КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа№ 910/10168/13

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Мальченко А.О.

Сухового В.Г.

секретар судового засідання: Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року

у справі № 910/10168/13 (суддя - Сівакова В.В.)

за позовом ОСОБА_2

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг»

про стягнення 191 142.19 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю б/н від 14.06.2013 року

від відповідача: Конончук З.В., довіреність б/н від 16.11.2015 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (позивач у справі) 29.05.2013 року звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» (відповідач у справі) про стягнення частини вартості майна товариства в розмірі 220 311, 80 грн, пропорційної частці ОСОБА_2 у статутному капіталі товариства (а.с. 8-10 том 1).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2, як учаснику ТОВ «Слайсинг», після її звернення до відповідача із заявою про вихід зі складу учасників товариства з 05.03.2012 року та з вимогою про сплату її частки майна товариства з урахуванням вартості нежитлового приміщення, було відмовлено в задоволенні заяви щодо сплати вищевказаної суми. При цьому, сума частки, яку просив стягнути позивач, є різницею між фактично виплаченою позивачу часткою у статутному капіталі товариства та 11,11% вартості нежитлового приміщення, належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», встановленої експертною оцінкою станом на 16.05.2013 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 року позовні вимоги позивача задоволено частково та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на користь ОСОБА_2 141 479,57 грн. боргу по виплаті учаснику товариства частини майна товариства, пропорційній його частці у статутному (складеному) капіталі товариства у зв'язку з виходом учасника з товариства та 6 451,20 грн. судових витрат (а.с. 261-265 том 1).

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2014 року рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі №910/10168/13 залишено без змін (а.с. 35-43, том 2).

Постановою Вищого господарського суду України від 06.08.2014 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2014 року у справі №910/10168/13 залишено без змін (а.с. 91-99, том 2).

Постановою Верховного Суду України від 18.11.2014 року постанову Вищого господарського суду України № 910/10168/13 від 06.08.2014 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції (а.с. 209-211 том 2).

Направляючи справу на новий розгляд до Вищого господарського суду України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що відповідно до приписів ст. 54 Закону України «Про господарські товариства», ст. 190 Цивільного кодексу України, ст. 66 та 139 Господарського кодексу України вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті учаснику, який виходить з товариства, повинна визначатись не лише із дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна товариства, без врахування іншого майна, а повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається на підставі балансу товариства, складеного на дату виходу учасника.

Постановою Вищого господарського суду України від 23.12.2014 року, з урахуванням висновків Верховного Суду України від 18.11.2014 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.06.2014 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.03.2014 у справі № 910/10168/13 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва (а.с. 217-220 том 2).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року за результатами нового розгляду справи №910/10168/13 позовні вимоги позивача з врахуванням заяви про зміну позовних вимог (а.с. 236-238 том 2) задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на користь ОСОБА_2 141 479 грн. 00 коп. основного боргу, 41 453 грн. 53 коп. інфляційних втрат, 8 209 грн. 66 коп. - 3% річних, 3 822 грн. 84 коп. витрат по сплаті судового збору (а.с. 34-40 том 3).

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», 21.12.2015 року надіслав апеляційну скаргу (вх. № 06-29.2/10123 від 23.12.2015 року), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач посилається на те, що рішення місцевого господарського суду прийнято всупереч рекомендацій, наданих Верховним Судом України, оскільки при визначенні частини вартості майна товариства, яка підлягала виплаті ОСОБА_2 пропорційній її частці у статутному капіталі, судом не було враховано зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», які існували на момент виходу ОСОБА_2, а вартість частки розраховано виключно на підставі вартості нерухомого майна, належного відповідачу. Окрім того, апелянт, вважає, що Господарським судом міста Києва невірно визначено дату виходу ОСОБА_2 з учасників Товариства, і стверджує, що такою датою є 28.11.2011 року - дата фактичної подачі заяви позивача про вихід із Товариства. Також, відповідач не погоджується із нарахуванням 3% річних та інфляційних втрат, оскільки така відповідальність, за твердженням апелянта, відповідно до ст. 625 ЦК України може застосовуватись лише за прострочене грошове зобов'язання, яке було відсутнє у Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на момент проведення судової експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.01.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 01.02.2016 року.

28.01.2016 року до Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Слайсинг», в якому ОСОБА_2 зазначає про правомірність висновку Господарського суду міста Києва про задоволення позовних вимог, однак, враховуючи помилку при розрахунку вартості частини майна товариства, пропорційної частці у статутному капіталі, що підлягала виплаті позивачу, просить змінити рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року і зменшити суму стягнення на 670,00 грн.

У судових засіданнях 08.02.2016, 29.02.2016 згідно з ч.3 ст. 77 ГПК України Київським апеляційним господарським судом оголошувались перерви до 29.02.2016 року та 16.03.2016 року відповідно.

25.02.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» подало клопотання б/н від 25.02.2016 року про призначення судової економічної експертизи для визначення вартості частини майна товариства, пропорційної частці у статутному капіталі, що підлягала виплаті позивачу, на дату виходу ОСОБА_2 з учасників Товариства, яка, на думку апелянта, є 28.11.2011 року - дата фактичної подачі заяви.

За результатами обговорення даного клопотання апеляційний господарський суд, керуючись ст.ст. 41, 101 ГПК України, відхилив клопотання апелянта про призначення судової економічної експертизи у даній справі.

В судовому засіданні 14.03.2016 апелянт підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» відмовити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив доводи апелянта, просить рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 змінити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу .

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників стоірн, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права зазначає наступне.

Поняття і види господарських товариств, правила їх створення, діяльності, в також права та обов'язки їх учасників та засновників регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про господарські товариства».

У відповідності до вимог ст.140 ЦК України, ч. 3 ст. 80 ГК України ст. 1, 50 Закону України «Про господарські товариства» товариством з обмеженою відповідальністю є юридична особа, заснована одним або кількома особами, статутний капітал якої поділений на частки між учасниками. Розмір часток учасників встановлюється статутом.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 91, 92 ЦК України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до Єдиного державного реєстру запису про її припинення. Цивільна дієздатність юридичної особи визначається моментом набуття цивільних прав та обов'язків, які юридична особа здійснює через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю, відповідно до ст. 143 ЦК України, ст. ст. 4, 51 Закону є Статут, який серед іншого повинен містити відомості про вид товариства, предмет, цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування, розмір та порядок утворення статутного капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства, порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів, порядок ліквідації чи реорганізації товариства, а також права учасників товариства в тому числі право виходу учасника зі складу товариства.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 36-37 том 1), Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 06.12.2006 року.

З представленого в матеріали справи Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», затвердженого загальними зборами засновників товариства, протокол №1 від 24.11.2006 року, зареєстрованого 06.12.2006 року (а.с. 20-33 том 1), вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» є правонаступником Малого колективного підприємства «Сяйво», що зареєстроване Виконкомом Дарницької районної Ради народних депутатів м. Києва 27.12.1995 року (п. 1.2. Статуту).

Згідно п. п. 3.1., 8.2. Статуту Товариства засновниками Товариства є: ОСОБА_5, якій належала 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_6 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_7 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_8 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_4 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_9 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_10 - 11,11% статутного капіталу; ОСОБА_11 - 11,11% статутного капіталу; та ОСОБА_2 - 11,11% статутного капіталу товариства.

Заявою від 28.11.2011 року ОСОБА_2 повідомила про свій вихід з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» з 05.03.2012 року та просила виплатити їй вартість частини майна, пропорційну її частці у статутному капіталі Товариства у строки передбачені законодавством. Для визначення об'єктивної вартості майна Товариства позивач просила провести його експертну оцінку (а.с. 12 том 1).

29.02.2012 року відбулися загальні збори засновників (учасників) Товариства, на яких було прийнято рішення про виведення зі складу учасників Товариства ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на підставі поданих заяв. Прийняте рішення оформлене протоколом зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» № 4 від 29.02.2012 (а.с. 57-58 том 1).

З наявних в матеріалах справи заяв від 02.03.2012 року, 20.03.2013 року вбачається, що позивач просила відповідача негайно провести незалежну експертну оцінку майна товариства, надіслати копію експертної оцінки майна та виплатити належну їй вартість частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі (а.с. 13, 15 том 1).

Відповідач листом від 28.03.2013 року повідомив позивача, що грошова сума, яка підлягає виплаті, в зв'язку з її виходом зі складу учасників, зарезервована для неї на депозитному рахунку Ощадбанку та буде переказана невідкладно (а.с. 16 том 1).

04.04.2013 року на рахунок позивача у ПАТ «Укрсоцбанк», в якості виплати вартості частки статутного капіталу Товариства, від відповідача надійшла грошова сума у розмірі 40 773, 20 грн, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням №40 від 04.04.2013 року (а.с. 17 том 1).

Як вбачається із матеріалів справи, Товариству з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» належить на праві власності нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-А, загальною площею 143 м. кв., яке за твердженням позивача було викуплено у Фонду комунального майна Дарницького району міста Києва за договором купівлі-продажу № 198/П від 15.09.2006 за рахунок внесків учасників товариства.

Позивач листом від 11.04.2013 року (а.с. 18 том 1) звернувся до відповідача з вимогою провести незалежну оцінку належного товариству майна (нежитлового приміщення) та доплатити їй належну суму у повному обсязі, однак відповідач виплатив ОСОБА_2 грошову суму тільки в розмірі 40 773,20 грн, що становить внесок позивача у статутний капітал Товариства згідно п. 8 Статуту, вражаючи таку виплату правомірною, що зумовило звернення ОСОБА_2 з даним позовом до суду.

При цьому позивач під час нового розгляду справи на підставі висновку експерта, складеного за результатами проведеної судової будівель-технічної експертизи, про вартість об'єкта оцінки, просить суд стягнути з відповідача суму різниці між фактично виплаченою їй часткою у статутному капіталі відповідача та 11,11% вартості приміщення, належного відповідачу на праві власності, встановленою експертною оцінкою на 05.03.2012 року, що складає 141 479,00 грн з розрахунку (11,11 % * 1 640 439,00/100% = 182 252,77 грн - 40 773,20 грн = 141 479,00 грн) (а.с. 236-238 том 2).

Відповідно до ст. 88 Господарського кодексу України, учасники господарського товариства мають право вийти в передбаченому установчими документами порядку зі складу товариства, що також закріплено ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» та п. 3 ч. 1 ст. 116 Цивільного кодексу України.

Статтею 148 Цивільного кодексу України встановлено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вийти з товариства, повідомивши товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу, якщо інший строк не встановлений статутом.

Згідно п. 4.1.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» засновники (учасники) Товариства мають право вийти в передбаченому цим статутом порядку зі складу Товариства.

Вихід засновника (учасника) із Товариства регламентується розділом 17 статуту відповідача.

Відповідно до п. 17.1.-17.2. Статуту засновник (учасник) Товариства має право вийти з товариства, повідомивши Товариство про свій вихід не пізніше ніж за три місяці до виходу. Засновник (учасник), який виходить із Товариства, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі Товариства.

Згідно з пунктом 4.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» під час вирішення спорів, пов'язаних з виходом учасника з товариства, господарські суди повинні керуватись тим, що відповідно до статті 148 ЦК України та статті 10 Закону України «Про господарські товариства» учасник ТОВ (ТДВ) має право у будь-який час вийти з товариства незалежно від згоди інших учасників та самого товариства. Вихід зі складу учасників товариства пов'язується ні з рішенням зборів учасників, ні з внесенням змін до установчих документів товариства. Положення установчих документів, які обмежують чи забороняють право на вихід учасника з товариства, є такими, що суперечать чинному законодавству.

Встановлюючи момент виходу учасника з товариства, господарським судам слід враховувати, що таким моментом є дата спливу строку, передбаченого ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України, або інша дата, зазначена у заяві учасника, якщо така дата визначена з дотриманням вимог цієї норми Цивільного кодексу України.

Як вже зазначалось, заявою від 28.11.2011 року, направленою Товариству з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», ОСОБА_2 повідомила про свій вихід з товариства саме з 05.03.2012 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком Господарського суду міста Києва, що днем виходу позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» є 05.03.2012, тобто дата спливу трьохмісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 148 Цивільного кодексу України, та яка була також визначена у заяві позивача, з дотриманням вимог вказаної норми Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 148 Цивільного кодексу України учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Спори, що виникають у зв'язку з виходом учасника із товариства з обмеженою відповідальністю, у тому числі спори щодо порядку визначення частки у статутному капіталі, її розміру і строків виплати, вирішуються судом.

Згідно ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» та п. 17.6. Статуту при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі.

Отже, вихід особи зі складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю дає такій особі право одержати вартість частини майна, пропорційну її частці у статутному капіталі товариства.

