ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2016 р. Справа № 907/1080/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я.О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.

при секретарі судового засідання Лялька Н.Р.,

за участю:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 б/н від 06.01.2016

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.15 (суддя Івашкович І.В.)

у справі № 907/1080/15

за позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Ужгород

до відповідача: виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2, м. Ужгород

про скасування п. 3 і п. 2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на цю квартиру.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 про скасування п. 3 і п. 2 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на цю квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням оспорюваним актами своїх прав, як власника всього 16-квартирного будинку по АДРЕСА_1, яка знаходиться у вказаному будинку.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 у справі № 907/1080/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Місцевий господарський суд виходив, зокрема з того, що позивачем не доведено незаконність права власності на спірну квартиру шляхом вирішення у судовому порядку речово-правового спору із третьою особою, у якому вона повинна виступати як відповідач, відтак, діє презумпція правомірності набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Також зазначив, що позивачем не доведено, що він є безспірним власником квартири, отже не доведено наявність у нього права, за захистом якого він звернувся до суду.

Разом з тим, вказав, що позивачем невірно обрано спосіб захисту права власності (ст. 391 ЦК України), хоча обраний спосіб захисту відповідає ст. 21, 393 ЦК України.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що суд повинен був надати правову оцінку рішенням відповідача і свідоцтву, що є предметом спору та встановити підстави набуття права власності третьої особи на квартиру. Поряд з цим, суд з'ясовував обставини інші питання, які не є предметом позову і не входять в коло предмета доказування у даній справі, та жодним чином не впливають на спірні правовідносини.

Звертає увагу на наявність рішення, яким встановлено, що позивач є власником 16-кватрирного будинку, де знаходиться спірна квартира. Тому, встановивши факт реєстрації за третьою особою права власності на квартиру без укладеного правочину чи інших належних документів, суд визнав факт порушення майнових прав позивача.

Вказує на безпідставне посилання суду на невірно обраний спосіб захисту, оскільки ст.ст. 21, 391, 393 ЦК України не суперечать одна одній і повністю взаємодіють й узгоджуються між собою. Крім того, з посиланням на п.п. 2, 8 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 «Про судове рішення» зазначає, що суд повинен застосувати ті норми законодавства, які на його думку регулюють спірні правовідносини, навіть у разі зазначення у позові невірних норм закону.

В дане судове засідання сторони явку повноважних представників не забезпечили.

Поряд з цим, від представника скаржника надійшла заява в якій останній вказує про неможливість явки в судове засідання, отже просив розглянути справу без його участі. Крім того, заперечив проти задоволення клопотання третьої особи про зупинення провадження у даній справі до вирішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області цивільної справи №308/13219/15-ц, оскільки ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10.03.2016 провадження зупинено до вирішення даного спору. Також, просив апеляційну скаргу задоволити, рішення місцевого господарського суду скасувати.

Від третьої особи повторно надійшло клопотання про зупинення провадження.

Розглянувши клопотання третьої особи про зупинення провадження у даній справі до вирішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області цивільної справи №308/13219/15-ц за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, треті особи: Реєстраційна служба Ужгородської міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, КП "Бюро технічної інвентаризації м.Ужгород", приватне підприємство "Піраміда", СПД ФО ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування свідоцтва серії НОМЕР_2, виданого ОСОБА_2 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 та рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.11 за № 449 про оформлення за нею права власності на цю квартиру; скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 судова колегія відмовляє в його задоволенні з огляду на те, що провадження у справі №308/13219/15-ц зупинено до вирішення даного спору.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.15 у справі № 907/1080/15 скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19.05.2008 у справі № 2/191 адміністративний позов № ПП ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 22.08.2007 за №306 в частині пунктів ІІ та ІІ.І щодо доручення комунальному підприємству "Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода" завести інвентарну справу на даний об'єкт, видати свідоцтво про право власності та зареєструвати 16-ти квартирний будинок в цілому за приватним підприємцем ОСОБА_1

Вказане рішення залишене без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2008, отже набрало законної сили.

Отже, у справі № 2/191 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 є власником всього 16-квартирного будинку по АДРЕСА_1.

В силу ст. 35 ГПК України, вказані обставини є преюдиційними, відтак не підлягають повторному дослідженню та доказуванню.

13 січня 2006 року ПП ОСОБА_1 та громадянин кою ОСОБА_3 укладено договір про дольову участь в будівництві житлового будинку. На підставі заяви ОСОБА_1, виконавчий комітет виніс рішення про видачу свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Однак, рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009, визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 - на квартиру АДРЕСА_1 - видане ОСОБА_3 Виконавчим комітетом Ужгородської міської ради 20 лютого 2008 року.

Вказане судове рішення також набрало законної сили.

Надалі, позивач звернувся до Ужгородського міського голови з заявою, у якій просив винести рішення виконавчого комітету та видати йому свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1. Дані заява містить штамп виконкому Ужгородської міської ради з датою її отримання - 30.11.2011.

