ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2016 року Справа № 904/9365/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Березкіна О.В. ( доповідач)

суддів: Дармін М.О., Чус О.В.

при секретарі: Логвіненко І.Г.

Представники сторін:

від позивача Лідовська Д.В. представник, довіреність №383 від 14.03.2016 р.;

від відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2, паспорт серія НОМЕР_1 від 19.06.97 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної бюджетної установи охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології", м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року прийнятого за результатами розгляду справи № 904/9365/15

за позовом Державної бюджетної установи охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології", м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Дніпропетровськ

про відшкодування збитків у сумі 160332 грн 52 коп.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року (суддя Воронько В.Д.) відмовлено в задоволені позовних вимог Державної бюджетної установи охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування збитків у сумі 160332 грн. 52 коп.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач - Державна бюджетна установа охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології « звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги відсутність доказів на підтвердження поставки вугілля 19 листопада 2014 року на адресу поклажодавця.

Апелянт вважає, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту поставки неякісного вугілля є необґрунтованими, оскільки проводити дослідження якості товару в лабораторних умовах недоцільно з тих підстав, що не відповідність якості вугілля, переданого на зберігання, вбачається неозброєним поглядом.

Крім того, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач фактично визнав повернення вугілля неналежної якості, про що свідчить лист відповідача на адресу позивача.

Всі ці обставини, на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 18 лютого 2016 року апеляційна скарга була прийнята до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 21 березня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та задовольнити заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність оскаржуваного рішення нормам діючого законодавства, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2013 року Кримська республіканська установа "Територіальне медичне об'єднання "Протитуберкульозний диспансер" (відповідно до наказу Міністерства охорони здоров'я Республіки Крим № 129 від 25 листопада 2014 року перейменована в Державну бюджетну установу охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології) уклали договір відповідального зберігання з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, за умовами якого зберігач зобов'язався прийняти від поклажодавця вугілля у кількості 200 тон на загальну суму 294 400 грн. та здійснювати його зберігання на умовах, встановлених чинним законодавством.

Згідно пункту 2.1 зберігач приймає на зберігання товар згідно акту приймання-передачі ( Додаток №1).

Звертаючись до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 із позовом про стягнення 160 332, 52 грн. збитків, позивач - Державна бюджетна установа охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології» посилався на порушення відповідачем умов договору зберігання б/н, укладеного між сторонами 17.12.2013року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення збитків, оскільки все передане йому на зберігання вугілля було повернуто зберігачем, а належних доказів повернення неякісного вугілля позивач не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 грудня 2013 року за актом прийому-передачі зберігач прийняв від поклажодавця на зберігання 120 тон вугілля марки ДГОМ 13-50 на суму 176160 грн. та 80 тон вугілля марки АМ 13-25 на суму 118240 грн., а всього на суму 294 400,00 грн.( а.с.19).

Згідно частини 1 статті 949 Кодексу зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (стаття 950 Кодексу).

Як встановлено судом першої інстанції, зберігач передав поклажодавцю з відповідального зберігання вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 120 тон та вугілля марки 80 тон згідно актів приймання-передачі: від 27 грудня 2013 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон; від 20 січня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 07 лютого 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 28 лютого 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 10 тон; від 21 березня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 5 тон; від 01 квітня 2014 року - вугілля марки АМ 13-25 в кількості 5 тон; від 19 серпня 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 6,92 тони, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 24,14 тон; від 19 листопада 2014 року - вугілля марки ДГОМ 13-50 в кількості 68,08 тон, вугілля марки АМ 13-25 в кількості 40,86 тони.

Таким чином, зберігач передав зі зберігання всю кількість вугілля, шляхом доставки вугілля на адресу позивача: м. Білогірськ, с. Криничне, відділення № 5, яке було прийнято представником відокремленого структурного підрозділу № 5 позивача.

Позивач, звертаючись із позовом про стягнення 160332 грн. 52 коп. збитків, визначив їх як вартість повернутого вугілля неналежної якості.

Як вбачається з акту про поставку товару неналежної якості від 19.11.2014 року, посадовими особами позивача встановлено, що при фактичному огляді поставленого вугілля виявлено, що якість означеного вугілля не відповідає якості переданого на зберігання вугілля ( л.с. 27), при цьому, означений акт складений в односторонньому порядку представниками позивача, без повідомлення і виклику відповідача, та без проведення лабораторних досліджень отриманого вугілля.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ст. 950 ЦК України), а збитки, завдані поклажедавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, згідно з вимогами ст. 951 ЦК України та ст. ст. 224, 225 ГК України: у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; у разі пошкодження речі - у розмірі суми на яку знизилася її вартість.

Таким чином, зберігач зобов'язаний повернути поклажедавцеві товар, який був прийнятий на зберігання, а відшкодувати збитки зобов'язаний лише у випадку втрати (нестачі) або його пошкодження за наявності складу цивільного правопорушення (протиправність, збитки, причинний зв'язок) передбаченого ст. 614 ЦК України (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23.06.2009 у справі N 34/136-08-2506).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув позивачу передане на зберігання вугілля у повному обсязі, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі вугілля, підписаними повноважними представниками позивача та скріплені відповідними печатками позивача, а наявність збитків внаслідок повернення неякісного вугілля позивачем не доведено належними та допустимими доказами у відповідності до статті 33, 34 ГПК України.

Доводи позивача про те, що відповідач фактично визнав повернення вугілля неналежної якості, оскільки зазначив про це у листі-відповіді на звернення позивача, є неспроможними.

Так, відповідач заперечує направлення такого листа та його підписання, а позивач не наддав доказів, які б спростували це твердження.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і об'єктивно з'ясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, у тому числі і доводам позивача, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної бюджетної установи охорони здоров'я Республіки Крим "Кримський республіканський клінічний центр фтизіатрії та пульмонології" - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2015 року у справі № 904/9365/15 - залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23 березня 2016 року.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус