ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.03.16р. Справа № 904/295/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОММЕХАНІКА", м. Дніпропетровськ

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград

про стягнення 412 199, 62 грн. за договором підряду

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №73 від 01.03.16р.

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність № ББУ/ПУ215/ББ/15 від 10.12.15р.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРПРОММЕХАНІКА" (далі - позивач) звернулось з позовом до господарського суду Дніпропетровської області, у якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (далі - відповідач) на свою користь заборгованість за договором №14-16/586-ПД/Н від 21.11.14р. у розмірі 412 199, 62 грн., з яких: 219 375, 00 грн. основний борг, 157 060, 48 грн. пеня, 8 781, 01 грн. 3% річних, 26 983, 13 грн. інфляційні.

Клопотанням від 01.03.2016 року відповідач просить суд зменшити розмір пені на 90%, що у грошовому відношенні складає 15 706, 05 грн.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 02.03.16р. по 16.03.16р., згідно ст. 77 ГПК України.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2014 року між позивачем (генпідрядником) та відповідачем (замовником) укладено договір №14-16/586-ПД/Н (далі - Договір), відповідно до умов якого підрядник прийняв на себе зобов'язання власними силами та на власний ризик виконати, а замовник прийняв на себе зобов'язання прийняти та оплатити наступні роботи: повузлова заміна опрокиду бічного на ПСП «ШУ Терновське» шахта «Західно-Донбаська» ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» відповідно до умов Договору (п.1.1 Договору).

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно п.4.1 Договору приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в), довідкам про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3), що підписані уповноваженими представниками обох сторін.

За умовами пункту 5.3 Договору оплата робіт здійснюється замовником на поточний рахунок підрядника наступним чином:

5.3.1 Попередня оплата - в розмірі 25% від вартості робіт за Договором, що складає 292 500,00 грн. (в т.ч.ПДВ), протягом 10-ти днів з моменту підписання Договору на підставі наданого рахунку.

5.3.2 Остаточна сума від вартості робіт за Договором, сплачується замовником протягом 5-ти календарних днів. починаючи з 60-го календарного дня з моменту підписання сторонами Акту приймання виконаних підрядних робіт (Форма КБ-2в), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Форма КБ-3) та наданого рахунку підрядника.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає, що на виконання умов Договору позивачем виконано обумовлені Договором роботи на суму 1 170 000, 00 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актом приймання виконаних будівельних робіт та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін, проте відповідач взяті на себе зобовязання в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних підрядником робіт виконав частково, у звязку із чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 219 375, 00 грн.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобовязання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобовязання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Згідно п.8.9 Договору у випадку порушення замовником своїх зобов'язань, обумовлених п.5.3 Договору, замовник сплачує підряднику пеню, діючу на момент порушення зобов'язань, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Згідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 25.05.15р. по 25.11.15р. у розмірі 157 060, 48 грн., 3% річних за період з 25.05.15р. по 23.12.15р. у розмірі 8 781, 01 грн., а також інфляційні за період з травня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 26 983, 13 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд зазначає наступне.

Позовна заява подана до суду 21.01.2016 року (а.с.3).

Відповідачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення № від 29.01.16р., яке підтверджує сплату на користь позивача суми основного боргу у розмірі 219 375, 00 грн. (а.с.33) після звернення позивача з позовом до суду, отже ці грошові вимоги в силу положень ст. 202 Господарського кодексу України, на час розгляду справи є припиненими, а тому між сторонами відсутній предмет спору щодо стягнення цих грошових коштів і провадження у справі в цій частині підлягає припиненню, згідно приписів ст. 80 ч. 1 п. 1-1 Господарського процесуального кодексу України.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування пені, суд зазначає, що з огляду на положення ч. 6. ст. 232 Господарського кодексу України суд вважає вимоги позивача, повязані із стягненням пені, обґрунтованими частково за період з 25.05.2015р. по 23.11.2015р. на суму 155 810, 34 грн., тоді як в решті нарахувань розміру пені відмовляє за безпідставністю.

Щодо інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» від 17.07.2013 р. №01-06/928/2012, індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу; при цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

За викладених обставин, та враховуючи те, що в період, за який позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат, мала місце дефляція, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період з червня 2015 року по листопад 2015 року у розмірі 2 679, 00 грн., тоді як в решті нарахувань розміру інфляційних відмовляє за безпідставністю.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування 3% річних, суд визнає їх обґрунтованими частково, а саме задовольняє нарахування 3% річних за такий же період, що взятий позивачем, на суму 8 744, 93 грн., тоді як в решті нарахувань розміру 3% річних відмовляє за безпідставністю.

З приводу заяви відповідача стосовно зменшення розміру пені суд зазначає наступне.

Відповідно до п.3.17.4 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26.12.2011р. питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи викладене, суд не вбачає винятковості обставин, що спричинили утворення заборгованості перед позивачем, а тому, враховуючи, зокрема, фінансовий стан обох сторін, суд вважає відсутніми підстави для зменшення розміру пені.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул. Леніна, буд.76; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРПРОММЕХАНІКА" (49027, м. Дніпропетровськ, вул. Фучика, буд.18, оф.512; ) суму 155 810, 34 грн. (сто пятдесят пять тисяч вісімсот десять грн. 34 коп.) пені, 8 744, 93 грн. (вісім тисяч сімсот сорок чотири грн. 93 коп.) 3% річних, 2 679, 00 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят девять грн. 00 коп.) інфляційних, 5 799, 14 грн. (пять тисяч сімсот девяносто девять грн. 14 коп.) судового збору.

В частині позовних вимог на суму 219 375, 00 грн. - провадження у справі припинити.

В решті позовних вимог відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст підписаний 22.03.2016р.