ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 року Справа № 904/8473/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Пархоменко Н.В., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.,

за участю представників сторін:

від позивача: представник Городничий О.О., довіреність № б/н від 20.11.2015 року

від відповідача: представник ОСОБА_3, довіреність № 2066 від 09.11.2015 року; ОСОБА_4

від третьої особи: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/8473/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест", м. Дніпропетровськ

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, м. Дніпропетровськ

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпропетровська міська рада, м. Дніпропетровськ

про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу (знесення) торговельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні орендованою земельною ділянкою Товариству шляхом демонтажу (знесення) торговельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

За вказаним позовом ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2015 року порушено провадження у справі № 904/8473/15, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Дніпропетровську міську раду.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/8473/15 (суддя Бондарєв Е.М.) в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, встановивши обставини придбання позивачем за договором купівлі-продажу від 14.12.2011 року у приватну власність нежитлової будівлі літ. В-1, фундамент літ. Ф-т, огорожа № 1, загальною площею 137,3 м кв., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, укладення позивачем з Дніпропетровською міською радою договору оренди землі від 06.08.2014 року, за умовами якого позивач прийняв в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2, застосувавши до спірних відносин положення ст.ст. 125, 95, 152, 158, 144 Земельного кодексу України, ст.ст. 395, 396, 13, 16 Цивільного кодексу України, виходив з того, що позивачем не надано доказів порушення відповідачем земельного законодавства та звернення до відповідного органу, який виявляє порушення земельного законодавства, стосовно спору, який був предметом розгляду у суді. Місцевим господарським судом було враховано і те, що відповідачем до справи надано копію рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 704/9 від 15.05.1997 року про затвердження акта державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію торгівельного павільйону по АДРЕСА_2 та розпорядження Дніпропетровської міської ради № 709 від 15.07.2004 року про присвоєння адреси будівлі торговельного комплексу по АДРЕСА_2 - АДРЕСА_1, а позивачем не наведено норми законодавства та обставини, що надають йому право вимагати демонтажу (знесення) торговельного комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на неповне з'ясування місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, позивач просить скасувати прийняте судом рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам щодо порушення відповідачем земельного законодавства, оскільки відповідно до семантичних даних з державного земельного кадастру, наданих Дніпропетровським міським виробничим відділом Дніпропетровської регіональної філії Центру ДЗК, власником спірного торговельного комплексу є ОСОБА_4, а земельна ділянка, на якій розташовано цей комплекс, надавалась останній у тимчасове користування за договором оренди, що припинив свою дію 22.09.2010 року. За таких обставин, на думку позивача, у відповідача на даний час відсутнє право користування означеною земельною ділянкою. Також, за доводами позивача, місцевий господарський суд, посилаючись на рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 15.05.1997 року № 704/9 про затвердження акта державної технічної комісії, яке було надане відповідачем, не звернув уваги, що: 1) відповідно до листа КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради від 14.04.2015 року інвентаризація чи реєстрація права власності за адресою: АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 року не проводилась; 2) відповідно до листа Департаменту споживчого ринку і сфери послуг Дніпропетровської міської ради від 20.05.2015 року в електронному переліку об'єктів торгівельного призначення, сфери послуг та з виробництва продуктів харчування не зареєстровано тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1; 3) листом від 22.04.2015 року Департамент корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради повідомив, що станом на вказану дату відсутні рішення міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_3. Відповідно, позивач вважає, що земельна ділянка використовується відповідачем без державної реєстрації права власності на земельну ділянку, права постійного користування та права оренди; розміщення на цій земельній ділянці тимчасової споруди здійснено відповідачем в порушення норм діючого законодавства. Як на підстави порушення своїх прав у спірних відносинах, позивач, посилається на ті обставини, що ним зареєстровано в Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області декларацію про початок будівельних робіт з реконструкції громадського будинку під торговельний комплекс, що розташований за адресою: АДРЕСА_2; впритул до орендованої позивачем земельної ділянки розміщено тимчасову споруду, що належить відповідачу. За вимогами ДБН будівельні майданчики повинні бути огороджені відповідними огороджувальними конструкціями до початку проведення будівельних робіт, а у визначених проектом місцях огороджувальні конструкції повинні обладнуватися воротами для забезпечення вільного проїзду спеціальної техніки та проходу робітників до будівельного майданчика. Проте, в порушення проекту-плану огородження земельної ділянки та отриманого позивачем Ордеру № 246 від 03.09.2015 року (обставинам отримання якого позивачем суд першої інстанції не надав оцінки) на тимчасове погіршення існуючого плану та/або змінення об'єктів благоустрою м. Дніпропетровська з їх відновленням у зв'язку з проведенням наступних робіт: тимчасове огородження для будівельних робіт, оплатою позивачем тимчасового погіршення існуючого стану та змін об'єктів благоустрою на території будівельного майданчику фактично знаходиться тимчасова споруда відповідача. За наведеного, позивач вважає, що розміщення відповідачем вказаної споруди унеможливлює проведення позивачем будівельних робіт, позбавляє позивача можливості використовувати орендовану земельну ділянку за її цільовим призначенням та є підставою вимагати у судовому порядку усунення йому перешкод у користуванні орендованою ним земельною ділянкою.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вважає, що позивач при використанні орендованої земельної ділянки не дотримується принципів добросусідства, розроблений ним проект будівництва торгівельного комплексу не враховує права суміжних землекористувачів. Відповідно до пояснень відповідача проектний план огородження земельної ділянки, який для позивача розробила проектна організація "Світязь", розроблений з порушеннями, оскільки відповідно до закону проектна організація ТОВ "Світязь" не має права видавати проект-плани, які надають право на розширення будівельного майданчика. Такі повноваження згідно наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 05.12.2000 року № 2723 надаються інспекціями Державного архітектурно-будівельного контролю України. Відповідач зазначає, що у погоджувальних документах позивача є недостовірні дані. Так, відповідно до листа Головного архітектурно-планувального управління міської ради № 09/10-662 від 30.12.2015 року, передпроектні пропозиції будівництва позивача на засіданні архітектурно-містобудівної ради не були погоджені; за результатами їх розгляду були надані рекомендації про перегляд планувальних рішень з урахуванням дотримання нормативних відстаней до вікон прилеглого житлового будинку та забезпечення об'єкта будівництва територією для його функціонування в межах землекористування. Також, недостовірні дані було наведено позивачем в декларації про початок виконання будівельних робіт, а саме, відповідно до поданої позивачем декларації код об'єкта заявлено як 1230.1 ІІ категорія. Проте, згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 об'єкти під кодом 1230.1 не підпадають під ІІ категорію, як це визначила особа, що розробляла проектну документацію, а згідно з Державним класифікатором будівель та споруд ДК 018-2000 від 17.08.2000 року - підпадають під ІV категорію складності будівництва та потребують експертизи Державної архітектурно-будівельної інспекції України. На думку відповідача, позивач з метою уникнення відповідальності за подання недостовірних відомостей, в подальшому, подав заяву про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт, на підставі якої наказом Департаменту від 25.12.2015 року № 276-Н реєстрацію зазначеної декларації скасовано. За таких обставин, відповідач вважає, що позивач не має жодних прав на проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці по АДРЕСА_2, НОМЕР_1. Також, за доводами відповідача, підписуючи договір оренди землі від 06.08.2014 року, позивач погодився з його умовами про те, що земельна ділянка, яку він приймає в оренду, недоліків не має, а доступ до земельної ділянки обмежений; актом приймання-передачі земельної ділянки від 06.08.2015 року позивач підтвердив відсутність претензій до орендодавця стосовно орендованої ним земельної ділянки. Отже, при отриманні земельної ділянки в оренду позивач був обізнаний про наявність павільйону відповідача та мав змогу відмовитися від прийняття її в оренду. Окрім того, відповідач вважає, що при підготовці договору оренди між Дніпропетровською міською радою та позивачем мало місце порушення вимог земельного законодавства: не було погоджено меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, у тому числі і з відповідачем, що, на думку відповідача, є підставою вважати укладений з позивачем договір оренди землі нікчемним. Зважаючи на ті обставини, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилається на положення статті 152 Земельного кодексу України, яка гарантує право захисту прав на землю, відповідач зазначає, що ця правова норма включає перелічені в ній усі можливі шляхи захисту своїх прав, однак якою право вимагати демонтажу споруд на сусідніх земельних ділянках не надається. Іншої правової норми, яка б надавала позивачу право вимагати такого демонтажу позивач не наводить.

Відповідно до наданого відзиву на апеляційну скаргу третя особа посилається на обставини укладення між Дніпропетровською міською радою та позивачем на підставі рішення міської ради від 21.05.2014 року № 180/51 договору оренди землі, на передбачений ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України порядок набуття права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності, передбачений ст.125 Земельного кодексу України момент виникнення права власності або права постійного користування та права оренди земельної ділянки (з моменту державної реєстрації цих прав) та зазначає, що на теперішній час Дніпропетровською міською радою не приймалось рішень щодо надання у користування земельних ділянок по АДРЕСА_1, отже, розпорядником відповідних земельних ділянок є територіальна громада міста в особі Дніпропетровської міської ради. Також, посилаючись на положення ст.ст. 152, 158, 159, 187-190, 212 Земельного кодексу України, третя особа наводить способи захисту прав на земельні ділянки (визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів); перелік органів, які вирішують земельні спори (суди, органи місцевого самоврядування, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин), та їх компетенцію; перелік органів, що здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель, а також за додержанням вимог законодавства про охорону земель, порядок здійснення такого контролю. Окрім того, за доводами третьої особи, самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Однак, власної правової позиції щодо прийнятого у справі рішення (його правомірності чи неправомірності), як і щодо поданої позивачем апеляційної скарги (її обґрунтованості чи безпідставності) Дніпропетровська міська рада не навела.

Відповідно до додаткових пояснень, що були надані до апеляційного господарського суду, позивач зазначає, що здійснення будівництва торгового комплексу по АДРЕСА_2 передбачено в межах наданого йому права землекористування; віднесення об'єкта будівництва до тієї чи іншої категорії складності здійснюється проектною організацією і замовником будівництва; проектною організацією ТОВ "Архстудія" та ТОВ "АКС-Інвест" об'єкт будівництва торговельного комплексу за адресою: м. Дніпропетровськ, АДРЕСА_2 віднесено до ІІІ-ої категорії складності, що, в силу приписів п. 3 ст. 31 Закону України "Про регулювання містобудівної документації", не вимагає обов'язкової експертизи проекту будівництва.

Відповідно до додаткових пояснень, що були надані до апеляційного господарського суду, відповідач зазначає, що між Дніпропетровською міською радою та громадянкою ОСОБА_4 існують договірні відносини щодо користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1, на якій розташований її торговий павільйон, і позивач не має права втручатись в ці правовідносини. Так, 20.07.2000 року між громадянкою ОСОБА_4 та Дніпропетровською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0043 га, в районі АДРЕСА_1 по фактичному розташуванню торгівельного комплексу строком на три роки. У 2004 році ОСОБА_4 з метою продовження договору оренди землі було підготовлено землевпорядну справу та отримано офіційну адресу: АДРЕСА_1. 15.04.2005 року договір оренди землі було продовжено на п'ять років. У 2010 році відповідно до умов договору ОСОБА_4 написано заяву про поновлення договору оренди земельної ділянки і розпочато роботу з підготовки землевпорядної документації, укладено відповідний договір з підрядними організаціями. Проте, зміни в земельному законодавстві призвели до того, що строки підготовки документів не були дотримані і роботи досі тривають. Разом з тим, як зазначає відповідач, ОСОБА_4 продовжує оплачувати оренду земельної ділянки, а міська рада щодо цього заперечень не має. Наведене надає відповідачу підстави стверджувати про поновлення договору оренди землі. Відповідач не погоджується з доводами позивача, що у ОСОБА_4 відсутня картка обліку торгівельного призначення. Така картка обліку об'єкта торгівлі була отримана відповідачем ще у 2003 році, а у 2015 році відповідачем отримано картку нового зразка. Окрім того, відповідач зазначає, що нею укладено з Комунальним підприємством "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради договір про використання об'єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням (відповідно до порядку передачі об'єктів благоустрою в тимчасове використання, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради № 39/35 від 29.05.2013 року) на земельну ділянку площею 0, 0043 га за адресою: АДРЕСА_1. Також, заперечуючи проти додаткових пояснень позивача щодо віднесення об'єкту будівництва до ІІІ категорії складності, відповідач вважає, що при розробленні проектної документації ТОВ "Архстудія" порушило вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2011 року № 557 "Про затвердження Порядку віднесення об'єктів будівництва до IV і V категорії складності", фактично категорія складності об'єкту будівництва була занижена з метою уникнення експертизи проекту будівництва, а відповідно до ст. 42 Земельного кодексу України будувати торгівельні центри на території існуючої багатоквартирної житлової забудови заборонено.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 04.01.2016 року апеляційну скаргу у даній справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді - Пархоменко Н.В., Парусніков Ю.Б.

