РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2016Справа №910/1699/16

за позовомФізичної особи-підприємця ОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта"
простягнення 6 812,88 грн
Представники:
від позивача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю
від відповідача: не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії "Оранта" про стягнення 6 812,88 грн., з яких 427,04 грн - 3 % річних, 4 531,71 грн - інфляційні втрати, 1854,13 грн - пеня.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між ФОП ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Аксор" укладено договір про відступлення права вимоги від 20.06.2014, згідно якого Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Аксор" переуступило право вимоги до ОСОБА_3, якого було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та відповідальність якого застрахована відповідачем, щодо виплати страхового відшкодування в розмірі 18603 грн 67 коп. за страховим випадком, що мав місце 22.10.2013. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі №910/26694/14 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія "Оранта" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 16 546 грн 66 коп. Позивач вказує, що відповідачу було направлено заяву на виплату страхового відшкодування 20.01.2014 року, в зв'язку з чим відповідач мав сплатити страхове відшкодування до 22.04.2014 року, однак фактично відповідач сплатив страхове відшкодування 03.03.2015 року. В зв'язку з допущенням відповідачем порушення грошового зобов'язання позивач нарахував 3 % річних в розмірі 427,04 грн за період з 23.04.2014 року по 02.03.2015 року, інфляційні втрати в розмірі 4 531,71 грн за період з травня 2014 року по лютий 2015 року, 1854,13 грн - пеня за період з 23.04.2014 року по 17.07.2014 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року порушено провадження у справі № 910/1699/16.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені заперечував, заявляючи про застосування наслідків спливу строку позовної давності до вимог про стягнення пені.

У відзиві на позов відповідач просив суд розглядати справу за його відсутністю.

У судовому засіданні 01.03.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі №910/26694/14 21.08.2013 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "АКСОР" (страховик) та ОСОБА_4 було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу № НОМЕР_1 (вигодонабувач - Публічне акціонерне товариство "Ідея Банк"), відповідно до умов якого транспортний засіб марки ВАЗ 21134, державний номер НОМЕР_2, було застраховано від ризику ДТП.

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України про дорожньо-транспортну пригоду № 9288668 та постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2013 у справі № 761/28461/13-п встановлено, що 22.10.2013 ОСОБА_3 керуючи автомобілем Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_3, порушив пункт 16.6 Правил дорожнього руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Вищевказаною постановою ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі заяви про виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування наземного транспорту від 22.10.2013 та враховуючи лист Публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" від 28.11.2013 № 16.1-06/98737, Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "АКСОР" виплачено страхове відшкодування в розмірі 18603 грн 67 коп. на рахунок Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

Як встановлено Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі №910/26694/14, що 20.06.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Аксор" (первісний кредитор) та Фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, до нового кредитора (позивача) перейшло право вимоги до ОСОБА_3 що виплати страхового відшкодування на 18603 грн 67 коп. за страховим випадком, що мав місце 22.10.2013.

Станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільна відповідальність власника транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний номер НОМЕР_3, застрахована Відкритим акціонерним товариством Національна страхова компанія "Оранта" відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/1309161.

В зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань по виплаті страхового відшкодування в порядку регресу, рішенням Господарського суду міста Києва від 15.01.2015 року у справі №910/26694/14 стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Національна страхова компанія "Оранта" на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 16 546 грн 66 коп.

Відповідно до ст. 115 ГПК України, рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно зі ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

В силу частини 1 статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Частиною 1 статті 229 ГК України визначено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У зв'язку з несплатою відповідачем страхового відшкодування, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних в розмірі 427,04 грн за період з 23.04.2014 року по 02.03.2015 року, інфляційні втрати в розмірі 4 531,71 грн за період з травня 2014 року по лютий 2015 року, 1854,13 грн - пеня за період з 23.04.2014 року по 17.07.2014 року.

Статтею 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхувальнику грошову суму (страхову виплату).

Отже, оскільки зобов'язання страховика у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Таким чином, зобов'язання між сторонами можуть виникати як з договірних, так і з позадоговірних відносин. При цьому, зобов'язання відповідача перед позивачем у даній справі щодо сплати коштів в порядку регресу є позадоговірним.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" грошове зобов'язання - це зобов'язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України.

Грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання майнової шкоди іншій особі, а отже, між сторонами у справі існує саме грошове зобов'язання, яке виникло з позадоговірних відносин - делікту.

Згідно п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов'язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як встановлено судом, відповідачу направлялася заява про страхове відшкодування №422 від 17.01.2014 року, яка була отримана відповідачем 22.01.2014 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому відповідач мав виплатити страхове відшкодування не пізніше 22.04.2014р.

Відповідач щодо отримання заяви про страхове відшкодування №422 від 17.01.2014 року не заперечував, коштів у встановлений строк не перерахував, в результаті чого з боку відповідача мало місце прострочення виконання грошового зобов'язання.

В ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, у зв'язку з чим суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 427,04 грн за період з 23.04.2014 року по 02.03.2015 року та інфляційні втрати в розмірі 4 531,71 грн за період з травня 2014 року по лютий 2015 року

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 1854,13 грн, нарахованої позивачем на підставі Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Однак, положення п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджується на правовідносини між сторонами у даній справі, оскільки сторони є страховиками, а у вказаній нормі чітко йдеться обов'язок страховика сплатити саме на користь страхувальника (потерпілої особи) або ж вигодо набувача пеню в розмірі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика.

Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Таким чином, виходячи зі змісту норм ст.992 ЦК України та п.36.5. ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право на стягнення пені у розмірі, встановленому законом або договором, належить лише страхувальнику або вигодонабувачу.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 29.01.2013 року у справі №5011-16/11067-2012.

Заява відповідача про застосування наслідків пропущення строків позовної давності до вимог позивача про стягнення пені судом не розглядається, в зв'язку з відмовою у задоволенні вимог про стягнення пені по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 44, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Національна страхова компанія "Оранта" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7-Д, ідентифікаційний код 00034186) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (04214, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_4) 3 % річних в розмірі 427 (чотириста двадцять сім) грн 04 коп, інфляційні втрати в розмірі 4 531 (чотири тисячі п'ятсот тридцять одну) грн 71 коп та 1002 (тисячу дві) грн 98 коп - витрати по сплаті судового збору.

3. В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Повне рішення складено: 10.03.2016

Суддя Л.М. Шкурдова