ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2016 року Справа № 904/8720/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Антонік С.Г. (доповідач)

суддів: Чоха Л.В., Чимбар Л.О.

при секретарі судового засідання: Ковзиков В.Ю.

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність №б/н від 03.11.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність №б/н від 19.10.2015 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКИЛАЙФ" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 року у справі № 904/8720/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМАТ ЛТД", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКИЛАЙФ", м. Дніпропетровськ

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПрАТ "Альба Україна"

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ПАТ "Біофарма"

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 року (суддя Мартинюк С.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікилайф" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фармат ЛТД" 84716,44 грн. заборгованості, 1873,05 грн. 3% річних, 36833,95грн. інфляційних, 74,26грн. пені та 1852,46грн. судового збору.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду мотивовано законністю вимог позивача, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Лікилайф" своєчасно не здійснено розрахунків за товар відповідно до умов договору купівлі-продажу №888 від 12.05.2011 року. Розмір пені змінено у звязку з неправильним розрахунком.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 року.

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що позивач є неналежним кредитором .

Крім того, зазначає, що:

1). позивач посилається у договорі на факт повідомлення Боржника про відступлення права вимоги при укладенні договору від 18.08.2014 року, на той час як таке попередження щодо відповідача ще не було складено;

2). Позивачем надано як доказ своїх позовних вимог договір, який укладено неправомірно без доказів погодження з арбітражним керуючим ( розпорядником майна) в процедурі банкрутства ПрАТ «Альба Україна», розпочатою ухвалою господарського суду Київської області від 04.08.2014 року;

3). Позивачу передано право за договором відступлення права вимоги від 18.08.2014 року по договору купівлі-продажу №888 від 12.03.2011 року ( як зазначено в рішенні господарського суду від 15.12.2015 року), який між ПрАТ «Альба Україна» та ТОВ «Лікилайф» не укладався.

Відповідач в судовому засіданні підтримав доводи, що наведені в апеляційній скарзі.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав. Його представник в судовому засіданні вказав, що рішення суду є законним, винесеним на підставі всебічно досліджених обставин справи. Просить залишити його в силі, а апеляційну скаргу без задоволення.

Треті особи відзив на апеляційну скаргу не надали. Своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм чинного законодавства при винесенні рішення суду, встановила наступне.

12.05.2011 року між ПрАТ "Альба Україна" ( продавець) та ТОВ "Лікилайф" ( покупець) укладено договір купівлі-продажу №888, згідно якого Продавець зобов'язується передавати (поставляти) вироби медичного призначення у власність покупця, а покупець зобов'язується приймати товар та сплачувати за нього грошові кошти відповідно до умов цього договору.

Згідно п.5.2 Договору, оплата кожної партії товару проводиться в повному обсязі на умовах, що вказуються в видатковій накладній на поставку товарної партії.

ПрАТ «Альба Україна» на виконання умов договору в період з 07.03.2014р. по 23.04.2014р. включно поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними (т.1 а.с.41 250, т.2 а.с.1 109).

В кожній накладній зазначена відстрочка платежу. За останній поставлений товар за накладними від 23.04.14р. відповідач мав сплатити до 21.05.2014р.

Відповідач свої зобовязання щодо своєчасної і повної оплати не виконав. Заборгованість складає 84 716,44 грн. та не заперечується відповідачем.

18.08.2014р. між ПрАТ "Альба Україна" та "Фармат ЛТД" укладено договір відступлення права вимоги, за яким первинний кредитор (ПрАТ "Альба Україна") відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первинному кредитору, і стає кредитором за договором купівлі-продажу №888 від 12.03.2011 року.

Згідно акту приймання-передачі від 18.08.2014 року, первинний кредитор передав, а новий отримав документи, що підтверджують наявність заборгованості ТОВ "Лікилайф" за договором купівлі-продажу №888 від 12.05.2011року.

Про відступлення права вимоги №2878а від 19.08.2014 р. було повідомлено відповідачу. Повідомлення отримано останнім згідно рекомендованого повідомлення про вручення 12.12.2014р.

На адресу відповідача надіслано вимогу №103 від 04.12.2014 р., щодо виконання грошового зобов'язання, яке отримано 13.12.2014р.

Відповідач свої зобовязання щодо оплати товару не виконав, факт поставки товару та існуючої заборгованості не заперечує.

У звязку з цим позивач звернувся до суд з позовом про стягнення ( з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) заборгованість в розмірі 84 716,44грн., 3% річних в розмірі 1873,05 грн., інфляційні в розмірі 36833,95 грн. та пеню за період з 09.11.2014 року по 09.11.2015 року в розмірі 40 965,62 грн.

Відповідно до ст.193 ГК України, ст.525, ст.526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст..655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець)передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч.1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідач доказів погашення заборгованості в сумі 84 716,44 грн. не надав.

Матеріалами справи доведено порушення відповідачем строку оплати товару.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ст..514 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст..516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договором купівлі-продажу не було передбачено обовязковість згоди боржника на заміну кредитора.

Договір відступлення права вимоги укладений у відповідності до вимог законодавства, тому позивач є належним кредитором стосовно відповідача і, оскільки заборгованість відповідача у розмірі 84 716,44 грн. підтверджується матеріалами і не погашена, то суд правильно стягнув суму основного боргу.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який построчив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора, зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст.216, ч.1, 2 ст.218 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст..230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.2 Договору сторони погодили, що у випадку порушення строків оплати покупець повинен виплатити продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на день розрахунку за кожен день заборгованості.

Розрахунок інфляційних втрат та 3% річних позивачем виконано правильно, тому господарський суд обгрунтовано стягнув інфляційні втрати у розмірі 36833,95 грн. та 3% річних у сумі 1873, 05 грн.

Що стосується пені, то господарський суд також правильно зазначив, що при розрахунку позивачем не було враховано вимог ч.6 ст.232 Господарського процесуального кодексу України.

Розмір пені за період з 09.11.2014р. по 22.11.2014р. складає 74,26грн.

Таким чином господарський суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з вищенаведених та наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.518 ЦК України, боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач жодних заперечень проти вимог первісного кредитора на момент отримання повідомлення про заміну кредитора (12.12.2014р). не мав. Отже жодних заперечень проти нового кредитора не має.

Що стосується посилання апелянта на укладання договору відступлення права вимоги без погодження з арбітражним керуючим, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Договір відступлення права вимоги відповідає вимогам закону. Його недійсність судом не визнана. Тому він є чинний.

Зазначення в договорі відступлення права вимоги договору купівлі продажу № 888 від 12.03.2011р., а не від 12.05.2011р. суд вважає технічною помилкою, оскільки, як встановлено в судовому засіданні, між відповідачем та ПрАТ "Альба Україна" жодного договору крім договору № 888 від 12.05.2011р. не укладалося.

У звязку з наведеним апеляційна скарга не підлягає задоволенню. Рішення господарського суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІКИЛАЙФ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 15.12.2015 року у справі № 904/8720/15 залишити без змін.

Повний текст постанови складено 16.03.2016р.

Головуючий: __________________ С.Г. Антонік

Судді: __________________ Л.В.Чоха

__________________ ОСОБА_3