КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа№ 911/3715/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ропій Л.М.

суддів: Калатай Н.Ф.

Рябухи В.І.

за участю представників сторін:

від позивача: Чорноус А.Г. - представник, дов. № 452 від 04.08.2015;

від відповідача: Божук Ю.К. - представник, дов. № 613 від 02.09.2015;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

на ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016

у справі № 911/3715/15 (суддя Щоткін О.В.)

за первісним позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

про стягнення 395 192 275,80 грн.

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія"

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

про внесення змін до договору

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.02.2016 у справі № 911/3715/15 клопотання судового експерта задоволено, зупинено провадження у справі № 911/3715/15 на час проведення судової експертизи, призначеної на підставі ухвали Господарського суду Київської області від 02.11.2015, матеріали справи № 911/3715/15 скеровано до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Ухвала мотивована тим, що клопотання судового експерта про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи у справі № 911/3715/15, яке надійшло до суду 18.12.2015, є обґрунтованим та підлягає задоволенню; позивачем та відповідачем були подані необхідні для проведення експертизи документи, які були залучені судом до матеріалів справи.

В апеляційній скарзі позивач за первісним позовом просить ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016 у справі № 911/3715/15 скасувати з підстав порушення норм процесуального права і направити справу для її подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, оскаржувана ухвала є такою, що порушує право позивача на справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд справи.

Скаржник стверджує про те, що на вирішення експертизи судом поставлено правові питання, що зводяться до оцінки правомірності дій позивача, що стосуються фактичних обставин справи та мають встановлюватись судом самостійно.

Як зазначає скаржник, оскільки питання, поставлені експерту мають відповідно до вимог закону розглядатись безпосередньо судом, то й підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні, тому що відсутні обставини, що перешкоджають розгляду справи.

Скаржник звертає увагу суду на те, що методика, запропонована позивачем, є хибною та стверджує, що судом не прийнято до уваги посилання скаржника на те, що питання, поставлені експерту, можуть бути з'ясовані в інший спосіб, що є підставою, яка виключає необхідність проведення експертизи та зупинення провадження у справі.

На думку скаржника, оскільки на вирішення судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій, призначеній у справі № 911/3716/15, були винесені питання, аналогічні із питаннями, поставленими у справі № 911/3715/15, то висновок експертизи у справі № 911/3716/15 є належним та допустимим доказом для справи № 911/3715/15, у випадку невідповідності розрахунку позивача, тому проведення двох ідентичних експертиз є недоцільним і лише затягує розгляд справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом заперечує проти доводів скарги, посилаючись, зокрема, на те, що враховуючи потребу у спеціальних знаннях для проведення розрахунку заборгованості, необхідність дослідження значного обсягу первинних фінансових документів та їх співставлення, в тому числі й на відповідність умовам кредитного договору та нормативним документам банку, для чого потрібні спеціальні економічні знання, для встановлення дійсного розміру заборгованості відповідача за кредитним договором суд правомірно призначив судову експертизу фінансово-кредитних операцій; доводи апеляційної скарги не спростовують висновки господарського суду, зроблені в оскаржуваній ухвалі.

Також позивач та відповідач посилаються на приклади судової практики.

14.03.2016 через відділ документального забезпечення суду скаржником подана заява про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові суми, що належать відповідачу, у якій скаржник просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках, відкритих в будь-яких фінансових установах, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Експансія" і які будуть виявлені в ході виконавчого провадження в межах ціни позову 395 192 275,80 грн.

Подана скаржником заява мотивована тим, що у позивача за первісним позовом з'явились підстави вважати, що боржник не має наміру виконувати зобов'язання за кредитним договором та намагається утруднити його виконання, зокрема, відповідач затягує розгляд справи, заявляючи клопотання про необхідність проведення експертизи, у зв'язку з розбіжностями в розрахунках; зменшує розмір майна, на яке може бути звернуто стягнення в майбутньому; проаналізувавши бухгалтерську звітність боржника, скаржник вважає, що прослідковується ряд критичних обставин, які свідчать про навмисне виведення капіталу підприємства.

