ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.16р. Справа № 904/621/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (м. Павлоград, Дніпропетровської області)

про спонукання до виконання мирової угоди, шляхом стягнення боргу у сумі 171 031 грн. 11 коп.

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 25.06.2015)

від відповідача: ОСОБА_2 - головний юрисконсульт (довіреність № ББУ/ПУ-292/ВП/15

від 18.12.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, в якій просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - відповідач) виконати умови мирової угоди, укладеної 18.05.2015 та затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 шляхом стягнення боргу у сумі 171 031 грн. 11 коп.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов мирової угоди, затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15, в частині повної та своєчасної сплати заборгованості за встановленим графіком. У зв'язку з вказаним простроченням, позивач звертався до виконавчої служби для примусового виконання ухвали суду від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15, але у відкритті виконавчого провадження йому було відмовлено, з огляду на те, що ухвала суду не відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.02.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 29.02.2016.

У судове засідання 29.02.2016 з'явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 29.02.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду від 08.02.2016 не виконав, при цьому, надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із зайнятістю його представника в іншому судовому засіданні. Судом було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача.

У судовому засіданні 29.02.2016 представником позивача було викладено зміст позовних вимог, наведено доводи в їх обґрунтування.

Під час обговорення обставин справи судом було зауважено, що з метою всебічного і повного з'ясування всіх фактичних обставин у справі, а також надання об'єктивної оцінки доказам, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне витребувати додаткові докази.

Враховуючи викладене, ухвалою суду від 29.02.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 16.03.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від відповідача надійшов відзив на позов (вх.суду 16073/16 від 16.03.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує та вважає, що провадження у справі має бути припинено на підставі пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з тим, що спірна мирова угода відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", а тому є виконавчим документом, який позивач має право пред'явити до виконання органу державної виконавчої служби.

У судове засідання 16.03.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 16.03.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1 та 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 затверджено мирову угоду від 18.05.2015, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" та Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля".

У пунктах 1. та 2. вказаної мирової угоди сторони дійшли згоди, що загальна сума заборгованості у Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (відповідач за первісним позовом) перед Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (позивач за первісним позовом) за договором № 14-16/388-КП від 20.05.2014 (далі - договір) становить 202 973 грн. 83 коп., що складається з: заборгованості за поставлену відповідно до договору продукцію у розмірі 131 800 грн. 00 коп., пені за порушення строків оплати у розмірі 28 306 грн. 72 коп., трьох процентів річних у розмірі 2 534 грн. 58 коп. та інфляційних нарахувань у розмірі 40 332 грн. 53 коп. Позивач за первісним позовом відмовляється від частини своїх позовних вимог до відповідача за первісним позовом, а саме: стосовно стягнення пені за прострочення виконання грошових зобов'язань у розмірі 28 306 грн. 72 коп. та визнає позовні вимоги за зустрічним позовом у розмірі 3 636 грн. 00 коп., таким чином, заборгованість відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом складає 171 031 грн. 11 коп.

У пункті 3. мирової угоди сторони погодили, що виплату заборгованості у загальній сумі 171 031 грн. 11 коп. відповідач за первісним позовом здійснить у такі терміни:

- до 29.05.2015 суму боргу 65 900 грн. 00 коп.;

- до 19.06.2015 суму боргу 65 900 грн. 00 коп.;

- до 19.07.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 04 коп.;

- до 16.08.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 04 коп.;

- до 20.09.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 03 коп.

Відповідно до пунктів 9.9. та 9.5. мирової угоди мирова угода набирає чинності з моменту її затвердження господарським судом Дніпропетровської області. Термін дії мирової угоди - з моменту її затвердження господарським судом і до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У пункті 8. мирової угоди сторони визначили, що одностороння відмова від мирової угоди не допускається.

При цьому, у позовній заяві позивач зазначає наступне.

У зв'язку із невиконанням умов мирової угоди 14.07.2015 позивачем було подано заяву про примусове виконання рішення (про відкриття виконавчого провадження) до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції.

17.07.2015 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було винесено Постанову ВП № 48161150 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа). В даній Постанові заступником начальника відділу державної виконавчої служби зазначено про те, що мирова угода не є документом, за яким може бути відкрито виконавче провадження.

Вважаючи, що винесена Постанова є незаконною та необґрунтованою, позивачем 20.08.2015 було подано начальнику Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області скаргу на Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 48161150 від 17.07.2015.

17.09.2015 Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області було відмовлено у задоволенні вказаної скарги, у зв'язку з тим, що копія вказаної ухвали не є виконавчим документом, за яким може бути відкрито виконавче провадження.

Після отримання в господарському суді Дніпропетровської області оригіналу ухвали від 18.05.2015у справі № 904/1865/15, позивач повторно звернувся із заявою про примусове виконання рішення (про відкриття виконавчого провадження) до Відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції.

23.10.2015 заступником начальника відділу державної виконавчої служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області було винесено Постанову ВП № 49137789 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), у зв'язку з тим, що ухвала суду не відповідає вимогам статті 1 8 Закону України "Про виконавче провадження".

Також, 04.12.20105 позивач звертався до господарського суду Дніпропетровської області із заявою про видачу наказу, який є виконавчим документом. У відповіді на зазначену заяву господарський суд вказав, що положеннями пункту 3.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про зобов'язання виконати мирову угоду, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ.

Вищевказане і стало причиною звернення позивача із позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" виконанню державною виконавчою службою підлягають ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Вимоги до виконавчого документа закріплено у статті 18 цього Закону відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер cтягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України.

Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Позиція Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 23.09.2015 (справа № 6-274цс15), ухваленій при перегляді рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 10.03.2015 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.03.2015 з мотивів неоднакового застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права, зводиться до того, що однією з підстав відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження є невідповідність виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" (пункт 6 частини 1 статті 26 цього Закону).

При цьому, аналізуючи законодавчі акти, Верховний Суд України зазначив наступне.

Пунктом 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції від 21.04.1999) було передбачено, що мирові угоди, які затверджені судом, відносяться до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Однак, Законом України від 18.11.2003 № 1255 "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" положення пункту 5 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" виключено.

На підставі цього Верховний Суд України, надаючи правову оцінку ухвалі суду від 24.02.2010 про затвердження мирової угоди у справі, що ним переглядалася, дійшов висновку про те, що на момент постановлення вказаної ухвали суду вона не відносилась до рішень, що підлягають виконанню державною виконавчою службою.

За висновком Верховного Суду України системний аналіз зазначених норм показав, що у разі невиконання однією зі сторін зобов'язань за умовами мирової угоди інша сторона угоди не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди. При цьому звернення заінтересованої особи до суду із зазначеним позовом без попереднього отримання постанови державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження не є підставою для відмови в задоволенні указаного позову.

За частинами 1 та 2 статті 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Вище вказаним спростовуються доводи відповідача, викладені у відзиві на позов.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив також із наступного.

Згідно зі статтею 202 Цивільного кодексу України, затверджена судом мирова угода є багатостороннім правочином, який відповідно до статті 11 та частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язується припиняється виконанням проведеним належним чином.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується із положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами мирової угоди відповідач зобов'язався здійснити погашення заборгованості у загальній сумі 171 031 грн. 11 коп. перед позивачем у такі терміни:

- до 29.05.2015 суму боргу 65 900 грн. 00 коп.;

- до 19.06.2015 суму боргу 65 900 грн. 00 коп.;

- до 19.07.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 04 коп.;

- до 16.08.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 04 коп.;

- до 20.09.2015 суму штрафних санкцій 13 077 грн. 03 коп.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що відповідач свої зобов'язання за мировою угодою належним чином не виконав, доказів погашення заборгованості у загальній сумі 171 031 грн. 11 коп. відповідачем суду не надано.

Таким чином, оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо перерахування на рахунок позивача відповідних платежів у відповідності до умов мирової угоди, позивач отримав право вимагати від відповідача сплати непогашеної суми заборгованості у розмірі 171 031 грн. 11 коп.

