ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа № 918/1446/15

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Дочірнього підприємства "Укр-Петроль Плюс"

до Рівненської міської ради,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Управління Держгеокадастру у м. Рівному,

про визнання недійсним договору,

за участі представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність № 08-2737 від 31 грудня 2015 року;

від третьої особи - ОСОБА_2, довіреність № 0-1716-0.6-54/2-16 від 18 січня 2016 року.

В судовому засіданні 14 березня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2015 року Дочірнє підприємство "Укр-Петроль Плюс" (далі Підприємство, позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Рівненської міської ради (далі Рада, відповідач) про визнання недійсним укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року. Обгрунтовуючи свої вимоги, Підприємство посилалося на відсутність у даному правочині умов щодо індексації та порядку перегляду орендної плати, які є істотними умовами зазначеної угоди, а також на відсутність державної реєстрації цього договору у встановленому законом порядку.

Ухвалою суду від 29 грудня 2015 року (суддя Павленко Є.В.) позовну заяву Підприємства від 28 грудня 2015 року № 28/15 було прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 918/1446/15, розгляд якої призначено на 26 січня 2016 року. Вказаною ухвалою у сторін було витребувано ряд документів, необхідних для повного та всебічного розгляду даної справи. Зокрема, позивача було зобов'язано надати суду для огляду у судовому засіданні всі оригінали доданих до позовної заяви копій документів або письмові пояснення із зазначенням поважних причин їх відсутності, всі оригінали (у судове засідання) і належним чином засвідчені копії додаткових угод до спірного договору (в разі наявності), а також оригінали (у судове засідання) і належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких діє позивач, витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які містять інформацію про позивача та про відповідача.

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Ради на позовну заяву від 14 січня 2016 року № 05 12 (а.с. 15-17), в якому остання заперечила проти задоволення позову Підприємства з огляду на те, що спірний договір містить всі істотні умови та у встановленому законом порядку пройшов державну реєстрацію.

Розпорядженням виконуючого обовязки керівника апарату господарського суду Рівненської області від 25 січня 2016 року № 01-04/22/2016 у зв'язку з прийняттям Указу Президента України від 23 січня 2016 року № 21/2016 "Про переведення суддів", який набрав чинності з моменту його прийняття, суддю господарського суду Рівненської області Павленка Євгена Валерійовича переведено на роботу на посаду судді господарського суду міста Києва, та відповідно до пунктів 2.3.50-2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи № 918/1446/15, за результатами якого дану справу передано для розгляду судді Політиці Н.А.

Ухвалою суду від 25 січня 2016 року справу № 918/1446/15 прийнято до провадження судді Політики Н.А.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та неподанням останнім витребуваних доказів, ухвалою суду від 26 січня 2016 року розгляд справи було відкладено на 8 лютого 2016 та повторно витребувано у Підприємства вищезазначені документи.

Ухвалою суду від 8 лютого 2016 року розгляд справи відкладено на 22 лютого 2016 року в звязку з повторною неявкою представника позивача та неподання ним витребуваних доказів. Крім того, даною ухвалою на підставі клопотання відповідача до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Управління Держгеокадастру у м. Рівному (далі Управління).

До початку призначеного судового засідання через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли письмові пояснення Управління (а.с. 39), в яких третя особа зазначила про відсутність правових підстав для задоволення позову Підприємства з огляду на відповідність спірного договору законодавчим вимогам та проведення його державної реєстрації у встановленому законом порядку.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника позивача та неподанням останнім витребуваних доказів, ухвалою суду від 22 лютого 2016 року розгляд справи було відкладено на 3 березня 2016 року та повторно витребувано у Підприємства вищезазначені документи. Крім того, даною ухвалою явку уповноваженого представника позивача у призначене судове засідання було визнано обовязковою.

Ухвалою суду від 3 березня 2016 року розгляд справи відкладено на 14 березня 2016 року. Також в звязку з черговою неявкою представника позивача та неподання ним витребуваних доказів даною ухвалою явку уповноваженого представника Підприємства у призначене судове засідання повторно було визнано обовязковою.

Представник відповідача у судовому засіданні 14 березня 2016 року проти позову заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 14 січня 2016 року № 05 12.

Представник третьої особи зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову Підприємства.

Позивач про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, проте явку свого повноважного представника у призначене судове засідання не забезпечив.(а.с.71)

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Як було зазначено вище, ухвалами суду від 22 лютого 2016 року та від 3 березня 2016 року явку уповноваженого представника позивача у судове засідання було визнано обов'язковою у зв'язку з неподанням ним витребуваних судом документів, відсутність яких унеможливлювала здійснення повного, всебічного та неупередженого розгляду даної справи.

Однак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, оскільки Радою було подано суду, зокрема, витребуваний у позивача витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також надано для огляду в судовому засіданні оригінали спірного договору та додаткових угод до нього. Крім того, розгляд даної справи вже неодноразово відкладався ухвалами суду від 26 січня 2016 року, від 8 лютого 2016 року, від 22 лютого 2016 року та від 3 березня 2016 року. Слід також зазначити, що у судовому засіданні 14 березня 2016 року уповноважені представники відповідача та третьої особи надали суду всі необхідні усні пояснення по суті даного спору.

