РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016Справа №910/32832/15

За позовомТовариство з обмеженою відповідальністю «ЯНДЕКС.УКРАЇНА»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЖУС»
простягнення 901 543,45 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Пахнюк А.О. - представник за довіреністю;
від відповідача:не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯНДЕКС.УКРАЇНА» звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЖУС» про стягнення заборгованості в розмірі 901 543, 45 грн., з яких основний борг в розмірі 497 773, 16 грн., 3% в розмірі 27 528,95 грн., інфляційні в розмірі 376 241, 34 грн. відповідно до договору комісії №21143/12 від 23.03.2012 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.03.2014р. між позивачем та відповідачем було укладено договір комісії №21143/12 в порушення умов якого відповідач неналежним чином виконав взяте на себе грошове зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг, у зв'язку із чим за ним виникла заборгованість у розмірі 497 773,16 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% в розмірі 27 528,95 грн., інфляційні в розмірі 376 241,34 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 30.12.2015 р. порушено провадження у справі №910/32832/15, розгляд справи призначено на 12.02.2016 р.

11.02.2016р. через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва від представника позивача надійшли додаткові документи по справі.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2016р. надав додаткові документи по суті спору, наполягав на позові, відповідно до ст. 69 ГПК України звернувся з клопотанням про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів.

Відповідач в судове засідання 12.02.2016р. не прибув, про причини неявки суд не повідомив.

В судовому засіданні, судом було з'ясовано, що станом на 12.02.2016 р. відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адреса відповідача не відповідає вказаній адресі в позовній заяві.

Звірка розрахунків між сторонами не проведена, що перешкоджає повному, всебічному та об'єктивному розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2016 р. з метою усунення порушення рівності та змагальності учасників судового процесу, враховуючи неявку в судове засідання представника відповідача, що перешкоджає розгляду спору по суті, суд задовольнив клопотання позивача про продовження строку розгляду спору додатково на 15 днів та створюючи сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та доказів на їх підтвердження, відклав розгляд справи на 11.03.2016 р.

11.03.2016р. від представника позивача через відділ діловодства та документообігу господарського суду міста Києва надійшли документи на виконання вимог суду.

Представник позивача в судове засідання 11.03.2016 р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання 11.03.2016 р. не з'явився, представника не направив, своїм правом на участь у судовому засіданні не скористався, проте був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Відповідно до п. 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвала господарського суду міста Києва від 30.12.2016 р. була надіслана за належною адресою відповідача станом на 29.12.2016 р., а саме зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців: 01042, м. Київ, вул. Філатова, б.10-А, офіс 3/30; ухвала господарського суду міста Києва від 12.02.2016 р. за адресою: 61052, м. Харків, вул. Ярославська,б.1, оф.3, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців станом на 12.02.2016р.

При цьому, на адресу господарського суду міста Києва підприємством зв'язку не повернуто поштове відправлення направлена на адреси відповідача.

Суд відзначає, що в силу приписів ч. 3 ст. 17 ГПК України справа, прийнята господарським судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута по суті і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому господарському суду. Оскільки провадження по справі №910/32832/15 порушено господарським судом міста Києва у відповідності до правил підсудності, справа підлягає розгляду по суті.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні 11.03.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

До прийняття рішення по справі позивачем заявлено клопотання згідно вимог ст.ст. 66, 67 ГПК України про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, грошові кошти, що обліковуються на рахунках (поточних та депозитних) відповідача, відкритих у банках на території України у будь-якій валюті, що разом дорівнюватимуть розміру позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Належних та допустимих доказів існування обставин, з якими положеннями ст. 66 ГПК України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову, в тому числі існування обґрунтованих припущень, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, позивачем суду не подано. Тому заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Позов мотивовано тим, що 23.03.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЯНДЕКС.УКРАЇНА», далі - комітент, та Товариством з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЖУС», далі - комісіонер, було укладено договір комісії №21143/12, далі - Договір, в редакції чинній з 01.01.2013р., відповідно до п. 1.1 якого комітент доручає, а комісіонер зобов'язується за комісійну винагороду від свого імені, але за рахунок комітента, укладати з третіми особами - рекламодавцями, далі - клієнти, угоди на надання комітентом послуг, пов'язаних із розміщенням у мережі Інтернет рекламних матеріалів клієнтів, відповідно до умов Договору та Додатків до нього, кожен із яких з моменту підписання сторонами є невід'ємною частиною Договору.

За укладання угод згідно з п.1.1 Договору комітент зобов'язується сплачувати комісіонеру комісійну винагороду відповідно до цього Договору (п.1.2 Договору).

Комісіонер приймає на себе поруку за виконання угод клієнтами (делькредере) та відповідає перед комітентом за невиконання/неналежне виконання клієнтами своїх зобов'язань за угодами (у тому числі з оплати клієнтом послуг комітента), укладеними комісіонером із клієнтами на виконання доручення за Договором (п.2.8 Договору).

Відповідно до п.3.6 Договору сторони погодили, що якщо інший порядок оплати послуг не передбачено у відповідному Додатку до Договору, то оплата послуг з розміщення матеріалів клієнтів, наданих комітентом відповідно до укладених комісіонером угод, здійснюється комісіонером (клієнтами за угодами з комісіонером, а комісіонером комітенту) в розмірі 100% вартості наданих послуг не пізніше 15 календарних днів з моменту надання послуг згідно з актом надання послуг, за винятком випадків, передбачених п.3.6.2 Договору.

Протягом 5 робочих днів, наступних за останнім днем звітного місяця, в якому надавались послуги комітентом з розміщення матеріалів, комітент передає комісіонеру акт (-и) наданих послуг з розміщення матеріалів клієнтів/за замовленням і податкову (-і) накладну (-і), оформлені відповідно до вимог чинного законодавства України (п.3.10 Договору).

