РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2016 р. Справа № 903/1197/15

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуюча суддя Сініцина Л.М.

судді Маціщук А.В.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача - Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" від 15.02.2016 р. на рішення господарського суду Волинської області від 21.12.15 р. у справі № 903/1197/15

за позовом Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України"

до відповідача ОСОБА_2 підприємства "Айслаг"

про визнання недійсними додаткових угод до договору

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3- провідний юрисконсульт, довіреність в справі;

від відповідача: ОСОБА_4 - юрисконсульт, довіреність в справі; ОСОБА_5 -юрисконсульт, довіреність в справі.

Рішенням господарського суду Волинської області від 21.12.2015 р. у справі № 903/1197/15 (суддя Вороняк А.С.) відмовлено у задоволені позову Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до ОСОБА_2 підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткових угод № 3 від 27.03.2013 р. та від 28.11.2013 р. до договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. При прийнятті рішення суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги; умови додаткових угод були відомі сторонам, доводи позивача про те, що додаткові угоди є правочинами, вчиненими під впливом обману, є безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" звернулося з апеляційною скаргою від 15.02.2016 р., в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 21.12.2015 р. у даній справі скасувати повністю і прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному об'ємі; покласти судові витрати на відповідача, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим та незаконним. Договір № 267/48 на поставку нафтопродуктів від 10.10.2008 р. має кабальний характер (пункти 5.2-5.4, 8.2 договору). 08.04.2011 р. сторонами договору підписано додаткову угоду, якою були змінені умови відповідальності сторін за неналежне виконання зобов'язань по договору. Надалі, ДП "Волинський облавтодор" було підготовлено додаткову угоду № 02 від 26.03.2013 р. до договору про виключення із нього пунктів 5.2, 5.3, 5.4 розділу 5. Однак, дана додаткова угода в надісланій редакції не була підписана ПП "Айслаг". Останнім 27.03.2013 р. була підготовлена інша додаткова угода № 02 до договору, в якій, крім виключення із договору пунктів 5.2, 5.3, 5.4 був змінений ще й пункт 5.1 договору, згідно якого замість права покупця здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на протязі 30 календарних днів з дня відвантаження, передбачався обов'язок покупця здійснювати стовідсоткову оплату вартості товару. Усвідомлюючи, що кабальний характер договору в плані застосування фінансових санкцій втрачає силу, постачальник ПП "Айслаг" підготував угоду № 03 від 27.03.2013 р. до договору, якою анулював умови майнової відповідальності, передбачені угодою № 01 від 08.04.2011 р. Пункт 8.3 угоди № 01 від 08.04.2011 р. постачальник виклав в новій редакції, передбачивши в ньому сплату покупцем у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплату 60 % річних від простроченої суми, виключивши із вказаної додаткової угоди пункти 8.4 та 8.5 щодо припинення та обмеження відповідальності покупця. Додатковою угодою від 28.11.2013 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. встановлено термін дії договору до 31.03.2016 р. Підставою для визнання оскаржуваних додаткових угод недійсними є підписання покупцем спірних додаткових угод під впливом обману та те, що спірні додаткові угоди не погоджувались засновником. Обидві підстави є взаємодоповнюючі, а не взаємовиключаючі. Спірні додаткові угоди з ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" не погоджувались. Про існування спірних угод засновник дізнався лише з матеріалів справи № 903/796/14, внаслідок чого з ДП "Волинський облавтодор" на підставі такої угоди було стягнуто 60 % річних замість 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, та з матеріалів господарської справи № 903/1116/15. ПП "Айслаг" достеменно знав і не міг не знати про обмеження щодо укладення спірних додаткових угод. Правильність правової позиції позивача підтверджується судовою практикою ВГСУ (постанова ВГСУ від 29.06.2011 р. у справі № 32/362-10). Підписання покупцем спірних додаткових угод під впливом обману обгрунтовується пунктом 20 постанови пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та пунктом 3.10 постанови пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними. ПП "Айслаг" умисно з корисливих мотивів ввів позивача в оману стосовно положень відповідальності за порушення грошового зобов'язання шляхом замовчування, перекручування, підтасування та вчинення інших маніпуляцій із проектами додаткових угод, а також шляхом спотворення змісту проектів документів. Без вчинення вказаних зазначених оманливих дій відповідачем, ДП "Волинсоблавтодор" не вчинив би правочин (не підписав би додаткові угоди) за жодних обставин, будь-яке невиконання рішення засновника може містити ознаки перевищення повноважень та бути кримінально-каранним діянням. Доказом обманливих дій постачальника є той факт, що екземпляр угоди № 03 від 27.03.2013 р. не був зданий для приєднання до договору в бухгалтерію ДП "Волинський облавтодор". Керівник ДП "Волинський облавтодор", який підписав оскаржувані угоди, у порушення вимог статуту та порядку ведення договірної роботи без попереднього письмового погодження цих умов із засновником, діяв без повноважень та не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності, в силу обману також був позбавлений вільного волевиявлення. Суд, ухвалюючи рішення, керувався не своїм внутрішнім переконанням, а відзивом відповідача на позовну заяву. Висновки суду не ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Результатом таких порушень є ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідач - Приватне підприємство "Айслаг", у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду Волинської області від 21.12.2015 р. у справі № 903/1197/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу ДП "Волинський облавтодор" - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в даній скарзі щодо скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними та необґрунтованими. Рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом як норми процесуального так і матеріального права, в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, доведено та всебічно обґрунтовано їх в своєму рішенні, надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. Між позивачем та відповідачем 10.10.2008 р. було укладено договір поставки нафтопродуктів № 267/48. В подальшому до даного договору вносились зміни шляхом укладання додаткових угод, які ставали невід'ємними частинами договору. Однією з підстав для визнання оскаржуваних додаткових угод недійсними позивач визначає те, що спірні додаткові угоди не погоджувалися засновником. Оспорювана додаткова угода № 03 стосується лише відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання та ніяким чином не стосується майна підприємства. Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом. Він не ні законодавчим актом, ні установчим документом. Жодних обмежень керівника щодо укладення оспорюваних угод ні в законодавстві, ні в статуті ДП "Волинський облавтодор" немає. ПП "Айслаг" перед підписанням оспорюваних угод не могло і не повинно було ознайомлюватись ні з Положенням, ні з документами, що свідчать про погодження або відмову в погодженні відповідних проектів договорів, оскільки це є внутрішня організаційно-розпорядча документація підприємства. Оскільки, при підписанні додаткової угоди № 03 до договору поставки вона містила підпис керівника юридичної служби, то були всі підстави вважати, що дана додаткова угода уже погоджена. Під час розгляду справи у суді першої інстанції представники позивача стверджували, що погодження угод з компанією здійснюється в телефонному режимі. Крім того, відповідно до пункту 2.7 згаданого Положення, погоджена з компанією угода підписується керівником підприємства. ПП "Айслаг" мало всі підстави вважати, що дана угода погоджена з компанією. Після укладення оспорюваних договорів відбулося їх схвалення засновником, про що свідчать наступні обставини: протягом 2013-2014 рр. на виконання умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., невід'ємною частиною якого є оспорювані додаткові угоди, ПП "Айслаг" було поставлено, а ДП "Волинський облавтодор" прийнято нафтопродукти на загальну суму 7 064 242,11 грн. та здійснено часткову оплату поставлених нафтопродуктів в розмірі 5 673 085,00 грн. Підтвердженням даного факту є докази що підтверджують поставку товару. Дані обставини встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.2014 р. у справі № 903/796/14, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 р. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Доводи позивача щодо того, що відповідач умисно з корисливих мотивів ввів позивача в оману стосовно положень відповідальності за порушення грошового зобов'язання шляхом замовчування, перекручування, підтасування та вчинення інших маніпуляцій із проектами додаткових угод, а також шляхом спотворення змісту проектів документів, спростовуються змістом оскаржуваних додаткових угод - внесення змін до договору з чітким зазначенням розміру відповідальності у разі прострочення виконання зобов'язань, визначених у договорі та зміни терміну дії, що відповідає чинному законодавству. Відповідачем не надавалось будь-яких недостовірних відомостей позивачу, не здійснювалось будь-яких замовчувань, перекручувань, підтасувань, інших маніпуляцій чи спотворення документів. Вказані додаткові угоди підписані сторонами та скріплені печатками підприємств, тобто їх зміст було відомо апелянту. Дії ПП "Айслаг" щодо не передачі екземпляру угоди № 03 в бухгалтерію апелянта не можуть бути обманом, оскільки передача документів в бухгалтерію не являється обов'язком ПП "Айслаг". Отже, твердження позивача про те, що додаткові угоди № 3 від 27.03.2013р. та від 28.11.2013 р. є правочинами вчиненими під впливом обману, є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до частин 1, 2 статті 101 Господарського процесуального кодексу (далі ГПК України) у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Представник позивача (апелянта) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в ній; пояснив, що додаткова угода № 03 була отримана Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" лише під час судового розгляду справи № 903/796/14; під час укладання додаткової угоди № 03 та додаткової угоди без номеру був підлог у зв'язку з чим було написано заяву в міліцію; дані додаткові угоди не були погоджені з засновником компанії та не могли бути підписані; на запитання головуючої судді, яким чином погоджувався основний договір, відповів, що в усній формі, в телефонному режимі; просив апеляційну скаргу задоволити, рішення господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечив з підстав викладених у відзиві, пояснив, що вимоги апеляційної скарги є безпідставними, додаткові угоди були погоджені, на додатковій угоді № 03 є підпис юрисконсульта та керівника підприємства, тобто, їм було відомо про наявність даної угоди; додав, що не зважаючи на обставини зазначені позивачем - Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" продовжувало господарську діяльність у 2015 році з ОСОБА_2 підприємством "Айслаг" згідно договору.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав представника ОСОБА_4 повністю; додав, що з приводу підлогу при підписанні додаткової угоди № 03, було проведено досудове розслідування та відмовленно у порушені кримінального провадження; просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін; розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу; перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2008 року Дочірнім підприємством "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі директора ОСОБА_6 (покупець) та ОСОБА_2 підприємством "Айслаг", в особі директора ОСОБА_7 (постачальник) укладено договір поставки № 267/48, згідно розділу 1 якого постачальник зобов'язується поставити та передати або передати зі свого складу покупцю у власність нафтопродукти (надалі товар), в асортименті, кількості, за ціною, що зазначені в накладних, які підписуються представниками сторін договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Найменування товару: нафтопродукти в асортименті. Документ на товар, який постачальник повинен передати покупцю: накладні, які є невід'ємною частиною договору (а.с.15-16, т.І).

Відповідно до пунктів 5.1-5.7 договору покупець має право здійснити повну або часткову оплату отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних. У випадку не оплати покупцем відвантаженої партії товару в строки вказані в пункті 5.1 даного договору, покупець дає згоду на те, щоб неоплачений товар, рахувався поставленим на умовах товарного кредиту, терміном на 50 днів, починаючи з дня після відвантаження товару з нарахуванням покупцю 1 відсотка за кожен день використання товарного кредиту. Покупець зобов'язується оплатити товар, поставлений на умовах товарного кредиту і сплатити відсотки за його використання в терміни вказані в пункті 5.3 даного договору. Під наданням покупцем згоди на те, щоб неоплачений товар рахувався поставленим на умовах товарного кредиту розуміється підписання даного договору. Покупець зобов'язаний оплатити суму товарного кредиту і відсотків за його використання на 51 день від дати відвантаження вказаної в накладній. Покупець має право на дострокове погашення товарного кредиту і відсотків за його використання. Відсотки нараховуються на залишок заборгованості. Якщо після закінчення 50 днів користування товарним кредитом, покупець не внесе всіх передбачених договором платежів - він продовжує сплачувати відсотки за користування товарним кредитом до повного погашення заборгованості, а також сплачувати пеню в розмірах, передбачених в пункті 8.1 даного договору. При проведенні оплати, покупець зобов'язаний вказувати у платіжних дорученнях номер даного договору. Сторони домовились, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі, ця сума погашає вимоги постачальника у такій черговості: у першу чергу сплачується основна сума боргу, в другу чергу - проценти та неустойка, у третю чергу - відшкодовуються витрати, пов'язані з одержанням виконання. Сторони домовились, що при наявності заборгованості, незалежно від причин виникнення, кошти, які надходять від покупця, зараховуються в першу чергу на погашення заборгованості, що утворилась раніше, незалежно від призначення платежу, вказаного у платіжних документах.

Розділом 8 договору сторони визначили, що при невиконанні чи неналежному виконанні умов даного договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 0,5 % за кожний день прострочення від неоплаченої суми, або суми невиконаної чи неналежно виконаної умови. Покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.

Згідно пункту 11.1 цього договору умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням відповідних документів у двох примірниках, які матимуть однакову юридичну силу, якщо інше не передбачено цими змінами.

Пунктами 7.1-7.2 даного договору передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 березня 2014 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишились невиконаними.

Даний договір підписано повноважними представниками сторін та скріплено їх печатками (а.с.16, т.І).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами до даного договору поставки укладалися додаткові угоди.

Так, додатковою угодою № 01 від 08.04.2011 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. сторони дійшли згоди змінити розділ 8 договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., виклавши його в наступній редакції: "Пункт 8.1. В разі порушення строків оплати товару, покупець на вимогу постачальника зобов'язаний сплатити останньому пеню в розмірі не більше облікової ставки НБУ за кожен день прострочення. 8.2. Неустойка встановлена цим договором є виключною. В разі порушення однією із сторін умов договору, винна сторона зобов'язана сплатити на користь іншої сторони (на вимогу останньої) неустойку (штраф, пеню) передбачену цим договором, без відшкодування збитків. Пункт 8.3. До правовідносин покупця і постачальника в частині визначення виду та розміру штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за порушення сторонами взятих на себе згідно умов даного договору зобов'язань, не застосовуються положення частини 2 статті 231 Господарського кодексу України. Штрафні санкції за порушення сторонами взятих на себе згідно положень цього договору зобов'язань, встановлюються виключно умовами цього договору. Пункт 8.4. Нарахування будь-яких сум, щодо відповідальності сторони за невиконання грошового зобов'язання за цим договором, припиняється через шість календарних місяців від дня порушення такого зобов'язання. Пункт 8.5. Постачальник та покупець домовились та підтверджують, що загальний розмір відповідальності покупця за цим договором не може перевищувати 10 % від загальної вартості порушених зобов'язань покупця" (а.с.17, т.І).

Також в даній угоді сторони дійшли згоди виключити пункт 11.2 договору № 267/48 від 10.10.2008 р.

Інші умови вищезазначеного договору, не порушені в цій додатковій угоді, залишилися незмінними, і сторони підтвердили щодо них свої зобов'язання.

Додатковою угодою № 02 від 26.03.2013 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. сторони дійшли згоди змінити пункт 5.1 договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., виклавши його в наступній редакції: "Покупець зобов'язаний здійснити стовідсоткову оплату вартості отриманого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 30 календарних днів з дня відвантаження, зазначеного в накладних".

Сторони дійшли згоди виключити з договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. пункти 5.2, 5.3, 5.4. Інші умови вищезазначеного договору, не порушені в цій додатковій угоді, залишилися незмінними, і сторони підтвердили щодо них свої зобов'язання (а.с.18, т.І).

Додатковою угодою № 03 від 27.03.2013 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. сторони дійшли згоди змінити пункт 8.3 договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., виклавши його в наступній редакції: "Покупець, у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 60 % річних від простроченої суми" (а.с.20, т.І).

В даній додатковій угоді сторони дійшли згоди виключити з договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. пункти 8.4, 8.5.

Інші умови вищезазначеного договору, не порушені в цій додатковій угоді, залишилися незмінними і сторони підтвердили щодо них свої зобов'язання.

Додатковою угодою від 28.11.2013 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. сторони дійшли згоди змінити пункт 7.1 договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., виклавши його в наступній редакції: "Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.03.2016 р." (а.с.19, т.І).