Водночас позивачу було надано достатньо часу для висловлення своєї правової позиції по суті спору та надання додаткових доказів.

Зі змісту нормативних приписів чинного законодавства вбачається, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, беручи до уваги те, що позивачу надавалося достатньо часу для залучення до розгляду справи своїх представників, а також для подання письмових пояснень і додаткових документів, неявка повноважного представника Підприємства не перешкоджає вирішенню даного спору, крім того, у матеріалах справи наявні всі документи, необхідні для повного й всебічного розгляду цього спору, суд не вбачає підстав для відкладення цієї справи та здійснює її розгляд за наявними матеріалами без участі представника Підприємства.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій документів поданим учасниками процесу оригіналам цих документів, заслухавши пояснення представників відповідача та третьої особи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

16 квітня 2002 року на підставі рішення Ради від 21 березня 2002 року № 684 між відповідачем та Підприємством був укладений договір оренди земельної ділянки № 36, за умовами якого Рада для завершення будівництва та обслуговування автозаправної станції передала позивачу в платне користування строком на 49 років земельну ділянку загальною площею 2700 м. кв., розташовану у місті Рівному по вулиці Млинівській, 30-Б (а.с. 7-8).

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрований у реєстрі за № 1597, а також зареєстрований в Рівненському міському управлінні земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів зроблено запис від 16 квітня 2002 року № 36.

Згідно з пунктом 2.1 вказаного правочину за оренду земельної ділянки орендар сплачує орендодавцеві орендну плату у грошовій формі незалежно від результатів своєї діяльності.

За пунктом 2.2 цієї угоди річна орендна плата встановлюється у розмірі 1% від її грошової оцінки.

Відповідно до пункту 2.3 договору розмір орендної плати може змінюватися за згодою сторін за винятком випадку, передбаченого пунктом 5 цього правочину. Пропозиції про перегляд розміру орендної плати надсилаються не частіше, ніж один раз на квартал, і розглядаються відповідно до законодавства.

Зміна грошової оцінки та її індексація провадяться без внесення змін до цього договору в порядку та у випадках, передбачених законодавством України (пункт 2.4 даної угоди).

Пунктом 2.5 договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щомісячно рівними частками протягом тридцяти календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок № 0002, одержувач: місцбюджет м. Рівне в управлінні БФ, код платежу: 13050200, код ЗКПО: 22586331.

За змістом пункту 2.6 цього правочину після завершення будівництва грошова оцінка даної земельної ділянки підлягає перерахуванню, на підставі чого вносяться зміни до пункту 2.2 даного договору про зміну розміру орендної плати за користування земельною ділянкою.

Згідно з довідкою Рівненського міського управління земельних ресурсів від 12 квітня 2002 року на час укладення цього договору грошова оцінка земельної ділянки становила 123 408 грн. 00 коп. Відповідно до пункту 3 договору дійсність зазначеної грошової оцінки, передбаченої цією довідкою, була встановлена лише на нормативний період будівництва.

Пунктом 4 цієї угоди передбачено, що орендар зобовязаний забезпечити вільний доступ для прокладення нових, ремонту та експлуатації існуючих мереж і споруд, розміщених у межах земельної ділянки.

За пунктом 8 договору повернення земельної ділянки орендодавцю здійснюється у порядку, встановленому законодавством України; після припинення договору оренди орендар зобовязаний повернути орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому в порівнянні з тим, у якому він одержав її в оренду; у встановленому законодавством порядку відшкодувати орендодавцеві збитки у повному обсязі у випадку, коли з вини орендаря земельна ділянка буде деградована, виснажена, що призведе до погіршення її якості, зокрема і внаслідок техногенного забруднення.

Відповідальність сторін вищенаведеного договору передбачена пунктом 11 цього правочину, згідно якого за порушення умов договору або умов використання земельної ділянки сторони несуть відповідальність, встановлену законодавством; за несвоєчасну сплату орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України. Розмір пені може бути змінено орендодавцем в односторонньому порядку у випадку внесення змін до законодавства.

Ризик випадкового пошкодження або знищення земельної ділянки або її частини несе орендар (пункт 12 договору).

Судом також встановлено, що 23 квітня 2008 року між сторонами був укладений додатковий договір до спірного правочину, відповідно до умов якого Рада та Підприємство виклали окремі пункти договору оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року № 36 у новій редакції (а.с. 63).

Так, відповідно до пункту 2.2 договору, з урахуванням додаткового договору до цієї угоди від 23 квітня 2008 року, розмір орендної плати в рік за земельну ділянку складав 27 024 грн. 30 коп. розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку № 03-20/260 був наданий Управлінням земельних ресурсів у місті Рівному Рівненської області станом на 1 січня 2008 року. Дійсність даного розрахунку була встановлена лише на період будівництва.

