РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016Справа №910/31677/15

За позовом Асоціації "Дім авторів музики в Україні"

до Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав"

про захист ділової репутації, визнання інформації недостовірною та її спростування

Суддя Бондарчук В.В.

Представники:

від позивача: Іванів О.О.;

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Асоціація "Дім авторів музики в Україні (далі-позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" (далі-відповідач) про:

- визнання недостовірною та такою, що принижує ділову репутацію Позивача, поширену під час прес-конференції виконуючого обов'язки генерального директора державної організації «Українське агентство з авторських і суміжних прав» ОСОБА_4 наступну інформацію:

1) «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким, чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

2) «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було вкрадено близько 6 млн. грн..»;

3) «... Щодо інших грошей, які були вкрадені через Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..».

- зобов'язання Державної організації «Українське агентство з авторських і суміжних прав» протягом 15 (п'ятнадцяти) календарних днів з дня набрання законної сили рішенням суду за цим позовом спростувати зазначену у п.1 прохальної частини цієї позовної заяви недостовірну інформацію про Позивача шляхом проведення прес-конференції виконуючого обов'язки Генерального директора Відповідача ОСОБА_4 із запрошенням до участі у ній представника Позивача, а також тих самих представників засобів масової інформації України та інших осіб, що були присутні на попередній прес-конференції, з розповсюдженням на цій прес-конференції інформації наступного змісту:

«На виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі №_______від_____року державна організація «Українське агентство з авторських і суміжних прав» спростовує поширену нею на прес-конференції виконуючого обов'язки Генерального директора Відповідача ОСОБА_4, яка відбулася 19.11.2015 року у прес-центрі інформаційного агентства "Інтерфакс-Україна", наступну недостовірну інформацію:

1) «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

2) «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було вкрадено близько 6 млн. грн..»;

3) «... Щодо інших грошей, які були вкрадені через Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем було поширено недостовірну негативну інформацію, щодо позивача та його діяльності, яка порочить його ділову репутацію.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 порушено провадження у даній справі, призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.01.2016 за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

Розгляд справи відкладався у порядку п.п. 1-2 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

22.01.2016 через загальний відділ діловодства суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позивач вводить в оману суд, викладаючи перекручену інформацію у позовній заяві, яка відрізняється від аудіо-запису, доданого до позовної заяви.

У судовому засіданні 25.01.2016 оголошувалась перерва до 18.02.2016 у порядку ст. 77 ГПК України.

17.02.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заперечення на відзив на позовну заяву, зазначаючи, що саме ОСОБА_5, як виконуючий обов'язки генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" поширивши недостовірну інформацію, доручивши від свого імені ОСОБА_2 детально розповісти про зникнення грошей із ДО «УААСП» на користь позивача.

У судовому засіданні 18.02.2016 представник відповідача подав письмові пояснення, обґрунтовуючи тим, що відповідач ні в якому разі не порушив ділову репутацію позивача, а наголошував на виведення/перерахування коштів з рахунків відповідача.

У судовому засіданні 18.02.2016 оголошувалась перерва до 10.03.2016 у порядку ст. 77 ГПК України.

09.03.2016 через загальний відділ діловодства суду представник позивача подав заперечення на пояснення відповідача, мотивуючи, що поширена відповідачем недостовірна інформація щодо позивача та його діяльності містить фактично звинувачення у крадіжці позивачем грошей у розмірі 5-6 млн. грн., а отже характеризує діяльність позивача як злочинну.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представники відповідача заперечили проти задоволення позову.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 10.03.2016 згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.11.2015 у прес-центрі інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» за участю представників засобів масової інформації України відбулася прес-конференція виконуючого обов'язки генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" ОСОБА_4, за участю радників генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на тему: «Про фактичну крадіжку 15 мільйонів гривень, призначених для виплат вітчизняним і зарубіжним авторам», під час якої було поширено інформацію наступного змісту:

- «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким, чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

- «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було вкрадено близько 6 млн. грн..»;

- «... Щодо інших грошей, які були вкрадені через Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..».

Так, відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює. Враховуючи, що розгляд справи може вплинути на права та обов'язки цієї особи, остання може бути залучена до участі у справі в порядку, передбаченому статтею 36 ЦПК.

Як стверджує позивач, поширена представниками відповідача інформація про діяльність Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" є негативною, оскільки містить звинувачення у крадіжці останнім грошей у розмірі 6 млн. грн., а отже характеризує діяльність позивача як злочинну, відповідно порочить його ділову інформацію.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. 94 Цивільного кодексу України, юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), інформацією є документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищі.

У ст. 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією розуміється будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді, під документом - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Як визначено статтею 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Частиною 1 статті 7 України «Про інформацію» визначено, що право на інформацію охороняється законом.

Згідно частини 2 наведеної статті, ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб'єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Разом з тим, статтею 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

Згідно зі ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім'я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Частиною 1 статті 94 ЦК України передбачено право юридичної особи на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 ЦК України.

У п. 8 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2007 № 01-8/184 "Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про інформацію" зазначено, що за змістом приписів ст. 91 ЦК України право на спростування недостовірної інформації, передбачене ст. 277 ЦК України, належить не лише фізичним, але й юридичним особам у передбачених законом випадках, у тому числі як спосіб судового захисту проти поширення інформації, що шкодить діловій репутації господарюючого суб'єкта (підприємця).

Таким чином, юридична особа, так само як і фізична особа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації відповідно до ст. ч. 1 ст. 277 ЦК України та право на недоторканість ділової репутації відповідно до ч. 1 ст. 299 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України вважається, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною.

Згідно ч. 5 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Статтею 34 ГК України визначено, що дискредитацією суб'єкта господарювання є поширення у будь-якій формі неправдивих, неточних або неповних відомостей, пов'язаних із особою чи діяльністю суб'єкта господарювання, які завдали або могли завдати шкоди діловій репутації суб'єкта господарювання.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як встановлено судом вище, 19.11.2015 у прес-центрі інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» за участю представників засобів масової інформації України відбулася прес-конференція виконуючого обов'язки генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" ОСОБА_4, за участю радників генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на тему: «Про фактичну крадіжку 15 мільйонів гривень, призначених для виплат вітчизняним і зарубіжним авторам», під час якої було поширено інформацію наступного змісту:

- «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким, чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

- «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було виведено близько 6 млн. грн..»;

- «... Щодо інших грошей, які були виведені в Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..».

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що відповідно до частини другої статті 47 1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Отже, судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, аудіо-запису прес-конференції, яка відбулася 19.11.2015 у прес-центрі інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» за участю представників засобів масової інформації України, з приводу чого суд відзначає, що при прослуховуванні аудіо-запису прес-конференції встановлено паузи у записі, обрізання слів та фраз, нечіткість висловлювань, при цьому, наведена позивачем у позовній заяві інформація, достовірність якої оспорюється відрізняється від аудіо-запису, доданого до позовної заяви.

Тож, враховуючи, що озвучена інформація не містить фактичних даних, які б можливо було перевірити або встановити, при цьому, із частини якісного запису прослуховується, що виконуючий обов'язки генерального директора Державної організації "Українське агентство з авторських і суміжних прав" ОСОБА_5 висловив власну думку, відповідно суд дійшов висновку, що поширені відомості є лише припущенням автора.

Разом з тим, згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відтак, на підставі наведеного вище, суд вважає, що поширена 19.11.2015 інформація у прес-центрі інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна», а саме:

- «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким, чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

- «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було виведено близько 6 млн. грн..»;

- «... Щодо інших грошей, які були виведені через Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..» є оціночними судженнями, які не містять фактичних даних, а отже є такими, що не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Крім того, відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: - поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; - поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Так, в оспорюваній інформації йдеться про, зокрема: - «...Лише в минулому році на користь так званих представників західних каталогів, західних музичних видавництв без жодного розподілу, без жодних правових підстав було перераховано в організацію, утворену, зокрема, компанією «Комп Мьюзік», Дім авторів музики, близько 5-6 млн. гривень. Тобто, можна казати, що ці гроші були вкрадені з УААСПу. Таким, чином, прикриваючись риторикою західних правовласників було вкрадено 5 млн. гривень.»;

- «Через ДАМВУ - Будинок авторів музики в Україні, яке засноване так званими представниками західних каталогів, було виведено близько 6 млн. грн..»;

- «... Щодо інших грошей, які були виведені через Дім авторів музики, та щодо питання стягнення грошей з Дому авторів музики, то, я думаю, що зараз там є тільки стіл, півкомп'ютера, та пару людей, які зацікавлені. Ця організація не має штату, не має прав..».

При цьому, позивачем у даній справі є - Асоціація "Дім авторів музики в Україні".

Таким чином, суд приходить до висновку, що інформація, пощирена 19.11.2015 у прес-центрі інформаційного агентства «Інтерфакс - Україна» не стосується безпосередньо позивача та відповідно не порушує права останнього.

Також, обов'язковою обставиною для захисту ділової репутації юридичної особи є поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Як вказує позивач, поширена інформація негативно впливає на ділову репутацію і господарську діяльність Асоціації "Дім авторів музики в Україні".

Як було встановлено судом вище, поширена інформація є оціночним судженням, яка не містить фактичних даних, при цьому, не стосується конкретно позивача, а тому твердження Асоціації "Дім авторів музики в Україні", що вказаною інформацією здійснюється негативний вплив на ділову репутацію останнього не підтверджується жодними належними доказами.

Отже, відповідно до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене вище, суд вважає вимоги позивача необґрунтованими, відповідно позовна заява задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено: 15.03.2016.

Суддя Бондарчук В.В.