УХВАЛА

15.03.2016 р. Справа № 910/28356/14

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-інвестиційний союз»

2) Публічного акціонерного товариства «ДОК-3»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ"

про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги

Головуюча суддя Зеленіна Н.І.

Судді Князьков В.В.

Чинчин О.В.

При секретарі судового засідання Ліпіній В.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Ковтун Т.О. за довіреністю № 171 від 25.12.2015 р.;

від відповідача-1: не з'явився;

від відповідача-2: Мотузюк Б.М. за довіреністю № б/н від 29.12.2015 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні колегії суддів господарського суду міста Києва у складі головуючої судді Ломаки В.С., суддів Князькова В.В. та Чинчин О.В. перебувала справа № 910/28356/14 за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен" (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Промислово-інвестиційний союз" (відповідач-1), Публічного акціонерного товариства "ДОК-3" (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний банк "Київ", про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва № 04-23/338 від 24.02.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи у зв'язку з припиненням повноважень щодо здійснення правосуддя у судді Ломаки В.С.

У результаті здійсненого повторного автоматичного розподілу справу передано для розгляду колегії суддів у складі головуючої судді Зеленіної Н.І., суддів Князькова В.В. та Чинчин О.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2016 р. вказаною колегією суддів прийнято справу № 910/28356/14 до провадження, розгляд справи призначено на 15.03.2016р.

14.03.2016 р. від позивача надійшли пояснення по справі.

У судове засідання 05.03.2016 р. представник відповідача-1 не з'явився, проте 15.03.2016 р. від відповідача-1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи у засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представники позивача у судовому засіданні підтримав подану 05.02.2016 р. заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Представник відповідача-2 проти задоволення вказаної заяви не заперечив.

Дослідивши наявні в справі матеріали з огляду на подану заяву про вжиття заходів забезпечення позову, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-2, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються вимоги вказаної заяви, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд відзначає наступне.

Забезпечення позову, за своєю правовою природою, є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів держави, територіальних громад, юридичних або фізичних осіб.

У відповідності до ст. 66 ГПК України, господарський суд за заявою сторони, прокурора чи його заступника, який подав позов, або з своєї ініціативи має право вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Отже, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування, зокрема, своїх вимог. Наведене стосується й вимоги щодо забезпечення позову.

Тобто, заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову (п. 1.1. інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.12.2006 № 01-8/2776 «Про деякі питання практики забезпечення позову»).

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у ній являється вимога про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги.

У той же час позивач у поданій заяві посилається на те, що відповідач-1 наразі перебуває в стані припинення і у випадку завершення ліквідаційної процедури суд буде вимушений припинити відносно нього провадження у справі, що унеможливить повернення сторін у попередній стан.

При цьому, суд відзначає, що вимоги про повернення сторін у попередній стан у даній справі не розглядаються, у зв'язку з чим вважає відповідну заяву необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам справи.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не обґрунтовано та не доведено належними доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заходу до забезпечення позову, та що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 66, 67, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Комунального підприємства "Київський метрополітен" про вжиття заходів до забезпечення позову.

Головуюча суддя Н.І. Зеленіна

Суддя В.В. Князьков

Суддя О.В. Чинчин