РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016Справа №910/26912/15

За позовом Інституту фізики НАН України

До Державного спеціального конструкторсько-технологічне бюро фізичного приладобудування з дослідним виробництвом Інституту фізики НАН України

Третя особа Державну фінансову інспекцію в м. Києві

Про стягнення 16 743,00 грн.

Суддя Прокопенко Л.В.

Представники:

Від позивача Федосенко А.В. - представник

Від відповідача Музалевський Д.Є. - представник

Присяжнюк П.М. - представник

Від третьої особи Співак В.О. - представник

Малько Т.В. - представник

Суть спору:

Інститут фізики НАН України звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Державного спеціального конструкторсько-технологічне бюро фізичного приладобудування з дослідним виробництвом Інституту фізики НАН України про стягнення 16 743,00 грн.

Ухвалою суду від 19.10.2015 за зазначеною вище позовною заявою порушено провадження у справі № 910/26912/15 та призначено розгляд справи на 17.11.2015.

17.11.2015 відділом діловодства суду від представника відповідача отримано відзив на позовну заяву.

В судове засідання 17.11.2015 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги та заявив усне клопотання про залучення третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача, а саме: Державну фінансову інспекцію в м. Києві.

В судове засідання 17.11.2015 представник відповідача з?явився, надав усні пояснення по справі.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або ініціативи господарського суду.

Питання про допущення або залучення третіх осіб до участі у справі вирішується господарським судом, який виносить з цього приводу ухвалу.

За таких обставин, з метою повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи № 910/26912/15, суд вважає за доцільне залучити до участі у справі третю особу а, саме: Державну фінансову інспекцію в м. Києві.

Ухвалою від 17.11.2015 розгляд справи відкладено на 12.01.2016 та залучено третю особу.

В судове засідання 12.01.2016 представник позивача з'явився, підтримав позовні вимоги.

В судове засідання 12.01.2016 представник відповідача з'явився, надав усні пояснення по суті справи.

В судове засідання 12.01.2016 представник третьої особи не з?явився, про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду від 12.01.2016 відкладено розгляд справи на 23.02.2016

В судовому засіданні 23.02.2016 оголошено перерву до 04.03.2016.

03.03.2016 відділом діловодства суду від представника Державної фінансової інспекції в місті Києві отримано пояснення по справі.

В судовому засіданні 04.03.2016 оголошено перерву до 15.03.2016

У судовому засіданні 15.03.2016 р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та відповідачем 19.07.2013 року було укладено договір №15/04/13 за умовами якого Відповідач зобов'язувався виконати науково- дослідну роботу „Енергодисперсійні дослідження хімічного складу шаруватих кристалів інтеркальованих різними концентраціями молекул толуолу, води і спирту»

Відповідно до розділу 2 Договору сторони погодили, що виконавець протягом терміну дії Договору зобов'язується: Якісно та своєчасно виконувати послуги, передбачені цим Договором, згідно календарного плану (Додаток 1), що є невід'ємною частиною Договору (з правом дострокового виконання). Дотримуватись умов конфіденційності щодо отриманої від Замовника під час виконання цього Договору інформації, що носить характер комерційної таємниці. Замовник протягом терміну дії Договору зобов'язується: Своєчасно сплачувати роботу Виконавця у розмірах і в терміни, передбачені розділом 3 Договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору для виконання роботи передбаченої в п. 1.1. Договору замовник перераховує виконавцю у 2013 році 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 копійок) без ПДВ, відповідно до планової калькуляції кошторисної вартості науково-дослідних робіт та Протоколу узгодження вартості науково-дослідних робіт і сплачується на поточний банківський рахунок виконавця після підписання сторонами акту прийому-здачі виконаних робіт.

На виконання умов договору сторонами було укладено акти приймання здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 27.08.2013 на загальну суму 20000 грн.

Судом встановлено, що вказаний акт підписано та скріплено печатками сторін, що свідчить про те, що позивачу надано послуги без будь-яких зауважень з його боку.

Відповідачем було належним чином виконано умови договору, у зв'язку з чим позивачем здійснено оплату наданих послуг, що підтверджується поясненнями обох сторін в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Державною фінансовою інспекцією в місті Києві за період з 01.01.2010 року по 01.04.2015 року було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Інституту фізики Національної академії наук України " і складено довідку зустрічної звірки від 08.05.2015 року, з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, їх реальності та повноти відображення в обліку між Інститутом фізики Національної академії наук України та Державним спеціальним конструкторсько-технологічним бюро фізичного приладобудування з дослідним виробництвом Інституту фізики Національної академії наук України за період з 01.01.2011 по 01.04.2015 та встановлено перевищення кошторисної вартості витрат на оплату праці та нарахування на оплату праці порівняно із фактичними витратами на загальну суму 16743,00 грн

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

За змістом пунктів 1, 7, 10 частини першої статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право: перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Враховуючи вище зазначене можливо дійти висновку, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на приведення роботи підконтрольної організації у відповідність із вимогами законодавства у майбутньому і є обов'язковою до виконання. Що ж стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово відшкодовані шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення органу державного фінансового контролю до суду з відповідним позовом.

Орган державного фінансового контролю має право заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути кошти на відшкодування виявлених в ході перевірки збитків.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 15.04.2014 №21-63а14.

Частиною другою статті 224 ГК України передбачено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За приписами частини першої статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Отже, для застосування такого виду господарської санкції як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

- протиправної поведінки;

- збитків;

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника і збитками;

- вини.

При відсутності хоч б одного з цих елементів господарсько-правова відповідальність не настає.

З огляду на вищевикладене позивачем не доведено наявність всіх елементів складу правопорушення.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши матеріали справи та враховуючи приписи вище зазначених норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоаоленню

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні позову

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Л.В. Прокопенко