За змістом пункту 3 цього правочину, з урахуванням додаткового договору до нього від 23 квітня 2008 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки складає 337 803 грн. 75 коп. витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 03-20/260, наданий Управлінням земельних ресурсів у місті Рівному Рівненської області 14 лютого 2008 року. Розрахунок був дійсний на період будівництва.

Орендар зобовязувався сплачувати орендну плату в новому розмірі починаючи з 1 січня 2008 року.

Як було зазначено вище, в обґрунтування своїх позовних вимог щодо недійсності вищенаведеної угоди Підприємство посилалося на відсутність у спірному договорі всіх істотних умов, зокрема, щодо індексації та порядку перегляду орендної плати.

Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частин 2, 3 статті 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу Української РСР (у редакції, що діяла на момент укладення оскаржуваного договору) договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) передбачено, що умови договору оренди земельної ділянки не можуть суперечити законам України. Істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди, зокрема, однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України.

У той же час судом встановлено, що об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки) та термін договору оренди були передбачені сторонами у пункті 1 спірного договору; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду) у пунктах 2.1-2.5 цієї угоди; цільове призначення, умови використання і збереження якості землі у пунктах 1, 4 та 7 даного правочину; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві у пункті 8 договору; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки у пункті 4 договору; сторона (орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини у пунктах 4 і 12 цієї угоди; відповідальність сторін у пункті 11 оспорюваного договору.

З огляду на вищенаведені імперативні законодавчі приписи та положення спірної угоди, суд дійшов висновку про те, що в укладеному між сторонами договорі оренди земельної ділянки від 16 квітня 2002 року № 36 містяться всі істотні умови для даного виду договорів, необхідні та достатні для чинності цього правочину та проведення його державної реєстрації. Відтак, дотримання сторонами всіх передбачених статтею 203 ЦК України вимог при укладенні спірного договору свідчить про необґрунтованість вищезазначених тверджень Підприємства.

Крім того, позивач в обґрунтування своїх вимог до Ради про визнання недійсним вищенаведеного договору оренди землі посилався на те, що даний правочин у встановленому законом порядку не пройшов державної реєстрації.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації.

Згідно зі статтею 18 вказаного Закону у вищенаведеній редакції укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073 "Про затвердження Порядку державної реєстрації договорів оренди землі" (в редакції, чинній на момент укладення спірного правочину) державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Забезпечення реєстрації договорів оренди покладається на відповідні державні органи земельних ресурсів: районні відділи земельних ресурсів; Управління (відділи) земельних ресурсів у містах обласного і районного підпорядкування; Київське і Севастопольське міське управління земельних ресурсів.

Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів (пункт 13 вищенаведеної Постанови).

Згідно з пунктами 3.7 та 3.8 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, договори оренди реєструються в Книзі державної реєстрації договорів оренди.

Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю або на право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (у тому числі на умовах оренди) ведуться відповідними радами, договорів оренди виконавчим органом відповідної ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями; державних актів на право власності на землю місцевими державними органами земельних ресурсів Держкомзему України окремо по кожному селу, селищу, місту, а для міст з районним поділом по кожному району міста.

За дорученням відповідної ради або державної адміністрації ведення вказаних Книг здійснюється відповідними державними органами земельних ресурсів Держкомзему України. Ці книги прошнуровуються, засвідчуються підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України і скріплюються гербовою печаткою.

Зі змісту вищенаведених нормативних приписів вбачається, що проведення державної реєстрації договорів оренди землі входить до повноважень органів земельних ресурсів, до яких на час укладення спірного правочину відносилось Рівненське міське управління земельних ресурсів.

Враховуючи те, що спірний договір підписаний уповноваженими представниками його сторін, скріплений печатками цих юридичних осіб, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований у реєстрі за № 1597, а також у встановленому порядку зареєстрований в Рівненському міському управлінні земельних ресурсів, про що у книзі записів державної реєстрації договорів зроблено запис від 16 квітня 2002 року № 36, суд дійшов висновку про те, що державна реєстрація цієї угоди була проведена у встановленому законом порядку.

Слід також зазначити, що у матеріалах справи міститься належним чином засвідчена копія відповідної виписки з книги записів державної реєстрації договорів оренди землі (а.с. 41-44), яка додатково свідчить про проведення державної реєстрації спірного правочину у встановленому законом порядку.

Відтак, твердження Підприємства про те, що укладений між сторонами договір оренди землі від 16 квітня 2002 року № 36 не пройшов державної реєстрації, визнаються судом необґрунтованими.

У відповідності до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно статті 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (стаття 43 ГПК України).

Зважаючи на все вищевикладене, а також враховуючи, що позивачем не було доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог до Ради, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову Підприємства, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Судові витрати згідно статті 49 ГПК України залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 1, 12, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 17 березня 2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 4 примірники:

1 - до справи;

2 - позивачу рекомендованим (35360, Рівненська обл., с. Велика Омеляна);

3 - відповідачу рекомендованим (33000, м. Рівне, вул. Соборна, 12-А);

4- третій особі рекомендованим (33028, м. Рівне, вул. Лермонтова, буд. 6).