ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17.03.2016р. Справа №905/615/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград,

до відповідача: Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк,

про стягнення 2595,24 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 2595,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час здійснення перевезення за залізничною накладною №46128740 відповідачем було допущено на шляху прямування незбереження вантажу, про що складено комерційний акт №БА789098/53А від 14.08.2015р.

Наявність вказаних обставин, за твердженням Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», є підставою для стягнення з Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» збитків у розмірі 2595,24 грн.

Позивач у судове засідання 17.03.2016р. не зявився, про розгляд справи був обізнаний, про що свідчить наявне у матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №628.

Відповідач у судове засідання 17.03.2016р. не зявився, витребуваних судом документів не представив, будь-яких пояснень по суті спору не надав. Одночасно, за висновками суду, Державне підприємство «ОСОБА_1 залізниця» було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи з урахуванням наступних обставин.

За приписами ст.64 Господарського процесуального кодексу України ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Відповідно до п.11 листа №01-8/123 від 15.03.2007р. Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році» до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

За змістом ч.4 ст.89 вказаного Кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із відомостями, які наявні у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців місцезнаходженням відповідача є: 83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68.

З огляду на те, що відповідач знаходиться на території, на яку не здійснюється пересилання поштової кореспонденції, 22.02.2016р. на офіційному веб-порталі «Судова влада України» (dn.arbitr.gov.ua), у розділі «Новини та події суду» було розміщено оголошення про дату та час судового засідання у справі №905/615/16, призначеного на 17.03.2016р.

Одночасно, судом вчинялись дії, які були спрямовані на встановлення телефонного звязку з відповідачем, про що свідчить телефонограма №232 від 10.03.2016р.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторонни у судове засідання 17.03.2016р. на виклик суду не зявились, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаних учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд встановив:

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язний сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

12.08.2015р. за залізничною накладною №46128740 Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» (вантажовідправник) зі станції відправлення Миколаївка-Донецька Придніпровської залізниці на станцію ОСОБА_1 залізниці відвантажив в адресу Відокремленого підрозділу «Курахівська теплова електрична станція» Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (вантажоодержувач) у напіввагоні №52573821 вугілля кам`яне. Виходячи зі змісту відомості вагонів накладної №46128740, маса нетто у напіввагоні №52573821 становила 68850 кг.

Під час прибуття вагону на станцію призначення ОСОБА_1 залізниці на підставі ст.24 Статуту залізниць України було здійснено переваження напіввагону №52573821 та виявлена невідповідність фактичної маси вантажу тій масі, яка зазначена вантажовідправником у накладній.

Так, з посиланням на складений вказаною станцією акт загальної форми №435 від 14.08.2015р. було здійснено комісійне переваження напіввагону №52573821, про що складений комерційний акт №БА789098/53А від 14.08.2015р., відповідно до якого встановлено, що брутто у напіввагоні №52573821 становило 89200 кг, тара 23400 кг, нетто 65800 кг, що менше документу на 3050 кг.

У комерційному акті №БА789098/53А від 14.08.2015р. також відображено, що вагон №52573821 прибув з поглибленням з 1 по 7 люк по всій ширині вагона, глибиною 0,9 м. Двері люка закриті, течі вантажу немає. Переваження вантажу здійснювалось на 200 т електронних вагах отримувача при повній зупинці та розчепленні. При повторному переваженні вага не змінилась.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях. Стаття 110 Статуту залізниць України також передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно з ч.1 ст.23 Закону України «Про залізничний транспорт» перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічні за змістом приписи містяться у ст.113 Статуту залізниць України, ч.2 ст.924 Цивільного кодексу України.

Суд приймає до уваги встановлені комерційним актом сліди доступу до вантажу. Відповідно до ст.111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі, коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні, і, якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не доведено суду, що недостача вантажу відбулась не з вини залізниці.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу, засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Згідно з ч.1 ст.115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В силу норм ч.2 ст.114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

За приписами п.27 Правил видачі вантажів, які затверджені наказом №644 від 21.11.2000р. Міністерства транспорту України, при видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), зокрема, для мінерального палива становить 1%.

За даними комерційного акту №БА789098/53А від 14.08.2015р. недостача у напіввагоні №52573821 складає 3050 кг.

Здійснивши перевірку виконаного позивачем розрахунку позовних вимог з урахуванням відомостей, які містяться у довідці №1/2370 від 15.12.2015р. Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про вартість вугільної продукції за залізничною накладною №46128740, комерційному акті №БА789098/53А від 14.08.2015р., з урахуванням норми природної втрати маси вантажу, суд встановив, що він є арифметично вірним.

За змістом положень статті 130 Статуту залізниць України право на предявлення до залізниці претензій та позовів, зокрема, у разі нестачі вантажу має одержувач за умови предявлення накладної, комерційного акта і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Статтею 131 Статуту залізниць України передбачено, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу.

Відповідно до статті 133 вищевказаного Статуту передача іншим організаціям або громадянам права на предявлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику.

Передача права на предявлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи довіреністю, оформленої згідно із законодавством.

У матеріалах справа наявна накладна №46128740, зі змісту якої вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Східенерго» (вантажоодержувач) передало право на звернення до суду Публічному акціонерному товариству «ДТЕК Павлоградвугілля» (вантажовідправник).

Таким чином, з огляду на вищенаведене, з урахуванням того, що факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи, приймаючи до уваги, що відповідач своїх зобовязань за договором перевезення належним чином не виконав збереження ввіреного йому вантажу не забезпечив, за висновками суду, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля», м.Павлоград до Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця», м.Донецьк про стягнення вартості недостачі вантажу у розмірі 2595,24 грн, задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «ОСОБА_1 залізниця» (83000, м.Донецьк, вул.Артема, 68, ) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Леніна, буд.76, ) вартість недостачі вантажу у розмірі 2595,24 грн, а також судовий збір в сумі 1378 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 17.03.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 21.03.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця