ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

"14" березня 2016 р. Справа № 911/354/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «К-Терм», м. Київ,

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН», с. Петрушки Києво-Святошинського району,

про стягнення 111143,91 грн.

Суддя О.В. Конюх;

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, адвокат, договір від 15.01.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_2, уповноважена, довіреність від 12.03.2016р. б/н;

СУТЬ СПОРУ:

позивач товариство з обмеженою відповідальністю «К-Терм», м. Київ, звернувся до господарського суду Київської області з позовом від 03.02.2016р. до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан», с. Петрушки Києво-Святошинського району, в якому просить суд стягнути з відповідача 111 143,91 грн., в тому числі: суму основної заборгованості за оплачений але не поставлений товар в розмірі 102606,70 грн. а також 8537,21 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, та покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про поставку товару загальною вартістю 123946,71 грн. Позивачем 16.01.2015р. здійснено 100% передоплати згідно виставлених відповідачем рахунків-фактур від 15.01.2015р. Разом із тим, згідно видаткових накладних від 18.05.2015р. та 15.06.2015р. відповідачем було поставлено товар лише на суму 21340,01 грн. Так, відповідачем було недопоставлено позивачу 6 шт. вертикальних гідроакумуляторів УКТЗЕД НОМЕР_1 на загальну суму 102 606,70 грн. 03.08.2015р. позивач звернувся до відповідача з претензією №55-08/15, якою вимагав протягом місяця з дня отримання претензії повернути кошти в сумі 102606,70 грн. Вказана претензія, яка була отримана відповідачем 07.08.2015р., залишена без відповіді та задоволення, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму передоплати в судовому порядку. Крім того, позивач нараховує відповідачу в порядку ст. 536 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 8537,21 грн. за період з 07.09.2015р. по 18.01.2016р., обґрунтовуючи їх розмір (облікова ставка НБУ) положеннями частини 6 ст. 231 ГК України.

Ухвалою господарського суду Київської області від 04.02.2016р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №911/354/16 та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 22.02.2016р.

В судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті та оголошено перерву в порядку частини третьої ст. 77 ГПК України до 14.03.2016р. до 11:15, про що присутні представники позивача були повідомлені особисто під розпис, а відповідач - шляхом направлення на його адресу відповідної копії ухвали рекомендованим листом з повідомленням в порядку ст. 87 ГПК України.

В судове засідання 14.03.2016р. зявились представники позивача та відповідача. Представником позивача подано додаткові письмові пояснення, в яких зазначено про сплату 22.02.2016р. відповідачем на користь позивача суми 102 606,70 грн. Позивач твердить, що призначення платежу не відповідає відносинам сторін, а містить посилання на невідомий лист від 19.02.2016р. №81-02/16, який позивач відповідачу не направляв. Представником відповідача подано суду оригінал платіжного доручення від 19.02.2016р. № 1381 на суму 102 606,70 грн. з відміткою банку про проведення платежу від 22.02.2016р. Представник відповідача наполягав на тому, що зазначений платіж здійснений відповідачем саме на погашення заборгованості, яка є предметом розгляду у даній справі.

Розглянувши позов товариства з обмеженою відповідальністю «К-Терм», м. Київ (далі по тексту ТОВ «К-Терм»), до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «Дан», с. Петрушки Києво-Святошинського району (далі по тексту ТОВ «ЗЕО «Дан»), вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно вивчивши наявні у матеріалах справи докази, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

відповідно до частини 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідач надав позивачу для оплати:

1) Рахунок-фактуру від 15.01.2015р. № КА-0000006 для оплати 3 шт. вертикальних гідроакумуляторів УКТЗЕД НОМЕР_1, 2 шт. грязевиків під фланець 125 мм, 2 шт. грязевиків від фланець 65 мм та 4 шт. грязевиків під фланець 50 мм, всього на суму 62 223,35 грн. В рахунку зазначено про дійсність рахунку протягом одного банківського дня, а також про те, що склад відпускає готову продукцію з 10:00 до 16:00, що замовлення безкоштовно зберігається 5 діб, в подальшому за зберігання нараховується 0,2% вартості замовлення за добу;

2) Рахунок-фактуру від 15.01.2015р. № КА-0000007 для оплати 3 шт. вертикальних гідроакумуляторів УКТЗЕД НОМЕР_1, 2 шт. грязевиків під фланець 100 мм, 2 шт. грязевиків від фланець 65 мм та 4 шт. грязевиків під фланець 50 мм, всього на суму 61 723,36 грн. В рахунку зазначено про дійсність рахунку протягом одного банківського дня, а також про те, що склад відпускає готову продукцію з 10:00 до 16:00, що замовлення безкоштовно зберігається 5 діб, в подальшому за зберігання нараховується 0,2% вартості замовлення за добу.

Позивач платіжними дорученнями від 16.01.2015р. № 633 на суму 61723,36 грн. (призначення платежу за матеріали згідно рахунку №КА-0000007 від 15.01.2015р.) та від №634 на суму 62223,36 грн. (призначення платежу за матеріали згідно рахунку №КА-0000006 від 15.01.2015р.) оплатив відповідачу обумовлене обладнання всього на суму 123946,71 грн.

Відповідачем ТОВ «ЗЕО «Дан» передано, а позивачем ТОВ «К-Терм» прийнято частину обумовленого товару загальною вартістю 21 340,01 грн., а саме:

за видатковою накладною від 18.05.2015р. № КА-0000138 на суму 6520,01 грн.;

за видатковою накладною від 18.05.2015р. № КА-0000139 на суму 10420,01 грн.;

за видатковою накладною від 15.06.2015р. № КА-0000163 на суму 4399,99 грн.

Копії належним чином засвідчених рахунків-фактур, банківської виписки, видаткових накладних залучені до матеріалів справи, а оригінали надані для огляду в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Оскільки зміст правочину між сторонами зафіксований у письмових документах, якими обмінялися сторони рахунках, накладних, платіжних документах, то сторони не порушили вимог частини першої статті 208 Цивільного кодексу України, уклали письмовий правочин, та у відповідності до ст. 638 ЦК України досягли домовленості з усіх його істотних умов.

За правовим змістом відносини сторін є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до частини 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За поданими документами суд достовірно може встановити перелік товарів, які мали бути поставлені відповідачем позивачу, їх вартість (123946,71 грн.), строк оплати (протягом одного банківського дня з дня виставлення рахунку), умови поставки (самовивіз із складу покупця, із сплатою постачальнику 0,2% від вартості замовлення у разі зберігання замовлення на складі продавця більше 5 діб).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 ЦК України.

Договір між сторонами не було викладено у формі єдиного документа, а зміст письмових документів, якими обмінялися сторони, не дає змоги встановити строк поставки, за таких обставин, до відносин сторін слід застосувати частину 2 ст. 530 ЦК України, згідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати свій обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Разом із тим, відповідно до положень ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснив поставку позивачу 6 шт. вертикальних гідроакумуляторів 1000 л (10 бар) УКТЗЕД НОМЕР_1 загальною вартістю 102 606,70 грн., про що зокрема свідчить підписаний обома сторонами та скріплений печатками обох сторін ОСОБА_1 звірки взаємних розрахунків станом на 31.07.2015р.

Згідно з частиною 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання. Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суду не подано доказів того, що вказаний товар був поставлений позивачу, а також не подано доказів того, що відповідач у будь-якій формі повідомляв позивача про готовність вказаного товару до поставки.

Відповідно до частини 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Позивач 03.08.2015р. звернувся до відповідача з претензією № 55-08/15, в якій просив протягом місяця з дня отримання претензії повернути сплачені кошти в сумі 102 606,70 грн. на поточний рахунок позивача (копія претензії, опису вкладення в лист на імя ТОВ «ЗЕО «Дан» від 03.08.2015р. та фіскального чеку «Укрпошти» від 03.08.2015р. № 5152 залучені до матеріалів справи).

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 03.08.2015р., копія якого залучена до матеріалів справи, а оригінал доданий для огляду в судовому засіданні, відповідач вказану претензію щодо повернення коштів отримав 07.08.2015р. Суду не подано доказів того, що відповідач надав відповідь на претензію або сплатив зазначені в ній кошти станом на дату звернення позивача з позовом до суду (03.02.2016р.).

Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. За таких обставин, позивач скористався своїм правом, передбаченим частиною 2 ст. 693 ЦК України, та подав позов, в якому в судовому порядку вимагає повернення суми попередньої оплати.

Після порушення провадження у справі, а саме 22.02.2016р. платіжним дорученням від 19.02.2016р.№1381 відповідач здійснив повернення коштів в сумі 102606,70 грн., що позивачем не заперечується.