Як зазначено в пункті 3.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" наказ господарського суду про примусове виконання мирової угоди не може бути видано, оскільки провадження зі справи припинено. У разі ж ухилення однієї зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов'язків за цією угодою:

- якщо ухвала господарського суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом у розумінні пункту 2 частини другої статті 17 названого Закону і підлягає виконанню державною виконавчою службою; тому за наявності зазначеної умови позовна заява про спонукання до виконання мирової угоди не підлягає розгляду в господарських судах;

- якщо ж ухвала суду про затвердження мирової угоди не містить усіх даних, зазначених у статті 18 названого Закону, то така ухвала не має статусу виконавчого документа, і інша сторона у справі не позбавлена права звернутися з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, у випадку задоволення якого господарський суд видає наказ. Відповідний позов може мати як майновий, так і немайновий характер у залежності від змісту умов мирової угоди.

Ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 не містить усіх даних, що мають зазначатись у виконавчому документі згідно статті 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Таким чином, оскільки ухвала господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 (якою затверджено укладену між сторонами мирову угоду) не має статусу виконавчого документа, та враховуючи, що судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем умов мирової угоди, вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди шляхом стягнення з відповідача коштів у розмірі 171 031 грн. 11 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до абзацу 8 пункту 7.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", якщо ухвала про затвердження мирової угоди не відповідає вимогам, встановленим для виконавчих документів (стаття 18 Закону України "Про виконавче провадження"), і державним виконавцем з цих підстав буде відмовлено у відкритті виконавчого провадження, заінтересована сторона вправі звернутися до господарського суду з позовом про спонукання до виконання мирової угоди, в разі задоволення якого господарським судом видається відповідний наказ.

За умовами мирової угоди строк сплати вказаних платежів є таким, що настав.

Доказів щодо погашення вказаної заборгованості відповідач суду не надав.

На підтвердження виникнення у відповідача обовязкових до виконання зобовязань за мировою угодою є позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 04.07.2011 (справа № 3-65гс11), ухваленій з мотивів неоднакового застосування судами касаційних інстанцій норм матеріального права (постанови Вищого господарського суду України від 16.02.2011 у справі № 13/210/10 та у справі № 28/130/10), де вказано, що необґрунтованими є висновки про те, що мирова угода, яка затверджена судом, не може вважатися зобовязанням у цивільно-правовому розумінні, оскільки її укладення, затвердження і виконання регламентовано положеннями процесуального законодавства та Закону України "Про виконавче провадження".

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачем належним чином не виконано зобов'язання щодо перерахування на рахунок позивача коштів у відповідності до умов мирової угоди, позивач отримав право вимагати від відповідача сплати непогашеної суми заборгованості у розмірі 171 031 грн. 11 коп.

Разом з тим, з'ясовано, що в ухвалі господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 відсутні всі необхідні в розумінні статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" реквізити виконавчого документа, тому позовні вимоги позивача про зобов'язання відповідача виконати умови мирової угоди, укладеної 18.05.2015 та затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15 шляхом стягнення боргу у сумі 171 031 грн. 11 коп. визнаються судом правомірними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

До аналогічних висновків прийшов Вищий господарський суд України у постанові від 01.03.2016 по справі № 904/7352/15.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача, судові витрати по справі, з урахуванням положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 43, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зобов'язати Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Леніна, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) виконати умови мирової угоди, укладеної 18.05.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (ідентифікаційний код 37045106) та Публічним акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (ідентифікаційний код 00178353), затвердженої ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2015 по справі № 904/1865/15, шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Леніна, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (01015, м. Київ, вулиця Цитадельна, будинок 7; ідентифікаційний код 37045106) боргу у сумі 171 031 грн. 11 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вулиця Леніна, будинок 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Простір-Груп" (01015, м.Київ, вулиця Цитадельна, будинок 7; ідентифікаційний код 37045106) 2 565 грн. 47 коп. - витрат по сплаті судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя ОСОБА_3