Пунктом 3.13 Договору визначено, що сторони погодились, що у спірних ситуаціях достатнім підтвердженням обсягу та вартості наданих за Договором послуг є дані статистики комітента, доступні комісіонеру в електронному вигляді через веб-інтерфейс з використанням логіна та пароля на інтернет-ресурсах комітента.

Будь-які повідомлення, дозволені та/або необхідні за цим Договором, повинні спрямовуватися стороною, що повідомляє, на адресу сторони, яка повідомляється, електронною поштою, факсом, кур'єром або поштою з повідомленням про вручення. При цьому копії, доставлені електронною поштою або факсом, визнаються сторонами такими, що мають юридичну силу до моменту обміну оригіналами, який сторони здійснюють у можливо короткі строки. Повідомлення вважаються доставленими з моменту його отримання стороною, що повідомляється (п.4.1 Договору).

Договір укладається на строк до 31 грудня 2013 року (включно) та набуває чинності з дати підписання його уповноваженими представниками обох сторін (п.7.1. Договору). Зобов'язання сторін за Договором, які в силу своєї природи повинні продовжувати діяти (включаючи зобов'язання щодо конфіденційності, проведення взаєморозрахунків, але не обмежуючись зазначеним), залишаються чинними після закінчення строку дії Договору до повного виконання сторонами зазначених зобов'язань (п.7.4 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме актів надання послуг від 31.01.2014р. №26495132, від 28.02.2014р. №27193260, від 28.02.2014р. №27193273, від 31.03.2014р. №27962367, від 31.03.2014р. №27962255, від 30.04.2014р. №28754034, від 30.04.2014р. №28754038, від 31.05.2014р. 329536188, від 31.01.2015р. №35882738, позивачем на виконання умов Договору було надано послуги, проте, відповідачем зобов'язання із повної сплати вартості наданих послуг належним чином виконано не було.

Позивач стверджує, що мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, а тому наполягає на стягненні з відповідача 3% річних в розмірі 27 528,95 грн. та інфляційні в розмірі 376 241,34 грн. з посиланням на ст.625 ЦК України.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним виконанням, на думку позивача, відповідачем грошового зобов'язання з оплати наданих послуг на суму 497 773,16 грн.

За змістом ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір комісії №21143/12 від 23.03.2012р. є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 ГК України, ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Комітент зобов'язаний забезпечити комісіонера усім необхідним для виконання обов'язку перед третьою особою. За договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору. Комісіонер не відповідає перед комітентом за невиконання третьою особою договору, укладеного з нею за рахунок комітента, крім випадків, коли комісіонер був необачним при виборі цієї особи або поручився за виконання договору (делькредере). У разі порушення третьою особою договору, укладеного з нею комісіонером, комісіонер зобов'язаний негайно повідомити про це комітента, зібрати та забезпечити необхідні докази. Комітент має право вимагати від комісіонера відступлення права вимоги до цієї особи (ст.1016 ЦК України).

Положеннями ст.1022 ЦК України передбачено, що після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Надання позивачем послуг на суму 497 773,16грн. підтверджуються матеріалами справи, а саме актами надання послуг від 31.01.2014р. №26495132, від 28.02.2014р. №27193260, від 28.02.2014р. №27193273, від 31.03.2014р. №27962367, від 31.03.2014р. №27962255, від 30.04.2014р. №28754034, від 30.04.2014р. №28754038, від 31.05.2014р. 329536188, від 31.01.2015р. №35882738, листом відповідача від 11.12.2015р. №11/12/2015-01.

Відповідно до ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пунктом 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 ЦК України строк виконання відповідачем грошового зобов'язання з оплати виконаних робіт за Договором на момент розгляду справи настав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем оплати вартості наданих позивачем послуг у повному обсязі здійснено не було, у зв'язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем за Договором складає 497 773, 16 грн.

Відповідно до статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 497 773, 16 грн. підтверджується матеріалами справи. Доказів погашення вказаної заборгованості відповідачем не надано.

В процесі розгляду справи позивач надав акт звірки розрахунків, згідно якого заборгованість відповідача на користь позивача становить 497 773, 16 грн., акт відповідачем не підписаний. При цьому судом враховано, що акт звірки є суто бухгалтерським документом, за яким бухгалтерії підприємств-учасників певних господарських операцій звіряють бухгалтерський облік цих операцій (у контексті визначення дебіторської або кредиторської заборгованості), а наявність чи відсутність будь-яких зобов'язань сторін підтверджується первинними документами - договором, накладними, рахунками тощо.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

ТОВ «СМАРТ ДЖУС» доказів з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення заборгованості в розмірі 497 773, 16 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Згідно вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як мало місце несвоєчасна оплата за Договором, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача трьох процентів річних підлягають задоволенню частково.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про прострочення грошового зобов'язання.

Після проведення перевірки наведеного заявником розрахунку, судом встановлено, що останній є арифметично вірним, у зв`язку із чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 27 528, 95 грн. трьох процентів річних та 376 241,34 грн. інфляційних підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 44, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНДЕКС.УКРАЇНА» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СМАРТ ДЖУС» (61052, м. Харків, вул. Ярославська, б.1, оф.3; ідентифікаційний код 36589936) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНДЕКС.УКРАЇНА» (04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного/Ігорівська, 10/5; ідентифікаційний код 33942824) основний борг в розмірі 497 773,16 грн., інфляційні в розмірі 376 241,34 грн., три проценти річних в розмірі 27 528,95 грн. та судовий збір у розмірі 1 3 523,15 грн. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 16.03.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко