ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

17 березня 2016 року Справа № 918/1037/14

Вищий господарський суд України у складі: суддя Палій В.В. - головуючий (доповідач), судді Львов Б.Ю., Селіваненко В.П.,

розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи ОСОБА_1, м. Рівне,

на рішення господарського суду Рівненської області від 09.09.2014

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.06.2015

зі справи № 918/1037/14

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ РІВНЕ 1" (далі - ТОВ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ РІВНЕ 1"), м. Рівне,

до приватного підприємства "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ СФЕРА-ТВ" (далі - ПП "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ СФЕРА-ТВ"), м. Рівне,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні позивача - фізична особа ОСОБА_2, м. Рівне,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - фізична особа ОСОБА_1, м. Рівне,

про зобов'язання припинити використання твору "Позначення "Чоловічі розваги",

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 09.09.2014 у справі № 918/1037/14 позов ТОВ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ РІВНЕ 1" до ПП "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ СФЕРА-ТВ" про зобов'язання припинити використання твору "Позначення "Чоловічі розваги" задоволено у повному обсязі.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 рішення місцевого господарського суду у справі № 918/1037/14 змінено та викладено резолютивну частину рішення у наступній редакції: "ПП "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ СФЕРА-ТВ" припинити використання твору "Позначення "Чоловічі розваги", майнові авторські права на який належать ТОВ "ТЕЛЕРАДІОКОМПАНІЯ РІВНЕ 1". В решті рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Фізична особа ОСОБА_1 24.02.2016 (згідно з вхідним штампом апеляційного господарського суду на касаційній скарзі) звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою від 22.02.2016 б/н, у якій просить скасувати рішення господарського суду Рівненської області від 09.09.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 зі справи № 918/1037/14, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. До зазначеної касаційної скарги додано клопотання про відновлення пропущеного процесуального строку на її подання, а також аналогічне клопотання міститься безпосередньо у касаційній скарзі.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Вищий господарський суд України дійшов висновку про те, що касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду, оскільки остання подана з пропуском встановленого строку на касаційне оскарження, а клопотання про його відновлення не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 110 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

У відповідності до статті 105 ГПК України постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття (тобто, з 10.06.2015).

Згідно з приписами частини третьої статті 105, статей 51, 110 ГПК України останнім днем для подання касаційної скарги в даному випадку було 30.06.2015.

Фізичною особою ОСОБА_1 касаційну скаргу подано 24.02.2016 (згідно з вхідним штампом апеляційного господарського суду на касаційній скарзі), тобто поза межами встановленого статтею 110 ГПК України двадцятиденного строку подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 53 ГПК України господарський суд, зокрема, за заявою сторони може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

Отже, закон пов'язує можливість відновлення пропущеного процесуального строку з обов'язковою наявністю поважних причин такого пропуску.

В обґрунтування поданого клопотання про відновлення пропущеного строку для подання касаційної скарги фізична особа ОСОБА_1 посилається на те, що Рівненським апеляційним господарським судом було прийнято постанову без його повідомлення про дату судового засідання, а також скаржнику не було надіслано копію постанови суду апеляційної інстанції.

Діюче процесуальне законодавство не допускає довільного, не обмеженого у часі перегляду судових рішень.

Норми ГПК України, встановлюючи строки для подачі скарг, тим самим визначають баланс між принципом правової визначеності, забезпечуючи стабільність правовідношень у сфері підприємницької та іншої економічної діяльності, з однієї сторони, і правом на справедливий судовий розгляд, який передбачає можливість виправлення судових помилок, з іншої.

Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі -Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

При цьому відповідно до прецедентної практики Суду одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, inter alia, який полягає у тому, що у разі винесення судом остаточного рішення у справі таке рішення не може бути піддано сумніву (див. Рішення у справі Brumaresku v Romania [GC], N 28342/95, п. 61, ЄСПЛ 1999-VII).

Право на доступ до суду не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. пункти 22 - 23 Рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 року, пункти 37-38 Рішення у справі "Мушта проти України" від 18.11.2010 року).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 року "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Стаття 53 ГПК України передбачає оцінку господарським судом касаційної інстанції при вирішенні питання про відновлення строку обґрунтованості доводів скаржника.

Згідно з відміткою на зворотній стороні постанови суду апеляційної інстанції від 10.06.2015, її копії направлені сторонам у справі та третім особам 12.06.2015 (тобто, в межах встановленого приписами статті 105 ГПК України строку), проте фізичною особою ОСОБА_1 касаційну скаргу подано більше ніж через півроку після направлення копій постанови учасникам судового процесу в даній справі.

При цьому у матеріалах справи містяться листи-повернення кореспонденції, направлені судом апеляційної інстанції на адресу скаржника: АДРЕСА_1 після залучення фізичної особи ОСОБА_1 до участі у справі як третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. Причина повернення - за закінченням терміну зберігання. Зокрема, за закінченням терміну зберігання було повернуто до суду направлену на адресу скаржника копію ухвали апеляційного господарського суду про поновлення провадження у справі та призначення справи до судового розгляду на 10.06.2015.

У матеріалах справи також міститься повідомлення про вручення поштового відправлення 02.02.2015 (до зупинення апеляційного провадження у справі) особисто ОСОБА_1, яке було відправлене за зазначеною адресою.

У відповідності до приписів статті 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

За наведених обставин, скаржник мав можливість: вжити заходи для одержання поштової кореспонденції, яка направлялася судом апеляційної інстанції на його адресу; повідомити суд апеляційної інстанції про іншу адресу для направлення кореспонденції; вжити заходи, щоб дізнатись про стан відомого йому апеляційного провадження; направити свого представника у судове засідання до суду апеляційної інстанції або особисто бути присутнім у судовому засіданні; одержати інформацію про результат розгляду апеляційної скарги у суді (у тому числі, за необхідності отримати копію постанови) або через Єдиний державний реєстр судових рішень.

У зв'язку з чим, наведені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження не свідчать про відсутність об'єктивної можливості для оскарження у інший (адекватний) строк. Тому у задоволенні клопотання про відновлення строку слід відмовити.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1113 ГПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Керуючись статтею 53, пунктом 5 частини першої статті 1113 ГПК України, Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

1. Клопотання фізичної особи ОСОБА_1 про відновлення пропущеного процесуального строку для подання касаційної скарги на рішення господарського суду Рівненської області від 09.09.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 зі справи № 918/1037/14 відхилити.

2. Касаційну скаргу на рішення господарського суду Рівненської області від 09.09.2014 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.06.2015 зі справи № 918/1037/14 повернути фізичній особі ОСОБА_1.

Суддя В. Палій

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко