2015р. приміщення було звільнене орендарем.

За умовами п. 4.1. 4.3. Договору орендна плата встановлюється сторонами цього договору щомісячно, шляхом підписання протоколу погодження ціни до 20 числа біжучого місяця і сплачується орендарем протягом пять календарних днів. Протокол погодження ціни є невідємною частиною цього договору і є його Додатком №2. Орендар зобовязаний вносити орендну плату та інші платежі, передбачені договором у безготівковій формі на розрахунковий рахунок орендодавця, вказаний у договорі у гривнях України. Орендна плата вноситься не пізніше 10 числа розрахункового місяця самостійно. Зобовязання орендаря по сплаті орендної плати за цим договором забезпечується авансовим платежем в розмірі двох місячних платежів, які ним сплачуються негайно після підписання Акту приймання-передачі на користь орендодавця. Вказаний платіж здійснюється орендарем напротязі трьох днів з часу і зараховується як орендна плата за останніх два місяці оренди за цим договором.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2014р. позивачем було підписано Протокол погодження ціни, в якому орендна плата за використання приміщення за договором оренди від 01.07.2014р. складає 20000,00 грн. в місяць та 02.10.2014р. передано працівникам відповідача. Разом з тим зі сторони відповідача вказаний протокол не підписано.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного позову являється стягнення заборгованості з орендної плати за період з липня 2014 року по лютий 2015року у розмірі 20000,00 грн. за місяць.

Встановивши наведені обставини справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України, які кореспондуються з положеннями ст. 759 ЦК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Приписами ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Як встановлено судом, в п. 4.1. Договору сторони погодились, що розмір орендної плати встановлюється в Протоколі погодження ціни, який є невідємною частиною Договору та повинен бути підписаний до 20 числа поточного місяця. Однак, як вбачається з матеріалів справи, згоди на встановлення розміру орендної плати сторонами досягнуто не було, про що свідчить непідписаний зі сторони ТОВ «ОСОБА_1 Стиль» Протокол погодження ціни від 01.10.2014р.

Разом з тим, суд зазначає, що не зважаючи на факт недосягнення згоди щодо такої істотної умови Договору, як орендна плата, підписаний між сторонами договір оренди не можна вважати неукладеним, так як він виконувався обома сторонами. Зокрема, позивачем на виконання умов цього договору було передано в користування приміщення, а відповідачем, як вбачається з матеріалів справи, було оплачено за користування цього приміщення кошти у розмірі 12100,00 грн. Факт перерахування цих коштів відповідачем підтверджується, як наявними в матеріалах справи виписками з банківського рахунку, так і не заперечується позивачем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, вказані кошти перераховувалися позивачу в період з липня по вересень 2014 року, тобто ще до моменту підписання позивачем протоколу погодження ціни від 01.10.2014р. та його передачі відповідачу. А відтак, суд не розцінює факт перерахування цих коштів як подальше схвалення відповідачем вказаного протоколу.

Більше того, як свідчать матеріали справи, позивачем було підписано протокол погодження ціни із встановленням її розміру 20000,00 грн. лише 01.10.2014р. Разом з тим, вказаний розмірі боргу він вимагає стягнути з відповідача за період починаючи з 01.07.2014р., що є повністю безпідставним.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що факт погодження між сторонами орендної плати у розмірі 20000,00 грн. на місяць доводиться підписаним зі сторони відповідача ОСОБА_5 звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2014р. по 31.03.2015р. з котрого вбачається, що відповідач 29.09.2014р. та 27.11.2014р. вніс готівку в касу позивача у розмірі, відповідно, 20000,00 грн. та 40000,00 грн. Водночас, позивач заперечив факт отримання цих коштів.

З цього приводу суд зазначає слідуюче.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Пунктом 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88 первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Так, п. 3.1., 3.3. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затв. Постановою Правління НБУ від 15.12.2004р. №637 визначено, що касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів. Приймання готівки в каси проводиться за прибутковими касовими ордерами (додаток 2), підписаними головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником підприємства. Про приймання підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається засвідчена відбитком печатки цього підприємства квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера) за підписами головного бухгалтера або працівника підприємства, який на це уповноважений керівником.

Тобто факт проведення субєктом підприємницької діяльності господарських операцій повинен підтверджуватися первинними бухгалтерськими документами, в даному випадку прибутковими касовими ордерами, яких відповідачем долучено до матеріалів справи не було.

На підтвердження внесення коштів в касу позивача, відповідач надав лише особисто складені Акти про передачу коштів від 29.09.2014р. та 27.11.2014р. із підписами свідків, які підтверджують факт такої передачі. Разом з тим, суд вважає вказані акти неналежними доказами, які б свідчили про передачу коштів позивачу, оскільки, як вже зазначалося, належними доказами внесення коштів в касу підприємства являються прибуткові касові ордери, а за змістом ст.ст. 8, 218, 1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були передані позивачу, у випадку, якщо останній заперечує факт такої передачі.

Таким чином, представлений акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.07.2014р. по 31.03.2015р. в силу закону не є первинним документом, який підтверджують наявність чи відсутність будь-яких зобовязань між сторонами, а тому за відсутності належних доказів передачі позивачу коштів, вказаний акт не може вважатися належним доказом, який підтверджує погодження зі сторони відповідача орендної плати у розмірі 20000,00 грн. на місяць.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч. 1 ст. 43 ГПК України).

Враховуючи те, що в при розгляді справи позивачем належними та допустими доказами не було доведено факту погодження сторонами розміру орендної плати в розмірі 20000,00 грн. в місяць, позовні вимоги про стягнення з відповідача 147900,00 грн. орендної плати, задоволенню не підлягають.

Судовий збір в силу положень ст. 49 ГПК України залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 4-3, 12, 33, 34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити повністю.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2016р.

Суддя Крупник Р.В.