Ухвалами апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року апеляційну скаргу у справі прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Коваль Л.А. (доповідач), судді - Пархоменко Н.В., Чередко А.Є. та відкладено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 22.02.2016 року.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року розгляд апеляційної скарги у справі відкладено у судове засідання на 09.03.2016 року.

У судовому засіданні 09.03.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.12.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" (покупець) та ОСОБА_6 (продавець) уклали договір купівлі-продажу, який в дату його укладення посвідчено нотаріально (зареєстровано в реєстрі за № 2653) та 14.12.2011 року зареєстровано в Державному реєстрі правочинів (а.с. 10-11, т. 1).

Відповідно до умов цього договору позивач набув у власність нежитлову будівлю літ. В-1, фундамент літ. Ф-т, огорожу № 1 (один) загальною площею 137,3 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2.

31.01.2012 року за позивачем у встановленому порядку зареєстровано право власності на придбані ним за договором купівлі-продажу об'єкти нерухомого майна (а.с.10, зворотна сторона, а.с. 12, т. 1).

06.08.2014 року між Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" (орендар) укладено договір оренди землі (а.с. 14-17, т. 1), посвідчений у цю ж дату приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є., зареєстровано в реєстрі за № 2146.

Згідно з пунктом першим, підпунктом 1.1. пункту першого договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, яка знаходиться за адресою: по АДРЕСА_2 Підставою для укладення даного договору оренди земельної ділянки є рішення міської ради від 21.05.2014 року № 180/51 (а.с. 116-118, т. 1).

В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1112 га (п. 2. договору оренди землі). Категорія землі згідно зі ст. 19 Земельного кодексу України: землі житлової та громадської забудови (п. 2.1. договору оренди землі).

Також, відповідно до умов договору оренди землі цільове призначення земельної ділянки: 03. Землі громадської забудови (землі, які використовуються для розміщення громадських будівель і споруд (готелів, офісних будівель, торговельних будівель, для публічних виступів, для музеїв та бібліотек, для навчальних та дослідних закладів, для лікарень та оздоровчих закладів), інших об'єктів загального користування (п. 2.2.); код КВЦПЗ: 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) (п. 2.3.); функціональне використання: по фактичному розміщенню нежитлової будівлі (п. 2.4.); кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2 (п. 2.5.).

Відповідно до п. 30 договору оренди землі орендар має право за письмовою згодою орендодавця зводити в установленому законодавством порядку жилі, -виробничі, культурно-побутові та інші будівлі та споруди та закладати багаторічні насадження.

Договір укладено на три роки (п. 8 договору оренди землі).

Позивачем зареєстровано речове право - право оренди земельної ділянки площею 0,1112 га по фактичному розміщенню нежитлової будівлі, що підтверджується Витягом № НОМЕР_3 від 06.08.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 20, т. 1).

На виконання умов договору оренди землі 06.08.2014 року між орендодавцем та орендарем складено акт приймання-передачі земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 (а.с. 19, том 1).

Відповідно до пунктів 3, 4 договору оренди землі на земельній ділянці розміщені об'єкти нерухомого майна: на земельній ділянці розташовано залізобетонну будівлю та фундамент, а також інші об'єкти інфраструктури, доступ до земельної ділянки обмежений, частина земельної ділянки огороджена залізобетонною та металевою огорожею; уздовж межі земельної ділянки проходить теплотраса; на земельній ділянці існують зелені насадження та поріст. Земельна ділянка передається в оренду: без об'єктів.

