ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2016 року Справа № 5023/10554/11(5023/3054/11)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддів:Акулової Н.В.(доповідач) Демидової А.М., Шевчук С.Р.
розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" с.Грушівка Харківської області
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року
та рішенняГосподарського суду Харківської області від 09.02.2012 року
у справі№5023/10554/11 (н.р. 5023/3054/11) Господарського суду Харківської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" с.Грушівка Харківської області
до відповідачаПриватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія-Плюс" с.Нечволодівка Харківської області
простягнення 274 375,67 грн.

За участю представників:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Михайленко О.О. (дов.б/н від 19.05.2015 року);

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року по справі №5023/10554/11 (н.р.5023/3054/11) (суддя: Доленчук Д.О.) в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач є таким, що прострочив, оскільки він не вчинив всіх дій, що були встановлені умовами договору, тому не вбачається порушень прав і охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача і позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 (судді: Северін В.І., Терещенко О.І., Ільїн О.В.) апеляційну скаргу задоволено; рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року скасовано та постановлено нове рішення, яким позов задоволено у повному обсязі; стягнуто з Приватного сільськогосподарського підприємства "Вікторія - Плюс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОСТОЧНАЯ ФРУКТОВАЯ КОМПАНИЯ" суму боргу у розмірі 50 000 грн., суму штрафу у розмірі 15000 грн., суму різниці в ціні в розмірі 190000 грн., суму інфляційних в розмірі 15605,17 грн., річні в розмірі 3770,50 грн.

Прийнята постанова суду апеляційної інстанції мотивована наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки відповідач не передав у власність позивача товар відповідно до договору №30/05/2008 від 30.05.2008 року, як це передбачено ст.712 Цивільного кодексу України, то відповідач вважається таким, що прострочив, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги, відносно стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 50 000, 00 грн, індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми підлягають задоволенню; судом апеляційної інстанції на підставі п.5.3. договору стягнув з відповідача суму різниці в ціні у розмірі 190 000 грн та на підставі п.5.1. штраф у розмірі 15 000 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.10.2015 року у даній справі касаційну скаргу ПСП "Вікторія-Плюс" задоволено частково; постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.06.2015 року у справі №5023/10554/11 скасовано; справу №5023/10554/11 направлено на новий розгляд до Харківського апеляційного господарського суду в іншому складі суду.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення не встановив, коли саме покупцем (на який момент) було здійснено придбання недостатньої кількості товару та не встановлено, яка ціна діяла на ринку на момент придбання недостатньої кількості товару, як це передбачено п.5.3. Договору. Підтвердженням такої ціни є біржова довідка, що надається Покупцем (Позивач) як обґрунтування ринкової ціни. Крім того, ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. (п.2.1. Договору).

За результатами нового розгляду справи, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року по справі №5203/10554/11 (н.р.5023/3054/11) (судді: Бородіна Л.І., Гетьман Р.А., Лакіза В.В.) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" залишено без задоволення; рішення господарського суду Харківської області від 09.02.2012р. у справі №5023/10554/11 залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України виконання ним умов договору від 30.05.2008 року №30/05/2008 в частині надання відповідачеві довідки Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника, яка склалася на біржі станом на 13.08.2008 року, тому суд дійшов висновку, що позивач прострочив виконання зобов'язання, оскільки не вчинив дій, встановлених п.2.1 договору від 30.05.2008 року. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що підписавши накладну від 23.07.2009р. №23 сторони фактично змінили асортимент товару, що мав бути поставлений на підставі договорів від 16.06.2008р. №16/06/2008 та від 30.05.2008р. №30/05/2008, і відразу їх виконали. Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що видача позивачем довіреності від 23.07.2009р. серії НБЄ №138315 на ім'я директора Стокоза М.І. і надання її відповідачеві фактично свідчить про намір внести зміни до договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, а передача на виконання цієї довіреності та умов договорів від 30.05.2008р. №30/05/2008 та від 16.16.2008р. №16/06/2008 пшениці на суму 100000, 03грн. (сума двох договорів) свідчить про прийняття відповідачем цієї пропозиції та про внесення змін до умов договору шляхом підписання цієї накладної. Тобто, укладення додаткової угоди у формі накладної №23, яка підписана сторонами, та фактична передача за підставі цієї накладної товару свідчить про зміну умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 у письмовій формі, його схвалення сторонами та негайного виконання у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" звернулося з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року у справі №5023/3054/11 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В касаційній скарзі скаржник посилався на порушення та неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Представник відповідача, у судовому засіданні, заперечував проти задоволення касаційної скарги, просив залишити її без задоволення.

Заслухавши представника відповідача, який з'явився в судове засідання, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення обставин справи та правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 30.05.2008р. між сторонами було укладено договір № 30/05/2008, відповідно до умов якого продавець (відповідач) зобов'язався поставити, а покупець (позивач) прийняти та оплатити за умовами даного договору продукцію - насіння соняшника врожаю 2008 року в кількості відповідно до відвантажних документів. (п.1.1. Договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Пункт 2.3 договору встановлює, що загальна сума договору на момент підписання складає 50000,00 грн. та може бути змінена за угодою сторін з обов'язковим оформленням додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.2 договору, покупець оплачує товар, що поставляється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця у формі 100% попередньої оплати.

Згідно з п.3.1 зазначеного договору, товар поставляється позивачу на умовах самовивозу в строк до 15.10.2008 року.

У випадку не поставки або поставки товару не у повному обсязі, продавець зобов'язується повернути грошові кошти на суму непоставленого товару та виплатити покупцю штраф у розмірі 30% від вартості недопоставленого товару. (п.5.1. Договору).

Відповідно до п.5.3. Договору у випадку не поставки Продавцем (Відповідачем) товару в повному об'ємі в строк передбачений п.3.1. договору і зростом цін на даний вид с/г продукції Продавець (Відповідач) за кожну недопоставлену тону товару виплачує Покупцю (Позивач) різницю між ціною обговореною в п.2.1. даного договору і ціною, що діє на ринку на момент придбання недостатньої кількості товару Покупцем (Позивач). Підтвердженням такої ціни є біржова довідка, що надається Покупцем (Позивач) як обґрунтування ринкової ціни.

Згідно пункту 7.2. Договору, усі зміни і доповнення до договору будуть дійсні тільки за умови, що вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками обох сторін.

Договір набирає сили з моменту його підписання та діє до остаточного виконання сторонами зобов'язань по договору. (п.7.3. Договору).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконання п.3.2. договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 ТОВ "Восточная фруктовая компания" сплачено 50000грн. в якості попередньої оплати за майбутню поставку продукції, що підтверджується реєстрами проведених електронних розрахункових документів.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 613 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. (ст.612 Цивільного кодексу України).

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було здійснено намір самовивозу, що підтверджується нижченаведеним.

10.10.2008р. між ФОП ОСОБА_6 та позивачем був укладений договір про надання транспортних послуг.

12.10.2008р. генеральному директору позивача Стокозу Миколі Івановичу була видана довіреність серія НБЄ №138349 на отримання від відповідача соняшника в кількості 102 тон. Дана довіреність була зареєстрована в журналі реєстрації довіреностей.

13.10.2008р. на виконання умов договору про надання транспортних послуг від 10.10.2008р. позивач разом з ФОП ОСОБА_7 приїхали на транспортному засобі до відповідача для завантаження соняшника.

Однак, завантаження соняшника не відбулося у зв'язку з відмовою відповідача, про, що ФОП ОСОБА_7 був складений акт від 13.10.2008р.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що даний акт не був підписаний представником відповідача, тому не може бути доказом того, що позивачем не був отриманий товар від відповідача у встановлений договором строк з вини останнього. З даного акта не вбачається з яких підстав відповідач відмовив у навантаженні товару - насіння соняшника.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно п.2.1 Договору сторони погодили, що ціна насіння соняшника буде становити 80% від ціни, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, про що покупець (позивач) надає відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну. При цьому із вартості продукції вираховується вартість її перевезення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що виходячи з положень договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 кількість товару, що має бути поставлена за цим договором, залежить від ціни соняшника, що склалася на Харківській товарній біржі на момент поставки продукції, та про що покупець зобов'язаний надати, у момент отримання товару, відповідачу відповідну довідку, яка підтверджує ціну.

Приватне сільськогосподарське підприємство "Вікторія-Плюс" могло виконати свої зобов'язання по поставці товару на умовах договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 виключно за умови вчинення певних дій позивачем, а саме: прибуття до позивача з метою отримання товару та надання довідки Харківської товарної біржі про ціну насіння соняшника на момент його отримання.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що акт від 13.10.2008 року не був підписаний представником відповідача, тому не може бути доказом того, що позивачем не був отриманий товар від відповідача у встановлений договором строк з вини останнього; матеріали справи не містять довідки Харківської товарної біржі, яка мала бути надана позивачем, у відповідності до умов п.2.1 договору від 30.05.2008р. №30/05/2008, відповідачеві в момент поставки, як це передбачено умовами договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що невиконання зобов'язань за договором Приватним сільськогосподарським підприємством "Вікторія-Плюс" від 30.05.2008р. №30/05/2008 мало місце через не вчинення усіх необхідних дій ТОВ "Восточная фруктовая компания", а отже виконання зобов'язань було відстрочено на час такого прострочення.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що договір №30/05/2008 від 30.05.2008 року, укладений між сторонами є діючим, оскільки п.7.3. договору було передбачено, що він набирає силу з моменту його підписання і діє до остаточного виконання сторонами зобов'язань по договору.

Проте колегія суддів касаційної інстанції не може погодитись з висновком суду апеляційної інстанції, що укладення додаткової угоди у формі накладної №23, яка підписана сторонами, та фактична передача за підставі цієї накладної товару свідчить про зміну умов договору від 30.05.2008р. №30/05/2008 у письмовій формі, його схвалення сторонами та негайного виконання у повному обсязі.

Оскільки, відповідно до статті 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Згідно п.7.2. Договору від 30.05.2008 р. №30/05/2008 усі зміни і доповнення до договору будуть дійсні тільки за умови, що вони здійснені у письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками обох сторін.

Відповідно до частини першої статті 111 10 ГПК підставою для скасування судового рішення місцевого чи апеляційного господарського суду є, зокрема, порушення або неправильне застосування норм процесуального права. Проте судовий акт підлягає скасуванню лише за умови, якщо таке порушення призвело до прийняття неправильного судового рішення. (п. 11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 № 11 "Про деякі питання практики застосування розділу XII-1 Господарського процесуального кодексу України")

За таких обставин постанова Харківського апеляційного господарського суду підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 1117 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція перевіряє на підставі вже встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи лише застосування ними норм матеріального та процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково їх перевіряти.

Твердження скаржника про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Восточная фруктовая компанія" с.Грушівка Харківської області залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 21.01.2016 року та рішення Господарського суду Харківської області від 09.02.2012 року у справі №5023/10554/11 (н.р.5023/3054/11) залишити без змін.

Головуючий суддя Н.В. Акулова

Судді: А.М. Демидова

С.Р. Шевчук