13.11.2015 р. Дочірнє підприємство "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до ОСОБА_2 підприємства "Айслаг" про визнання недійсними додаткової угоди № 3 від 27.03.2013 р. та додаткової угоди від 28.11.2013 р., обґрунтувавши позовні вимоги тим, що в порушення статті 92 ЦК України, пункту 4.4 Статуту ДП "Волинський облавтодор" та пункту 2.8 Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", затвердженого наказом ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" № 127 від 11.07.2012 р., спірні додаткові угоди не погоджувались засновником, а також тим, що вказані додаткові угоди були підписані під впливом обману. При укладанні спірних додаткових угод керівником підприємства було перевищено повноваження шляхом непогодження даних угод із засновником. Договір з додатковими угодами до нього насить кабальний характер для ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (а.с.3-13, т.І).

Як вбачається з матеріалів справи, засновником позивача є Відкрите акціонерне підприємство "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (пункт 3.3 Статуту Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в новій редакції) (а.с.32-47, т.І).

Пунктом 4.4 даного Статуту визначено, що підприємство володіє, користується і розпоряджається майном відповідно до порядку, встановленого засновником.

Згідно пункту 6.2 Статуту, директор самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, які віднесені до компетенції засновника або обмежені цим Статутом.

Пунктом 6.3 Статуту встановлено, що директор несе повну відповідальність за стан і діяльність підприємства, дотримання фінансової, договірної та трудової дисципліни відповідно до чинного законодавства; розпоряджається засобами та майном згідно з чинним законодавством і цим Статутом; укладає угоди, договори, контракти, у т.ч. трудові, відповідно до порядку встановленого засновником, видає доручення, відкриває в установах банків розрахунковий та інші рахунки. Засновник не має права втручатися в оперативну та господарську діяльність підприємства, за винятком питань, віднесених цим Статутом до права засновника.

Відповідно до пункту 7.1 Статуту відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями та громадянами в усіх сферах діяльності здійснюються на засадах договорів відповідно до встановленого засновником порядку (а.с.37-41, т.І).

Пунктами 2.6-2.8 Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", визначено, що після візування проекту договору зі всіма причетними відділами дочірнього підприємства, у тому числі юридичною службою та бухгалтерією, він направляється на погодження до канцелярії компанії, якщо це передбачено даним Положенням або іншими документами компанії. Порядок погодження проекту договору з компанією встановлюється цим Положенням та іншими документами компанії (наказами, розпорядженнями, листами). Укладання договору дочірніми підприємствами за відсутністю відповідного письмового погодження компанії, якщо це передбачено цим Положенням або іншими документами компанії, забороняється. Погоджений зі всіма причетними відділами дочірньогопідприємства та погоджений з компанією (якщо це передбачено) договір підписується директором дочірнього підприємства або особою, уповноваженою на це довіреністю, наказом тощо. Забороняється підписання договорів не уповноваженими посадовими особами, зокрема головними інженерами; заступниками директора за відсутності довіреності, або відповідного наказу; начальниками філій та іншими особами за відсутності довіреності. У разі підписання договору однією з вказаних вище осіб в преамбулі проекту договору обов'язково вказується найменування, дату та реквізити документу, на підставі якого діє особа при підписанні договору. Будь-які зміни до укладених договорів оформлюються у вигляді додаткових угод. Додаткові угоди до договорів дочірніх підприємств погоджуються та укладаються в тому ж порядку, що й основний договір (а.с.46).

Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 07.12.2015 р. в суді першої інстанції, що зафіксовано в протоколі судового засідання від 07.12.2015 р. (а.с.135 на звороті, т.І) та 16.03.2016 р. в суді апеляційної інстанції, що стверджується протоколом судового засідання вд 16.03.2016 р. (а.с.12-13, т.ІІ), представник позивача зазначив, що основний договір поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. був погоджений із засновником в усному порядку, в телефонному режимі.

Тобто, погодження засновником додаткових угод перед їх укладанням, повинно відбуватися в тому ж самому порядку.

Як вбачається з основного договору та спірної додаткової угоди № 03 від 27.03.2013 р., крім підписів уповноважених осіб сторін, в особі яких укладався договір та додаткова угода, на них обох, в нижньому правому куті останньої сторінки, наявні однакові підписи інших осіб, що свідчить про візування їх проектів всіма причетними відділами дочірнього підприємства, у тому числі юридичною службою та бухгалтерією (а.с.16, 20, т.І).

Згідно статті 92 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Пунктом 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 р., № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" з подальшими змінами та доповненнями, у господарських відносинах правочин (договір), як правило, вчиняється шляхом складання документа (документів), що визначає (визначають) його зміст і підписується безпосередньо особою, від імені якої він вчинений, або іншою особою, яка діє в силу повноважень, заснованих, зокрема, на законі, довіреності, установчих документах. Для вчинення правочинів органи юридичної особи не потребують довіреності, якщо вони діють у межах повноважень, наданих їм законом, іншим нормативно-правовим актом або установчими документами.

При укладанні основного договору та оспорюваних додаткових угод керівником позивача, ніяких обмежень для вчинення цих правочинів судом не встановлено, законодавством чи статутом ДП "Волинський облавтодор" не передбачено.

Відповідно до пункту 2.9 вказаної вище постанови пленуму ВГСУ від 29.05.2013 р. № 11 на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Однак, Положення про порядок ведення договірної роботи дочірніми підприємствами ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України", на яке посилається позивач, є внутрішнім організаційно-розпорядчим документом; не є законодавчим актом чи установчим документом; у встановленому порядку не зареєстровано.

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції щодо того, що відповідач перед підписанням оспорюваних угод не міг і не повинен був ознайомлюватись ні з вказаним положенням, ні з будь яким іншими документами чи усними погодженнями, оскільки це є внутрішня організаційно-розпорядча документація підприємства, є правомірним.

При підписанні спірних додаткових угод до договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. у відповідача - ОСОБА_2 підприємства "Айслаг" були підстави вважати, що дані додаткові угоди уже були погоджені, оскільки, основний договір поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. погоджувався в усному порядку, тому погодження додаткових угод мало відбуватися в тому самому порядку.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, після укладення оспорюваних додаткових угод, протягом 2013-2014 років, на виконання умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р., невід'ємною частиною якого є оспорювані додаткові угоди, ПП "Айслаг" було поставлено, а ДП "Волинський облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" прийнято нафтопродукти на: загальну суму 7 064 242,11 грн. При цьому, ДП "Волинський облавтодор" ПАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" була здійснена часткова оплата поставлених нафтопродуктів в розмірі 5 673 085,00 грн.

Вказані обставини встановлено рішенням господарського суду Волинської області від 14.10.2014 р. у справі № 903/796/14, яким позов ОСОБА_2 підприємства "Айслаг" до Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 2 555 313,58 грн. - задоволено частково; стягнуто з ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на користь ПП "Айслаг" 2 532 907,12 грн., в т.ч. 1 391 157,11 грн. - основного боргу, 1 119 343,55 грн. - 60 % річних, 22 406,46 грн.- пені та 51 106,27 грн. - витрат пов'язаних з оплатою судового збору; в стягненні 22 406,46 грн. пені судом відмовлено (а.с.154-162).

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.11.2014 р. апеляційну скаргу ДП "Волинський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення господарського суду Волинської області від 14.10.14 р. у справі № 903/796/14 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін (а.с.57-60).

Згідно частини 2 статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі особи.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" із подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Виконувався договір поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. обома сторонами і у 2015 році, про що свідчать довіреність ДП "Волинський облавтодор"№ 74 від 01.07.2015 р., видана ОСОБА_8 на отримання від ОСОБА_2 підприємства "Айслаг" паливно-мастильних матеріалів; накладні на відвантаження палива від 13.07.2015 р. та від 21.07.2015 р., де підставою зазначено дану довіреність, а також перелік накладних за період з 23.10.2014 р. по 21.07.2015 р. (а.с.246-251, т.І).