Суд враховує, що в призначенні платежу даного платіжного доручення міститься посилання на лист від 19.02.2016р. № 81-02/16, надіслання якого позивач заперечує.

Разом із тим, позивач не здійснив повернення відповідачу зазначених коштів як помилково сплачених в порядку ст. 1212 ЦК України, пункту 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 року №22 та зареєстрованої в Мінюсті 29.03.2004р. за № 377/8976, пункту 6 Указу Президента України від 16.03.1995р. № 227/95 "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України". Також суду не подано доказів існування між позивачем та відповідачем інших відносин, які є підставою для існування у відповідача обовязку з повернення коштів, а сума оплати за платіжним дорученням від 19.02.2016р. № 1381 відповідає розміру вимоги позивача про стягнення основного боргу.

Згідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.11.2011р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку із відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК України), зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилось неврегульованих питань. Згідно пункту 4.10 вказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р., питання про припинення провадження у справі в частині позовних вимог, а так само про залишення позовних вимог у певній частині без розгляду господарський суд вирішує у резолютивній частині рішення, яке приймається по суті справи.

За таких обставин, відповідно до пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України, провадження у справі №911/354/16 в частині стягнення 102 606,70 грн. основного боргу належить припинити за відсутністю предмету спору.

Позивач також просить суд стягнути з відповідача в порядку ст. 536 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 8537,21 грн. за період з 07.09.2015р. по 18.01.2016р. виходячи з розміру облікової ставки НБУ за час прострочення.

Зазначені вимоги не належать до задоволення з огляду на таке.

Змістом зобовязання відповідача за укладеним між сторонами у спрощеній формі договором поставки є поставка товару, а не сплата грошових коштів. Як вірно зазначає позивач в позові, повернення авансу не належить до грошових зобовязань.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 16.09.2014р. у справі № 921/266/13-г/7|3-90гс14 стягнення з відповідача суми попередньої оплати за договором не є наслідком порушення ним грошового зобов'язання, оскільки відповідні дії вчиняються не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав - повернення сплаченого авансу за непоставлений товар.

За своєю суттю обов'язок щодо повернення грошових коштів, отриманих як передоплата, не можна розцінювати як грошове зобов'язання в розумінні статті 625 ЦК України.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 ЦК України від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Разом із тим, згідно позиції пунктів 6.1, 6.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України), а не штрафні санкції за порушення зобов'язань. Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге встановлення розміру відповідних процентів договором або чиним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

Договір між сторонами єдиним документом викладений не був, порядок та розмір процентів за користування чужими грошовими коштами договором не встановлені.

Відповідачем не наведено законодавства, яким було б встановлено розмір процентів, який належить до стягнення з відповідача у даних відносинах.

Так, посилання на частину 6 ст. 231 ГК України є безпідставним, оскільки вона визначає, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ.

Разом із тим, по-перше, повернення авансу не є грошовим зобовязанням, а по-друге, проценти в порядку ст. 536 ЦК України не є штрафними санкціями.

Безпідставним також є посилання на ст. 1048 ЦК України, яка є спеціальною та регулює відносини позики.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 8537,21 грн. задоволенню не підлягає.

За таких обставин, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи розрахунки позивача, суд приймає рішення про відмову в позові в частині стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в сумі 8537,21 грн. В частині стягнення основного боргу в сумі 102 606,70 грн. суд припиняє провадження у справі на підставі пункту 1-1 частини першої ст. 80 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Відповідності до положень частини другої ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору суд покладає на відповідача як на сторону, з вини якої виник спір, пропорційно обґрунтованим вимогам, провадження за якими припинено, в сумі 1539,10 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 1, 22, 32, 33, 34, 49, 69, 75, пункту 1-1 частини першої ст. 80, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Припинити провадження у справі №911/354/16 в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю «К-Терм» про стягнення основного боргу в сумі 102 606,70 грн. за відсутністю предмету спору.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Завод енергетичного обладнання «ДАН» (08113, Київська обл.., Києво-Святошинський район, с. Петрушки, вул. Миру, буд. 25-В, ідентифікаційний код 23242734)

на користь товариства з обмеженою відповідальністю «К-Терм» (02156, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 38371534)

1539,10 грн. (одну тисячу пятсот тридцять девять гривень десять копійок) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

3. В частині вимог про стягнення 8537,21 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами в позові відмовити.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 ГПК України.

Повний текст рішення підписано 18.03.2015.

Суддя О.В. Конюх