Відповідач за первісним позовом заперечував проти задоволення заяви, про що відображено в протоколі судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи доводи відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів встановила наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 27.08.2015 порушено провадження у справі № 911/3715/15, розгляд справи призначено на 12.10.2015, ухвалою від 12.10.2015 розгляд справи відкладено на 26.10.2015, а згідно із протоколом судового засідання від 26.10.2015 у цьому судовому засіданні було оголошено перерву на 02.11.2015.

Ухвалою суду першої інстанції від 26.10.2015 у справі № 911/3715/15 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Експансія" для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2015 у справі № 911/3715/15, оскільки встановлення обставин, на які посилаються сторони в обґрунтування своїх вимог та заперечень, потребує спеціальних знань, суд дійшов висновку про задоволення клопотання відповідача та призначення у даній справі судової експертизи документів фінансово-кредитних операцій, у зв'язку з чим, керуючись ст.ст. 41, 86 ГПК України, призначив у справі № 911/3715/15 судову експертизу документів фінансово-кредитних операцій за кредитним договором про надання мультивалютної відновлювальної відкличної кредитної лінії № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007, проведення якої доручив Київському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експертизи поставлені питання, перелічені в п.2 даної ухвали; матеріали справи ухвалено надіслати для здійснення експертизи до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2015 провадження у справі № 911/3715/15 зупинено, у зв'язку з проведенням судової експертизи.

Ухвалою суду першої інстанції від 21.01.2016 поновлено провадження у справі № 911/3715/15, у зв'язку із необхідністю вирішення клопотання судового експерта Маркіної О.О. про витребування додаткових матеріалів, необхідних для проведення судової експертизи у справі № 911/3715/15; розгляд справи призначено на 08.02.2016.

Відповідно до ч.1 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи.

Як вбачається із апеляційної скарги, ця скарга за своїм змістом стосується ухвали про задоволення клопотання судового експерта про надання додаткових документів для проведення судової експертизи, зупинення провадження у справі № 911/3715/15 та направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2015.

Статтею 31 ГПК України, зокрема, встановлено, що судовий експерт, оскільки це необхідно для дачі висновку, має право знайомитися з матеріалами справи, брати участь в огляді та дослідженні доказів, просити господарський суд про надання йому додаткових матеріалів.

Як роз'яснено у п.1.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", із змінами і доповненнями, законом не передбачено повноважень судового експерта щодо витребування та одержання додаткових матеріалів безпосередньо від учасників судового процесу, тому господарський суд не може покладати на останніх обов'язок надавати додаткові матеріали безпосередньо експертові на його вимогу; клопотання судового експерта про надання додаткових матеріалів розглядається господарським судом після поновлення провадження у справі; після розгляду клопотання провадження у справі знову зупиняється, а матеріали справи, якщо вони витребовувались судом, надсилаються до експертної установи.

Ухвалою суду першої інстанції від 08.02.2016 для проведення експертизи матеріали справи скеровані до експертної установи, що унеможливлює розгляд справи судом.

Статтею 79 ГПК України встановлено, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь у судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках, зокрема, призначення господарським судом судової експертизи. Як свідчить зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, підставою зупинення провадження у справі № 911/3715/15 є проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2015.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не є такими, що ґрунтуються на нормах законодавства та відповідають матеріалам справи.

В апеляційній скарзі скаржник посилається на відсутність потреби у призначенні судової експертизи. При цьому слід зазначити про те, що підставою зупинення провадження у справі № 911/3715/15 в ухвалі суду від 08.02.2016 зазначено необхідність продовження проведення судової експертизи, а зупинялось провадження у даній справі, у зв'язку з проведенням судової експертизи, ухвалою суду першої інстанції від 02.11.2015, яка сторонами не оскаржувалась та на виконання цієї ухвали суду відповідачем за первісним позовом оплачено проведення експертизи згідно із платіжним дорученням № 156781 від 22.12.2015, а також відповідно до ухвали суду першої інстанції від 21.01.2016 про поновлення провадження у справі, у зв'язку з розглядом клопотання експерта про надання йому додаткових доказів, сторонами надані суду додаткові докази, у тому числі й скаржником, із клопотанням про долучення до матеріалів справи документів від 05.02.2016.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу" від 25.02.1994 № 4038-ХІІ судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Як свідчить зміст статті 41 ГПК України, господарський суд сам визначає, чи є у нього необхідність у спеціальних знаннях і, відповідно, призначенні для цього експертизи, чи такої необхідності немає, і суд може вирішити спір на підставі інших доказів, поданих у справі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Дульський проти України" (Заява № 61679/00) вказано, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури; більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Зупинення провадження у справі на час проведення судової експертизи є правом господарського суду, що зумовлене неможливістю вирішення спору по суті за відсутності висновків про встановлення фактів, які можуть бути встановлені лише експертом.