Згідно з актом обстеження земельної ділянки №4/2-0614 від 17.06.2014 року (а.с. 108-109, т. 1), складеним на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" комісією у складі представників департаменту корпоративних прав та правового забезпечення Дніпропетровської міської ради, Комунального підприємства "Центр містобудування, архітектури, землеустрою та кадастру" Дніпропетровської міської ради та замовника, земельна ділянка площею 0, 1112 га, розташована за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер НОМЕР_2) межує із одноповерховою, багатоповерховими капітальними будівлями, торговельними кіосками та павільйонами. Також, актом Управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області обстеження вказаної земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 17.04.2014 року (а.с. 169, т. 1), складеним на підставі поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" вихідних даних щодо проектування: фактичне розміщення нежитлової будівлі, фундаменту, огорожі по АДРЕСА_2, НОМЕР_1, встановлено, що земельна ділянка межує з металевими кіосками та надземною тепломережею. Актом № 657 встановлення зовнішніх меж земельної ділянки від 27.01.2014 року (а.с. 123, т. 1) підтверджується проведення встановлення меж земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест", яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; межі земельної ділянки в натурі встановлено, зокрема, по стіні кіоску.

17.09.2014 року за № ДП97 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області зареєстровано подану позивачем декларацію про початок виконання будівельних робіт з реконструкції громадського будинку під торгівельний комплекс, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 21-24, т. 1).

08.04.2015 року Комунальним підприємством "Управління контролю за благоустроєм міста" Дніпропетровської міської ради (уповноважений орган) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" (замовник) укладено договір № 59/15 (а.с. 201-205, т. 2) (наданий позивачем до матеріалів справи на вимогу ухвали апеляційного господарського суду від 22.02.2016 року), за умовами якого (п. 1.1.) уповноважений орган, діючи від власного імені, з метою реалізації повноважень, наданих власником об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська - територіальною громадою міста в особі Дніпропетровської міської ради, за зверненням замовника надає останньому право тимчасового погіршення існуючого стану та/або зміни об'єкта(-тів) благоустрою міста Дніпропетровська та/або їх частини (далі-право) в порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов'язуються надавати необхідні для цього документи та виконувати свої зобов'язання за цим договором.

Змістом права, що є предметом даного договору, є узгоджена з уповноваженим органом практична можливість правомірно здійснювати пошкодження або знищення елементів благоустрою з їх наступним відновленням, переміщення елементів благоустрою, обмеження доступу до об'єктів благоустрою (їх частин), створення перешкод у користуванні ними, інші тимчасові зміни об'єктів благоустрою, що пов'язане з виконанням замовником або призначеною ним особою земляних, ремонтних та інших робіт, перелік яких визначено рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року № 26/25 (далі - дозвільні роботи). Реалізація права здійснюється виключно шляхом виконання дозвільних робіт (п. 1.2. договору № 59/15).

Згідно з п. 1.3. договору № 59/15 найменування, вид, дислокація та розміри (площа) об'єктів благоустрою, щодо яких надається право, найменування дозвільних робіт, які замовник здійснює по відношенню до об'єктів благоустрою, вид і розміри (обсяги) елементів благоустрою, які переміщуються, пошкоджуються або знищуються, термін дії права зазначаються в ордері (контрольній картці тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська, далі - ордер). Ордер оформлюється у зв'язку з необхідністю проведення конкретних дозвільних робіт у порядку, визначеному рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року № 26/25.

03.09.2015 року Комунальним підприємством "Управління контролю за благоустроєм міста" Дніпропетровської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест" видано ордер № 246 (контрольна картка тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська) (а.с. 25, т. 1).

Звернувшись до господарського суду Дніпропетровської області з позовом у даній справі, в обґрунтування порушення свого права позивач посилається на ті обставини, що в порушення проекту-плану огородження земельної ділянки (а.с. 26, т. 1) та Ордеру №246 від 03.09.2015 року (контрольна картка тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська) (а.с. 25, т. 1), згідно якого позивачу надано право на тимчасове погіршення існуючого стану та/або змінення об'єктів благоустрою м. Дніпропетровська з їх відновленням у зв'язку проведенням наступних робіт: тимчасове огородження для будівельних потреб по вул. Янтарна, буд. 88А, а чинником погіршення існуючого стану та/або змінення об'єктів благоустрою є, у тому числі, огородження ділянок загального користування будівельними та іншими захисними засобами тротуару площею 167 кв.м та зони зелених насаджень площею 38 кв.м, які є прилеглими до спірної орендованої позивачем земельної ділянки, на території будівельного майданчику фактично знаходиться тимчасова споруда, що унеможливлює проведення будівельних робіт. Згідно семантичних даних державного земельного кадастру за адресою: АДРЕСА_1 розташований торговельний комплекс, який належить ОСОБА_4 (а.с. 31, т. 1). Однак, за доводами позивача, розміщення відповідачем торговельного комплексу за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється з порушенням діючого законодавства, що, в свою чергу, позбавляє позивача можливості використовувати орендовану земельну ділянку за її цільовим призначенням до усунення відповідних перешкод у судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 704/9 від 15.05.1997 року (а.с. 44, т. 1) затверджено акт державної технічної комісії від 10.03.1997 року (а.с. 96-97, т. 2, наданий відповідачем до матеріалів справи, враховуючи вимоги ухвали апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року) про прийняття в експлуатацію торговельного комплексу загальною площею 40 кв.м по АДРЕСА_2, збудованого приватним підприємцем ОСОБА_4; розпорядженням міського голови Дніпропетровської міської ради № 709р від 15.07.2004 року відповідно до листа ОСОБА_4 будівлі торговельного комплексу по АДРЕСА_2 присвоєно адресу - АДРЕСА_1 (а.с. 63, т. 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що 16.11.2015 року між відповідачем та Комунальним підприємством "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради укладено договір № 959/2 про використання об'єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням (а.с. 128-129, т. 2) та договір № 959/1 про відшкодування витрат по земельному податку (а.с. 125-127, т. 2). Зазначені договори теж надані відповідачем до матеріалів справи, враховуючи вимоги ухвали апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року. За умовами вказаних договорів відповідачу надано у користування об'єкт благоустрою - частину території загального користування - громадсько-житлової зони, що складається з зони природного походження, площею 43 кв.м, за адресою: вул. Янтарна, 79, під улаштування тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності та покладено на відповідача обов'язок по відшкодуванню Комунальному підприємству "Управління з організації контролю благоустрою об'єктів сфери відпочинку, споживчого ринку та захисту інтелектуальної власності" Дніпропетровської міської ради витрат по сплаті земельного податку під об'єктом благоустрою.

Доказів державної реєстрації права власності на об'єкт, розташований за адресою: АДРЕСА_1, а також доказів набуття права на землю із земель комунальної власності у порядку, передбаченому главою 19 Земельного кодексу України, які б підтверджували відповідні права відповідача станом на дату звернення позивача з позовом до суду та на дату прийняття місцевим господарським судом оскаржуваного рішення, відповідач до матеріалів справи не надала.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів (ч. 2 ст. 20 ГК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За приписами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Положеннями статті 83 Земельного кодексу України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

20.07.2000 року Дніпропетровською міською радою (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки (а.с. 100-102, т. 2), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне володіння і користування на умовах оренди земельну ділянку площею 0, 0043 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення виконкому міської ради від 16.07.1998 року № 1286; земельна ділянка надається в оренду до 16.07.2003 року.

15.04.2005 року Дніпропетровська міська рада (орендодавець) та громадянка ОСОБА_4 (орендар) уклали договір оренди землі (а.с. 106-109, т. 2) щодо земельної ділянки площею 0, 0043 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (Індустріальний район) і зареєстрована в Державному реєстрі земель за кадастровим номером НОМЕР_4; підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 16.02.2005 року № 166/25; договір укладено на п'ять років. Цей договір оренди земельної ділянки зареєстровано в книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що вчинено відповідний запис від 22.09.2005 року за № 85.

Відповідно, термін дії договору оренди від 15.04.2005 року закінчився 22.09.2010 року.

За умовами зазначеного договору оренди землі після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. Орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк здійснюється виключно на підставі рішення міської ради про передачу земельної ділянки в оренду шляхом його переукладення та державної реєстрації у встановленому порядку.

Наведені вище договори оренди земельної ділянки надані відповідачем до матеріалів справи, враховуючи вимоги ухвали апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції станом на дату закінчення договору оренди землі від 15.04.2005 року після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Отже, як за умовами договору оренди землі від 15.04.2005 року, так і в силу приписів ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції станом на дату закінчення договору оренди землі від 15.04.2005 року, договір оренди землі за наявності для цього підстав не поновлювався автоматично, а лише підлягав поновленню за рішенням, у даному випадку, органу місцевого самоврядування.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровською міською радою після закінчення строку дії договору оренди землі від 15.04.2005 року не приймалось рішень щодо відповідача як про поновлення договору оренди землі, так і про надання відповідачу на загальних підставах у користування (оренду) земельної ділянки по АДРЕСА_1.

За наведеного, апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача про існування на даний час договірних відносин з Дніпропетровською міською радою щодо оренди земельної ділянки по АДРЕСА_1, на якій розташований належний відповідачу торговельний комплекс.

Також, з матеріалів справи вбачається, що Дніпропетровською міською радою не приймалось рішень про надання в користування земельної ділянки по АДРЕСА_1 і позивачу, тобто земельної ділянки, що є за межами земельної ділянки, яка перебуває у позивача в оренді на підставі договору оренди землі від 06.08.2014 року.

Отже, розпорядником спірної землі, на якій розташований належний відповідачу торговельний комплекс та щодо усунення перешкод у користуванні якою заявлені позивачем вимоги у справі, є територіальна громада міста в особі Дніпропетровської міської ради.

Статтею 395 ЦК України визначені види речових прав на чуже майно. Так, речовими правами на чуже майно є: 1) право володіння; 2) право користування (сервітут); 3) право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); 4) право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Також, в матеріалах справи відсутні докази наявності у позивача інших речових прав на земельну ділянку, на який розташований спірний торговельний комплекс відповідача.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Предметом негаторного позову може бути вимога про звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою тощо.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Оскільки правом вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою наділені лише власники, землекористувачі та особи, які мають інші речові права на земельну ділянку, на позивача щодо земельної ділянки, яка не перебуває у його правомірному користуванні (є за межами орендованої земельної ділянки), не поширюються норми ст. 391 ЦК України та ст. 152 Земельного кодексу України.

Відповідно до пункту 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2015 року № 747, яка набрала чинності з 01.09.2015 року, тобто в редакції на дату звернення позивача з позовом до господарського суду), будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту; підготовчі роботи - роботи з підготовки земельної ділянки, влаштування огородження будівельного майданчика та знесення будівель і споруд, порушення елементів благоустрою в межах відведеної земельної ділянки, вишукувальні роботи, роботи із спорудження тимчасових виробничих та побутових споруд, необхідних для організації і обслуговування будівництва, улаштування під'їзних шляхів, складування будівельних матеріалів, підведення тимчасових інженерних мереж, а також з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень.

Пунктом 4 зазначеного Порядку передбачено, що підготовчі роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до органу державного архітектурно-будівельного контролю, крім винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень; реєстрації декларації про початок виконання підготовчих робіт з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень. Виконання підготовчих робіт, у тому числі з винесення інженерних мереж та видалення зелених насаджень, може здійснюватися на підставі зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт чи дозволу на виконання будівельних робіт.

Згідно з положеннями пункту 5 Порядку будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та: подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до переліку об'єктів, будівництво яких здійснюється після надіслання повідомлення про початок виконання будівельних робіт; реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів I-III категорії складності; видачі замовнику дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об'єктів IV і V категорії складності.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить, зокрема, затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Статтею 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" визначені об'єкти благоустрою населених пунктів, до яких належать: 1) території загального користування (парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам'ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; пам'ятки культурної та історичної спадщини; майдани, площі, бульвари, проспекти; вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; пляжі; кладовища; інші території загального користування); 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору. До об'єктів благоустрою можуть належати також інші території в межах населеного пункту

Відповідно до п. 17.1.1. Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.11.2013 року № 44/43 (а.с. 132-175, т. 2) (надані до матеріалів справи Дніпропетровською міською радою на вимогу ухвали апеляційного господарського суду від 03.02.2016 року), будівельні майданчики облаштовуються замовником (забудовни ком) згідно з проектом організації будівництва (ПОБ) та проектом виконання робіт (ПВР) до початку виконання будівельних робіт. Улаштування будівельно го майданчика повністю або частково на території загального користування, поза межами земельної ділянки, відведеної для будівництва, здійснюється після набуття замовником (забудовником) права на виконання будівельних робіт згідно зі ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до укладеного з КП "Управління контролю за благоустроєм міста" Дніпропетровської міської ради договору.

Порядком здійснення заходів з контролю за утриманням у належному ста ні, збереженням, відновленням та упорядкуванням об'єктів благоустрою міста Дніпропетровська з урахуванням особливостей їх використання, затвердженим рішенням Дніпропетровської міської ради від 27.06.2012 року № 26/25, на який йде посилання у виданому позивачу ордері № 246 від 03.09.2015 року (судом роздруковано з мережі Інтернет та долучено до матеріалів справи, а.с. 206-216, т. 2) передбачено, що розташування будівельних майданчиків та їх огорож повністю або частково поза межами земельних ділянок, право користування якими надано замовникам (забудовникам) згідно з чинним законодавством здійснюється на договірній основі у межах чинного законодавства між власником об'єктів благоустрою, в особі Уповноваженого органу, та Замовником (п.п. 2.1.2, 3.2., 3.3.). Зобов'язання, які виникають між сторонами договору, є господарсько-договірними зобов'язаннями (п. 3.4.). Умови тимчасового погіршення існуючого стану та/або змінення кожного окремо визначеного об'єкта благоустрою протягом усього часу його використання, до повного відновлення первісного стану, фіксуються в контрольній картці, яка оформлюється Уповноваженим органом. Контрольна картка та заява Замовника є невід'ємними частинами договору (п. 4.4.).

Зі змісту ордеру № 246 від 03.09.2015 року (контрольної картки) та п. 1.4 договору № 59/15 від 08.04.2015 року вбачається, що отримання ордеру не має наслідком виникнення у його замовника права власності на будь-які існуючі, відновлені або змінені об'єкти благоустрою та/або їх елементи.

Окрім того, спірна будівля торгового комплексу, що належить відповідачу, не є об'єктом благоустрою, а тому умови вказаного ордеру та договору № 59/15 не поширюють свою дію на вказаний об'єкт.

Ордер не надає права на відповідну земельну ділянку як частину земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування та з визначеними щодо неї правами в розумінні частини першої статті 79 Земельного кодексу України.

Отже, наявний у позивача ордер не наділяє його правами на земельну ділянку та об'єкти, що розташовані на ній, та, відповідно, правом вимагати усунення перешкод у користуванні цією земельною ділянкою.

Договірні відносини позивача та Комунального підприємства "Управління контролю за благоустроєм міста" Дніпропетровської міської ради з приводу наданого права на погіршення об'єктів благоустрою міста, належність їх виконання, не є предметом розгляду даної справи. Доказів встановлення компетентними органами порушення відповідачем земельного законодавства, самовільного зайняття земельної ділянки, матеріали справи не містять.

Апеляційний господарський суд не досліджує обставини щодо скасування поданої позивачем декларації на будівництво, оскільки вказані обставини мали місце після прийняття судом першої інстанції рішення у справі.

Враховуючи встановлені обставини справи, наведені положення законодавства, нормативно-правові акти Дніпропетровської міської ради, дослідивши докази у справі у їх сукупності, як того вимагає ст. 43 ГПК України, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи позивача, наведені в обґрунтування заявлених ним вимог.

Колегія суддів відхиляє доводи і відповідача, з якими суд не погодився, зазначивши про це вище.

Місцевий господарський суд при прийнятті рішення у справі неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та не в повній мірі застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних відносин. Однак, зазначене не вплинуло на правомірність прийнятого судом рішення.

За наведеного, апеляційний господарський суд не вбачає підстав, передбачених статтею 104 ГПК України, для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та, відповідно, підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги відноситься на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АКС-Інвест"на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/8473/15 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року у справі № 904/8473/15 залишити без змін.

Повна постанова складена 14.03.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Н.В. Пархоменко

Суддя А.Є. Чередко