У п.4.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 № 4 зазначено, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Майно та зобов'язання підприємства обліковуються на його балансі, де відображається вартість активів підприємства та джерела їх формування. Тому вартість частини майна товариства, пропорційної частці в статутному капіталі, що підлягає виплаті учаснику, за загальним правилом, визначається на підставі балансу товариства, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку також здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Відповідно до частини першої статті 190 Цивільного кодексу України майном, крім речей, вважаються майнові права та обов'язки. У частині першій статті 66 та у статті 139 Господарського кодексу України визначено, що майно підприємства становлять речі та інші цінності (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна підприємства. Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Місцевим господарським судом вірно зазначено, що майно підприємства обліковується на його балансі, де відображається вартість активів підприємства та джерел їх формування. Тому в основу розрахунку вартості частини майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить з товариства, за загальним правилом, повинна братись балансова вартість майна товариства. Активи (майно і в тому числі майнові вимоги) товариства відображаються у статтях активу балансу за кодами 010, 020, 030, 035, 040, 045, 050, 060, 100, 110, 120, 130, 140, 150, 160, 170, 180, 190, 200, 210, 230, 240, 250. Зобов'язання товариства та забезпечення майбутніх витрат і платежів товариства визначаються у статтях пасиву балансу за кодами 400, 410, 420, 440, 450, 460, 470, 500, 510, 520, 530, 540, 550, 560, 570, 580, 590, 600, 610.

Згідно представленого в матеріалах справи Фінансового звіту суб'єкта малого підприємництва за перший квартал 2012 року (в період якого ОСОБА_2 вийшла з Товариства) а.с. 109-110 том 1) вартість оборотних активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» станом на 1 квітня 2012 року становила 20 700,00 грн (як зазначено у рядку «Усього за розділом ІІ «Оборотні активи» станом на кінець звітного періоду), а поточні зобов'язання товариства склали 24 700,00 грн (як зазначено у рядку «Усього за розділом ІV «Поточні зобов'язання» станом на кінець звітного періоду).

Як було встановлено судом, Товариству з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» належить на праві власності нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144-А, загальною площею 143 м. кв.

У п. 20 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №4 від 25.02.2016 року зазначено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право вимагати проведення з ним розрахунків, на підставі дійсної (ринкової) вартості майна товариства, а отже, господарським судом має бути задоволено клопотання учасника, який вийшов (виключений) з ТОВ або ТДВ, про здійснення експертної оцінки дійсної (ринкової) вартості необоротних і оборотних активів товариства та його зобов'язань для обчислення вартості частини майна, що належить до сплати такому учаснику.

Так, згідно висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №9095/9096/13-42 від 27.01.2014 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (призначеної судом у даній справі), дійсна (ринкова) вартість нежилих приміщень №№1-9 групи приміщень № 4 (в літ. А) загальною площею 143, 0 кв. м., розташованих за адресою: м. Київ, Харківське шосе, 144 - А, станом і в цінах на 05.03.2012 року складає 1 640 439,00 грн (а.с. 213-225 том 1).

З урахуванням встановлених обставин справи, беручи до уваги висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.11.2014 року, прийнятої за результатами перегляду постанови Вищого господарського суду України від 06.08.2014 року у даній справі, враховуючи дійсну (ринкову) вартість нежитлового приміщення, що належить відповідачу, яка станом на 05.03.2012 складала 1 640 439,00 грн, та балансову вартість оборотних активів за вирахуванням балансової вартості поточних зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг», апеляційний господарський суд дійшов висновку, що вартість частини майна Товариства-відповідача, пропорційна частці ОСОБА_2 у статутному (складеному) капіталі товариства, яка підлягає виплаті у зв'язку з її виходом зі складу Товариства, складає 181 808,37 грн (1 640 439,00 грн+20700,00 грн-24700,00 грн*11,11% /100 = 181 808,37 грн).

З урахуванням вищевикладеного та наявного в матеріалах справи висновку експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічної експертизи щодо встановлення дійсної (ринкової) вартості нерухомого майна товариства станом на 05.03.2012 року, колегією суддів відхилено клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи для визначення дійсної вартості майна ТОВ «Слайсинг» з урахуванням вартості основних засобів, нематеріальних активів, а також обов'язків Товариства станом на 28.11.2011 року, яку відповідач вважає датою виходу ОСОБА_2 зі складу товариства, оскільки датою виходу ОСОБА_2 зі складу учасників товариства-відповідача є саме 05.03.2012 року.

