РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016Справа №910/2762/16

За позовомПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре»
простягнення страхового відшкодування 25 616,40 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Жигальська Ю.Ю. - представник за довіреністю № ГН-22-Ю/2016 від 04.01.16;
від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 16.03.2016 в порядку ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду м. Києва передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ВУСО» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 25616,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "ВУСО" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 від 24.10.2014, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля марки "Geely GC", державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень статті 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки цивільна відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, водій якого визнаний винним у скоєнні ДТП, була застрахована ТзДВ «Страхова компанія «Київ Ре», позивачем було направлено останньому заяву на виплату страхового відшкодування. Враховуючи, що відповідачем не відшкодовано заявлену суму збитків, позивач просить стягнути з відповідача 25616,40 грн. в якості виплати страхового відшкодування.

Ухвалою суду від 19.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/2762/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 16.03.2016.

В судове засідання 16.03.16 представник позивача з'явився, надав документи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 448, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу суду 29.02.2016.

При цьому, судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

24 жовтня 2014 року за договором добровільного страхування наземного транспорту № 1-01 ПрАТ «СК «ВУСО» було застраховано автомобіль марки «Geely GC», державний номер НОМЕР_1, страхувальником та вигодонабувачем по договору є ОСОБА_3.

Пунктом 3.5 договору визначено період його дії з 24.10.14 до 23.10.15.

Згідно Довідки № 61507522 про дорожньо-транспортну пригоду 13.04.2015 на вул. Баумана/вул. Естонська у м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода - зіткнення за участю автомобіля «Geely GC», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням власника, з автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 п.п. 16.1 Правил дорожнього руху України, якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2013р. справа № 761/10836/15-п.

14.04.15 страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування на розрахунковий рахунок СТО.

Фактичні витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу марки «Geely GC», державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, відповідно до рахунку-фактури СТО - ТОВ «Інтехстандарт» від 19.04.15 № J9600000 складають 35079,12 грн. з ПДВ.

За страховим випадком - ДТП що сталась 13.04.2015 за участю застрахованого автомобіля «Geely GC», державний номер НОМЕР_1, згідно складеного страхового акту №1653-02 від 04.06.15 позивачем було визначено суму страхового відшкодування в розмірі 26116,40 грн., виплата якого підтверджується платіжним дорученням № 6180 від 04.06.15.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина водія ОСОБА_5, який керував автомобілем «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, підтверджується постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.04.2015 у справі № 761/10836/15-п.

Пунктом 36.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» передбачено, що виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

З матеріалів справи вбачається, що між відповідачем, як страховиком, та ОСОБА_2 як страхувальником, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів зі строком дії з 29.08.2014 до 28.08.2015 включно (Поліс АІ/1358573), відповідно до якого, забезпечений транспортний засіб - легковий автомобіль «Daewoo Lanos», державний номер НОМЕР_2, ліміт відповідальності за заподіяну шкоду майну становить 50 000,00 грн., розмір франшизи 500 грн.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Geely GC», державний номер НОМЕР_1, відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 1-01 від 24.10.2014, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні висновки по застосуванню положень закону містяться у постанові Верховного Суду України судової палати у господарських справах від 25 листопада 2008 року (справа 11/406-07), а також і у постанові Верховного Суду України № 3-118гс11 від 07.11.2011р. (справа № 48/562), які згідно ч. 2 ст. 82 ГПК України є обов'язкові до врахування судом при прийнятті рішення у справі.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України «Про страхування», або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене. В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно - автомобіль «Geely GC», державний номер НОМЕР_1.

В розумінні положень Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач набув (в порядку регресу) право на виплату страхового відшкодування від страховика винної особи.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 25616 грн. 40 коп. (розмір страхового відшкодування сплаченого позивачем за мінусом франшизи: 26116,40 грн. - 500 грн. = 25616,40 грн.).

В матеріалах справи наявна копія регресної вимоги позивача на виплату страхового відшкодування відповідачем за вих. № 2641 від 16.06.2015, та відповідь на неї відповідача, в якій відповідач повідомив про прийняття рішення щодо виплати позивачеві страхового відшкодування в розмірі 25616,40 грн., про що складено відповідний страховий акт № 1501018-2. Проте, станом на момент вирішення спору по суті доказів сплати стразового відшкодування суду надано не було.

Враховуючи не здійснення виплати відповідачем на користь позивача, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. відповідно до положень статті 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Київ Ре» (01033 м. Київ, вул. Тарасівська, буд. 38, ідентифікаційний код 33442139) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (03680 м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 31, ідентифікаційний код 31650052) 25 616 (двадцять п'ять тисяч шістсот шістнадцять) грн. 40 коп. - страхового відшкодування в порядку регресу, 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.03.2016

Суддя Пукшин Л.Г.