ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

15.03.16р. Справа № 904/11290/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ Ганза", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 78050,50 грн штрафних санкцій по договору поставки № 767670 від 16.04.2015

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність № 11/016-юр від 05.01.2016;

від відповідача: представник ОСОБА_2, довіреність від 22.01.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "ДніпроАЗОТ" (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ Ганза" (відповідач) з вимогою про стягнення 59 819,48 грн пені, 3 582,00 грн штрафу за порушення строку поставки товару більше ніж на 15 календарних днів, 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення недопоставки продукції та 7 324,51 грн штрафу за штрафу за допущення порушення з поставки продукції з відхиленнями від вимог по якості, нарахованих позивачем за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки № 767670, укладеного між сторонами 16.04.2015.

В судовому засіданні 26.01.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 16.02.2016.

Ухвалою від 16.02.2016 продовжено строк розгляду справи на 15 днів - до 15.03.2016 включно.

16.02.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявленого позову та вказав, що частину товару, яку позивач вважав неякісною, він отримав назад та повернув сплачені за неї грошові кошти. Листом від 07 липня 2015 на адресу позивача він попросив направити свого представника та отримати остаточну кількість замовленої продукції, але позивач надіслав претензію від 22.07.2015 з вимогою сплатити штраф за поставку продукції неналежної якості у розмірі 7324,51 грн. В претензії не було зазначено про порушення строків поставки решти продукції, що свідчило про відсутність у позивача претензій з цього питання.

У судовому засіданні, призначеному на 09.03.2016, позивач подав заперечення на відзив, у яких не погодився з доводами відповідача та наполіг на задоволенні заявлених ним позовних вимог.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "ДніпроАЗОТ" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НВФ Ганза" (далі - відповідач, постачальник) був укладений договір поставки № 767670 від 16.04.2015 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язується поставити (передати у власність) покупцеві продукцію виробничо-технічного призначення у відповідності до специфікацій (додатків) до цього договору, а покупець - прийняти поставлену продукцію та оплатити її вартість в порядку і в строки, передбачені цим договором.

Найменування продукції, кількість, асортимент, характеристики та інші вимоги до продукції, яка підлягає поставці за цим договором, узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції у відповідності до п. 1.2. договору.

Пунктом 3.2 договору визначено, що строки поставки продукції узгоджуються сторонами в специфікаціях на поставку продукції до договору. Датою поставки продукції вважається дата передачі продукції постачальником покупцеві, яка зазначена в підписаному обома сторонами акті приймання - передачі продукції. Право власності на продукцію та ризики її загибелі переходять від постачальника до покупця з моменту передачі продукції покупцеві, що підтверджуються підписанням покупцем акту приймання - передачі продукції, якщо інше не буде узгоджено сторонами.

Згідно п. 4.1. договору якість та комплектність продукції, що поставляється за цим Договором, мають відповідати вимогам, зазначеним у відповідній специфікації на поставку продукції до договору, вимогам, які зазначені в сертифікаті (паспорті) якості заводу-виробника на продукцію, та іншим чинним в Україні нормативним вимогам, передбаченим для даного виду продукції, а також мають бути достатніми для використання продукції відповідно до її призначення. У будь-якому випадку якість продукції не може бути нижче звичайного рівня якості для предмета договору чи загальних критеріїв якості.

Відповідно до п. 5.3. договору у випадку поставки неякісної та/або некомплектної продукції, постачальник зобов'язаний протягом 20 (двадцяти) календарних днів від дати одержання ним вимоги покупця за свій рахунок та своїми силами замінити неякісну та/або некомплектну продукцію продукцією належної якості та/або комплектності або за свій рахунок у той же строк усунути виявлені недоліки та/або доукомплектувати неякісну/ некомплектну продукцію. Якщо у вищезазначений строк постачальник не виконав заміну неякісної та/або некомплектної продукції або не усуне виявлені недоліки продукції чи не укомплектує продукцію, постачальник зобов'язаний на вимогу покупця сплатити останньому штраф за поставку неякісної та/або некомплектної продукції у розмірі 20 % вартості неякісної та/або некомплектної продукції та повернути грошові кошти, сплачені за неякісну та/або некомплектну продукцію, на поточний рахунок покупця протягом 7 (семи) календарних днів від дати отримання письмової вимоги покупця.