Як встановлено судом, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» повернуло ОСОБА_2 її частку статутного капіталу лише в розмірі 40 773,20 грн, відтак колегія суддів дійшла висновку, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» не в повному обсязі здійснило виплату позивачу вартості частини майна товариства, пропорційну частці ОСОБА_2 в статутному капіталі товариства, і розмір недоплаченої частини становить 141 035,17 грн (181 808,37 грн, належна до виплати сума, - 40 773,20 грн). З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що Господарським судом міста Києва невірно визначено належну до сплати позивачу суму боргу у розмірі 141 479,00 грн виходячи лише з вартості нежитлової будівлі, і зазначає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у сумі 141 035,17 грн з врахуванням балансової вартості активів та поточних зобов'язань товариства на момент виходу учасника.

В зв'язку з тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» припустилось прострочення по сплаті частки, ОСОБА_2 на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача також 41 453,35 грн. інфляційних втрат та 8 209,66 грн. - 3% річних (нарахованих за період з 06.03.2013 року по 09.02.2015 року).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Доводи апелянта щодо необґрунтованості здійснених позивачем нарахувань 3% річних та інфляційних, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Згідно п. 4.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» від 25.02.2016 № 4 з моменту виходу учасника з ТОВ або ТДВ з виплатою належної йому частини вартості майна у товариства настає обов'язок сплатити суму в строки, визначені статтею 54 Закону України «Про господарські товариства», невиконання якого тягне наслідки, передбачені за прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема визначені статтею 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 12.10.2011 у справі № К25/173-09, постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі № 14/214(10).

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Слайсинг» мало виплатити позивачу вартість належної йому частки в строк, визначений ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» протягом 12 місяців з дня виходу останнього з товариства, тобто до 05.03.2013 року, проте, як правомірно встановлено судом та підтверджено поданими сторонами доказами, грошові кошти своєчасно та в повному обсязі відповідачем не перераховано, а отже позивачем обґрунтовано нараховано 3% річних та інфляційні втрати.

Таким чином, доводи апелянта в наведеній частині колегія суддів визнає необґрунтованими та безпідставними.

Оскільки, Господарським судом міста Києва невірно визначено суму основного боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» по виплаті частки у статутному капіталі товариства, пропорційній частці ОСОБА_2, у зв'язку з її виходом з числа учасників, апеляційний господарський суд за допомогою інформаційно-правової системи «ЛІГА» здійснив перерахунок інфляційних втрат та 3% річних на суму боргу 141 035,17 грн за період прострочення з 06.03.2013 року по 09.02.2015 року і дійшов висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 41 253,23 грн інфляційних втрат та 8 183,90 грн - 3%річних.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, відтак правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року з підстав, викладених апелянтом, відсутні.

Згідно з п.4 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення. При цьому, зміна рішення може полягати у внесенні деяких змін до резолютивної частини рішення (зменшити чи збільшити суму, що підлягає стягненню, змінити розмір судового збору, що підлягає стягненню, тощо), не змінюючи при цьому викладеного в рішенні головного висновку місцевого господарського суду щодо прав та обов'язків сторін у спірних правовідносинах.

Беручи до уваги, що Господарським судом міста Києва надано вірну правову оцінку обставинам справи та правовідносинам між сторонами, зроблено вірний висновок про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, однак здійснено невірний розрахунок суми боргу, а відтак і нарахованих на цю суму інфляційних втрат та 3% річних, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 підлягає зміні з викладенням його резолютивної частини в іншій редакції. Зокрема, стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на користь ОСОБА_2 141 035,17 грн основного боргу, 41 253,23 грн - інфляційних втрат та 8 183,90 грн - 3%річних. В іншій частині позову суд відмовляє.

Згідно ст. 49 ГПК України, судовий збір за подання позовної заяви та сплачені ОСОБА_2 витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. 33, 34, 49, 99, 101, п. 4 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» на рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2015 року у справі №910/10168/13 змінити.

3. Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

«1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Слайсинг» (02091, м. Київ, вул. Харківське шоссе, 144-А, ) на користь ОСОБА_2 (02090, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 141 035 (сто сорок одна тисяча тридцять п'ять) грн. 17 коп основного боргу, 41 253 (сорок одна тисяча двісті п'ятдесят три) грн 23 коп інфляційних втрат, 8 183 (вісім тисяч сто вісімдесят три) грн 90 коп - 3% річних, 3 809 (три тисячі вісімсот дев'ять) грн 44 коп судового збору та 4 147 (чотири тисячі сто сорок сім) грн 01 коп витрат, сплачених на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.»

4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду.

5. Справу № 910/10168/13 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді А.О. Мальченко

В.Г. Суховий