Отже, умови договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. та додаткових угод до нього, які є його невід'ємною частиною, виконувалися сторонами договору ПП "Айслаг" та ДП "Волинський облавтодор" та на підставі них господарським судами вирішувалися спори між даними сторонами щодо стягнення основного боргу, пені та відсотків річних.

Відповідно до статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Стаття 241 ЦК України не ставить схвалення правочину в залежність від рішення засновника підприємства, а підтвердженням такого схвалення є вчинені на його виконання дії, особою в інтересах якої його укладено.

Щодо твердження апелянта про те, що оспорювані додаткові угоди були підписані під впливом обману, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Виходячи із змісту зазначеної норми, правочин визнається вчиненим внаслідок обману у разі навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.

Пунктами 19-20 постанови пленуму Верховного суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. передбачено, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним… Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно пункту 3.10 постанови пленуму ВГСУ № 11 від 29.05.2013 р. у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Спростовуючи обгрунтування позовних вимог ДП "Волинський облавтодор" щодо умисних, з корисливих мотивів дій та введення останнього в оману стосовно положень відповідальності за порушення грошового зобов'язання шляхом замовчування, перекручування, підтасування та вчинення інших маніпуляцій із проектами додаткових угод, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку що, дані обставини позивачем не доведені; зміни до договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. щодо відповідальності та дії строку договору, внесені відповідно до вимог чинного законодавства.

Додаткові угоди від 27.03.2013 р. та від 28.11.2013 р. до договору № 267/48 від 10.10.2008 р підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, отже їх зміст мав бути досліджений та відомий стороні договору при підписанні, зокрема, покупцю - ДП "Волинський облавтодор".

В матеріалах справи відсутні будь-які докази вчинення відповідачем ПП "Айслаг" шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину. Необґрунтовано та не доведено позивачем жодними належними та допустимими доказами, у чому саме полягав обман при укладанні (підписанні) оскаржуваних додаткових угод до договору, не підтверджено наявність умислу, не надано будь-яких відомостей, що відповідачем здійснювались будь-які замовчування, перекручування, підтасування, інші маніпуляції чи спотворення документів, тощо; не надано доказів порушення кримінального провадження за його заявою від 09.12.2015 р. (а.с.147-152, т.І) та визнання винними посадових осіб відповідача в шахрайських діях, обмані.

Крім того, підставою для задоволення позовних вимог ПП "Айслаг" до ДП "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про стягнення 2 555 313,58 грн. у справі 903/796/14 господарського суду Волинської області були саме укладені додаткові угоди № 01 від 08.04.2011 р., № 02 від 26.03.2013 р., № 03 від 27.03.2013 р. та додаткова угода від 28.11.2013 р. про зміну умов договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р.

За наведених обставин, враховуючи наявні матеріали справи, позовні вимоги Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про визнання недійсними додаткових угод № 3 від 27.03.2013 р. та від 28.11.2013 р. до договору поставки № 267/48 від 10.10.2008 р. є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому не підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги щодо укладення спірних додаткових угод без погодження засновника підприємства (покупця) та під впливом обману, колегією суддів до уваги не приймаються, є безпідставними, та не обґрунтованими, оскільки спростовуються вищенаведеним та матеріалами справи, не відповідають нормам законодавства, що регулюють дані правовідносини, не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення та не можуть бути підставою для його скасування.

Доводи апелянта щодо того, що додаткові угоди передбачають розпорядження грошима ДП "Волинський облавтодор" спростовуються тим, що додаткова угода № 03 стосується відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання і не стосується майна підприємства, а додаткова угода від 28.11.2013 р. лише змінює термін дії договору.

Рішення суду першої інстанції прийнято з дотриманням норм матеріального і процесуального права та повним дослідженням усіх обставин справи, висновки суду відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення.

Апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу - без задоволення, якщо рішення є законним та обґрунтованим.

За таких обставин, підстав для скасування рішення не вбачається.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 21.12.2015 р. у справі № 903/1197/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - Дочірнього підприємства "Волинський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державної акціонерної компанії "Автомобільні дороги України" від 15.02.2016 р. - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуюча суддя Л.М Сініцина

Судді А.В. Маціщук

ОСОБА_1