Поряд з цим, така заява залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Також матеріали справи містять заяву ОСОБА_1 від 07.12.2011, якою останній звернувся до Ужгородського міського голови та просив винести рішення виконавчого комітету та видати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 - за ОСОБА_2.

Позивач заперечує проти подання такої заяви, вказує, що підпис на заяві від 07.12.2011 суттєво відрізняється від справжнього підпису ОСОБА_1 та заявляє, що не укладав з третьою особою жодних правочинів щодо відчуження на її користь спірної квартири.

Розглянувши клопотання юридичних та фізичних осіб, керуючись підпунктом «б», п. 10 ст. 30 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Тимчасовим положенням «Про порчдок реєстрації прав власності на нерухоме майно», а також рішення виконкому від 20.07.2011 № 267 «Про порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», виконкомом комітету Ужгородської міської ради винесено рішення від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» та вирішено:

3. Скасувати реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_3 від 20.02.2008 на квартиру АДРЕСА_1 по ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 та видати свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 125, 3 кв.м.

2. Комунальному підприємству «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода» внести відповідні зміни до реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна, підготувати свідоцтва про право власності взамін раніше виданих документів та зареєструвати за власниками.

16 грудня 2011 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на вказану квартиру.

Отже, предметом позову є правомірність винесення ВК Ужгородської міської ради рішення № 449 від 08.12.2011, а відтак і видачі свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Згідно із ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про місцеве самоврядування" облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності відноситься до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Порядок реєстрації прав власності нерухомого майна в Україні унормований Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07 лютого 2002 року, і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №157/6445 від 18 лютого 2002 року. Вказане положення діє на всій території України і є обов'язковим для виконання громадянами, міністерствами, іншими центральними і місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами й організаціями незалежно від форм власності. Воно визначає порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні і спрямоване на забезпечення визнання та захисту цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна, активізації інвестиційної діяльності.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначено законом.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ніхто не можу бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Пунктами 8.1 та 8.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, передбачено, що оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. До заяви про оформлення права власності на нерухоме майно додаються матеріали технічної інвентаризації об'єкта нерухомого майна, а також інші документи, визначені Положенням.

Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваного рішення виконкому, таке прийнято виключно на підставі заяви. До заяви від 07.12.2011 у додатках зазначено лише: копія свідоцтва від 28.11.2011 та копія рішення суду від 17.12.2009 по справі № 22-2030/09.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відтак, з урахуванням наявності рішення, яким зареєстровано право власності на весь будинок, у тому числі на спірну квартиру, за позивачем, рішення, яким зареєстроване право власності за третьою особою порушує право власника (позивача) на користування квартирою та належного оформлення прав власності на неї.

Отже, прийняття рішення ВК Ужгородської міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 не відповідає вимогам Конституції України, ЦК України, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, отже підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про визнання незаконним та скасування п. 3 та 2 рішення ВК Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449, вимога щодо визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_2 також підлягає задоволенню.

Поряд з цим, місцевим господарським судом правомірно не взято до уваги заяву третьої особи про застосування позовної давності, з огляду на те, що треті особи користуються виключно процесуальними правами сторони у справі (за певними винятками), в той час, як припис ст. 267 ЦК України є матеріальною нормою права.

Місцевий господарський суд безпідставно в рішенні вказував на те, що позивачем не доведено незаконність права власності на спірну квартиру шляхом вирішення у судовому порядку речово-правового спору із третьою особою, у якому вона повинна виступати як відповідач, оскільки такий повинен був встановити наявність чи відсутність підстав для набуття третьою особою права власності на спірну квартиру, а відтак і законність прийняття відповідачем рішення № 449 від 08.12.2011.

Посилання суду на те, що позивачем не доведено безспірну власність квартиру є необгунтованими, з урахуванням наявності судового рішення від 20.11.2008, яке набрало законної сили.

З огляду на наведені норми закону, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд в порушення ст. 43 ГПК України не в повному обсязі дослідив всі обставини справи, відтак, дійшов помилкового висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Отже, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі та наявністю правових підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

З огляду на скасування рішення місцевого господарського суду та задоволення позовних вимог, судовий збір в порядку ст. 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Визнати незаконним та скасувати п. 3 і 2 рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» в частині видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 16.12.2011 виконавчим комітетом Ужгородської міської ради ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради ідент. код 04053699; місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ідент. номер НОМЕР_1; місцезнаходження: АДРЕСА_2 - 2 436, 00 грн судового збору за розгляд в суді першої інстанції.

Стягнути з Виконавчого комітету Ужгородської міської ради ідент. код 04053699; місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., місто Ужгород, площа Поштова, будинок 3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ідент. номер НОМЕР_1; місцезнаходження: АДРЕСА_2 - 3 031, 60 грн судового збору за перегляд в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 21.03.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.