Як вбачається із ухвали суду першої інстанції від 02.11.2015 про призначення експертизи, на вирішення експерта поставлені питання щодо правильності визначення заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007, які безпосередньо стосуються предмету доказування у справі та вирішення яких пов'язане з дослідженням банківської фінансово-кредитної документації, з огляду на наявність спору між сторонами щодо фактичного розміру заборгованості; позивачем за первісним позовом пред'явлено вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, сплаті процентів, комісійної винагороди, пені, 3% річних, інфляційних нарахувань за несвоєчасне повернення кредиту, несвоєчасну сплату процентів, комісійної винагороди, договірної санкції та у розрахунку за офіційним курсом долара США на відповідні дати. Отже, визначення реального розміру сум, належних до стягнення, також потребує спеціальних економічних знань.

З огляду на те, що у справі № 911/3715/15 призначена судова експертиза документів фінансово-кредитних операцій для роз'яснення питань, які виникли при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, наявні підстави, передбачені частиною 2 статті 79 ГПК України, для зупинення провадження у справі.

Наведена правова позиція узгоджується із судовою практикою, про що свідчать, зокрема, постанови Вищого господарського суду України від 08.02.2016 у справі № 911/3797/15, від 17.02.2016 у справі № 911/3608/15, від 22.02.2016 у справі № 911/3722/15, від 01.03.2016 у справі № 911/3794/15.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору; ці дані встановлюються такими засобами: зокрема, письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Отже, висновок судового експерта у справі № 911/3715/15 буде доказом саме у даній справі, про що також свідчать питання, поставлені на вирішення експертизи, які стосуються виконання зобов'язань за кредитним договором № 10-0604/131к-07 від 13.04.2007 та заборгованості щодо якої виник господарський спір у цій справі.

Таким чином, твердження скаржника про те, що висновок судової експертизи, зроблений в іншій справі, є належним та допустимим доказом у справі № 911/3715/15, є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.

Скаржником не наведено наявності порушень або неправильного застосування норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, встановлених нормами чинного законодавства та відповідно до матеріалів справи, для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст.66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову; забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Статтею 67 ГПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу.

Як роз'яснено в інформаційному листі Вищого господарського суду України від 12.12.2006 № 01-8/2776 "Про деякі питання практики забезпечення позову", заявник повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову; з цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову; у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, імовірності утруднення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Скаржником до заяви про вжиття заходів до забезпечення позову не додано доказів, підтверджуючих обґрунтованість твердження скаржника про імовірність утруднення або невиконання рішення господарського суду у справі № 911/3715/15.

Висновки скаржника про існування високих ризиків неможливості виконання рішення голослівні.

Статтею 22 ГПК України передбачені права та обов'язки сторін, зокрема, передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами, мають право заявляти клопотання. Отже, право відповідача заявляти клопотання закріплене нормою процесуального права, а реалізацію права сторони немає підстав розцінювати як обставину, спрямовану на утруднення або неможливість виконання рішення господарського суду. Крім того, питання щодо правомірності та обґрунтованості клопотань сторін вирішуються судом.

З урахуванням викладеного, за результатами розгляду заяви скаржника про вжиття заходів до забезпечення позову, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про недоведеність скаржником матеріалами справи наявності підстав для забезпечення позову у справі № 911/3715/15 відповідно до ст.66 ГПК України, тому заява скаржника про вжиття заходів до забезпечення позову залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Ухвалу Господарського суду Київської області від 08.02.2016 у справі № 911/3715/15 залишити без змін, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" залишити без задоволення.

2. Справу № 911/3715/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Повний текст постанови складено 21.03.2016.

Головуючий суддя Л.М. Ропій

Судді Н.Ф. Калатай

В.І. Рябуха