Згідно специфікації № 1 на поставку продукції від 16.04.2015 до договору відповідач зобов'язався поставити позивачу продукцію на загальну суму 36 622,55 грн у строк до 30.06.2015.

В порушення умов договору відповідач 27.05.2015 здійснив поставку погоджену продукції лише частково на суму 5 377,50 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0000122 від 27.05.2015 та товарно-транспортною накладною № РН-0000122 від 27.05.2015.

Частина поставленої відповідачем продукції, а саме на загальну суму 4 575,00 грн, не відповідала вимогам якості, передбаченим договором та нормативним вимогам через що 15.06.2015 позивачем був направлений відповідачу лист-вимога про заміну відповідно до п. 5.3 договору неякісної продукції, виявленої при перевірці вхідного контролю електродів, протягом 20 календарних днів.

За результатами розгляду листа-вимоги відповідач листом від 18.06.2015 повідомив позивача про те, що у передбачений договором строк не в змозі замінити неякісну продукцію, а тому запропонував повернути її за його власний рахунок.

На виконання узгоджених домовленостей 24.06.2015 платіжним дорученням № 228 відповідачем було повернуто на рахунок позивача грошові кошти в сумі 4 575,00 грн, сплачені останнім за поставлену неякісну продукцію, а 26.06.2015 неякісна продукція була повернута позивачем відповідачу за видатковою накладною (повернення) № АЗ-0000010 від 26.06.2015.

Інша частина продукції на суму 35 820,05 грн, передбачена специфікацією № 1 від 16.04.2015 до договору, відповідачем так і не була поставлена позивачу, що свідчить про односторонню відмову відповідача від договору.

На суму основного боргу позивачем було нараховано відповідачу штраф на суму 7 324,51 грн за допущення порушення поставки продукції з відхиленнями вимог по якості, передбаченого п.6.7 договору та направлено 23.07.2015 на адресу відповідача претензію, на яку останнім надано відповідь, у якій він не погодився з заявленою сумою штрафу, нарахованою позивачем на підставі п.6.7 договору, вважає його безпідставним, а визнає лише 915,00 грн у відповідності до п. 5.3 договору (20% від вартості неякісної продукції).

Довготривале прострочення виконання відповідачем своїх зобов'язань по договору призвело до втрати інтересу позивача до подальшої поставки продукції відповідача через що 14.12.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача повідомлення про відмову від договору.

Отже, на момент направлення позивачем відмови від виконання договору (14.12.2015) відповідачем не здійснено поставку продукції на суму 35 820,05 грн, строк прострочення якої склав 167 календарних днів. Неналежне виконання відповідачем умов договору і стало причиною нарахування позивачем пені та штрафу, за стягненням яких останній звернувся до суду з цим позовом.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами по справі є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ст.ст.525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, тобто - неналежне виконання.

Факт не поставки відповідачем продукції позивачу підтверджений матеріалами справи.

Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач в обумовлений в договорі строк, не здійснив поставку продукції.

Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 59 819,48 грн пені за період з 30.06.2015 по 13.12.2015, 3 582,00 грн штрафу за порушення строку поставки товару більше ніж на 15 календарних днів, 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення недопоставки продукції та 7 324,51 грн штрафу за штрафу за допущення порушення з поставки продукції з відхиленнями від вимог по якості суд зазначає наступне.

Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно п.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частинами 2, 3 вказаної статті визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.8. договору передбачено, що за порушення строку поставки продукції постачальник сплачує покупцеві пеню в розмірі 1% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції за кожний день прострочення поставки. За порушення строку поставки продукції більше ніж на 15 (п'ятнадцять) календарних днів, відповідач додатково до пені, і не виключаючи її, сплачує позивачу штраф у розмірі 10% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції.

Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача пені від загальної суми недопоставки, за якою допущено прострочення, у сумі 59 819,48 грн є обґрунтованою і підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до п. 6.7. договору у випадку порушення стороною будь-якого зі своїх зобов'язань за договором (далі - сторона-порушник) чи здійснення стороною чи її посадовими особами протиправних дій, у тому числі, але не виключно:

виконання стороною або її уповноваженою особою дій з порушенням вимог, передбачених п. 6.3. Договору;

поставки продукції, що була у використанні, а не нової;

підміни продукції або її складових (частин);

поставки продукції з відхиленнями від вимог по кількості, якості, комплектності чи інших вимог, характеристик та даних, передбачених договором;

поставки продукції, що не належить постачальникові на праві власності;

поставки продукції невідомого (невстановленого) походження, іншого виробника та/або іншої країни походження;

недопоставки чи прострочення поставки продукції та/або порушення строку заміни продукції чи усунення недоліків продукції;

необгрунтованої затримки в наданні (оформленні) документів, передбачених Договором та чинним законодавством України;

надання недостовірної інформації чи документів про сторону та/або повноваження особи, що діє від імені сторони;

здійснення уповноваженими особами будь-яких протиправних дій/бездіяльності, у тому числі: підкуп; пропозиція, передача та/або одержання хабара; зловживання посадовим становищем; перевищення посадових повноважень; одержання неправомірної вигоди для себе або інших осіб; пропозиція або надання стороні чи іншій особі неправомірної вигоди; сприяння з використанням посадового положення фізичним або юридичним особам у здійсненні ними господарської діяльності з метою одержання неправомірної вигоди; незаконне збагачення; зловживання впливом; підробка документів, печаток, штампів і бланків; збут або використання підроблених документів, печаток, штампів та інших дій, спрямованих на обмеження прав, погіршення ділової репутації будь-якої сторони, її посадових осіб;

сторона-порушник та/або її винні уповноважені особи зобов'язуються відшкодувати іншій стороні в повному обсязі понесені останньою у зв'язку із цим збитки, у тому числі упущену вигоду та моральну шкоду.

Пунктом 6.11. договору передбачено, що за кожне порушення зобов'язання, передбачених пунктами 1.3, 4.2, 6.5, 9.3, 9.4, 9.7, 9.9 - 9.14 договору, а також у разі ненадання або несвоєчасного надання податкових чи надання податкових накладних, складених з порушенням вимог, передбачених цим договором чи законодавством України, та /або не зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових, а також за кожний випадок допущення постачальником будь-якого з порушень, передбачених п. 6.7 договору, постачальник сплачує покупцеві штраф у розмірі 20% загальної вартості продукції, яка передбачена відповідною специфікацією на поставку продукції.

Суд, перевіривши здійснені позивачем розрахунки штрафу за допущення порушення недопоставки продукції у сумі 7 324,51 грн та штрафу за допущення порушення з поставки продукції з відхиленнями від вимог по якості у сумі 7 324,51 грн, дійшов висновку про їх обґрунтування та вірне нарахування.

Однак, стосовно штрафу за порушення строку поставки товару більше ніж на 15 календарних днів у сумі 3 582,00 грн, то суд вважає за необхідне відмовити у його задоволенні посилаючись на наступне.

Штраф у розмірі 20%, передбачений п.6.7 договору, за допущення недопоставки продукції, який підлягає до стягнення, є більш об'ємним по обсягу порушень, за які він застосовується, а саме може застосовуватись і за 1 день прострочки виконання зобов'язання і за прострочку більше ніж на 15 днів, тому штраф у розмірі 10% вартості непоставленої та/або несвоєчасно поставленої продукції, передбачений п.6.8 договору, фактично дублює штраф, передбачений п. 6.7 договору.

Отже, умовами договору передбачене подвійне стягнення штрафу за несвоєчасне виконання зобов'язання постачальником, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України.

Частиною 1 ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 12.12.2011 у справі №07/238-10.

Таким чином, стягнення з боржника грошової суми двічі за одне й те саме правопорушення суперечить чинному законодавству України, а тому не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 59 819,48 грн пені, 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення недопоставки продукції та 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення з поставки продукції з відхиленнями від вимог по якості; в решті позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст.ст.44 та 49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у сумі 1 162,10 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 22, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84 та 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НВФ Ганза" (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, буд. 34, ідентифікаційний код 38255479) на користь Публічного акціонерного товариства "ДніпроАЗОТ" (51909, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. С.Х.Горобця, буд. 1, ідентифікаційний код 05761620) 59 819,48 грн пені, 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення недопоставки продукції, 7 324,51 грн штрафу за допущення порушення з поставки продукції з відхиленнями від вимог по якості та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 162,10 грн, видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 21.03.2016.

Суддя В.Д. Воронько