ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Справа № 914/4169/15

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Лідер Моноліт (надалі ТзОВ Лідер Моноліт), б/н від 29.01.2016р. (вх. № ЛАГС 01-05/676/16 від 09.02.2016р.)

на ухвалу господарського суду Львівської області від 21.01.2016р. про припинення провадження

у справі № 914/4169/15

за позовом: ТзОВ Лідер Моноліт, м. Львів

до відповідача: Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради, м. Львів

про зобовязання видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 2401-вих-197 від 09.09.2015р.)

Представнику відповідача розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід суддів та клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу від сторін не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.01.2016р. у справі №914/4169/15 (суддя Король М.Р.) припинено провадження у справі за позовом ТзОВ Лідер Моноліт до Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради про зобовязання видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259.

Припиняючи провадження у справі, суд виходив з того, що справа не підвідомча господарським судам, оскільки спірні правовідносини не засновані на юридичній рівності сторін чи на вільному волевиявленні; спеціально уповноважені органи містобудування та архітектури у здійсненні ними відповідних функцій не наділені господарською компетенцією. В даному спорі Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради реалізує повноваження субєкта владних повноважень, відтак даний спір є публічно правовим.

Не погодившись з ухвалою господарського суду Львівської області від 21.01.2016р., ТзОВ Лідер Моноліт звернулося до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій ухвалу суду першої інстанції вважає прийнятою з порушенням норм процесуального права, а висновки викладені в оскаржуваній ухвалі не відповідають обставинам справи, просить її скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити заяву в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначає, що між позивачем та відповідачем немає відносини підпорядкування (публічно-правових) щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, оскільки в даному випадку відповідач зобовязаний видати підготовлені ним вихідні дані необхідні для забудови земельної ділянки позивачем, а саме здійснення господарської діяльності та реалізації прав власника земельної ділянки на її забудову, а містобудівні умови та обмеження не є дозвільними документом, відтак, відповідач, діючи у спірних правовідносинах не є субєктом владних повноважень.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 09.02.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_3, склад колегії сформовано із суддів: Кравчук Н.М головуючий суддя, ОСОБА_4 та ОСОБА_5

У звязку з тимчасовою непрацездатністю судді Гнатюк Г.М., розпорядженням в.о. голови суду від 11.02.2016р. внесено зміни в склад колегії суддів по розгляду справи № 914/4169/15, замість судді Гнатюк Г.М. введено суддю Якімець Г.Г.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.02.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 23.02.2016р.

Ухвалою суду від 23.02.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 10.03.2016р.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причини неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судовому засіданні проти доводів наведених в апеляційній скарзі заперечив, ухвалу суду першої інстанції вважає законною та обґрунтованою, відтак просить суд залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши представника відповідача, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін з огляду на наступне.

ТзОВ «Лідер Моноліт» є власником земельної ділянки загальною площею 0,1000 га за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 12).

30.08.2013р. ТзОВ «Лідер Моноліт» звернулося із заявою № 2-17872/АП до департаменту містобудування Львівської міської ради з проханням надати містобудівні умови і обмеження забудови земельної ділянки (а.с. 13).

Частинами 3, 5 ст. 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі. Розгляд заяви і надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх наданні здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом семи робочих днів з дня реєстрації заяви.

Як стверджує позивач, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259, були розроблені та підписані усіма посадовими особами, проте, відповідач офіційно не видав позивачу у встановленому порядку такі містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки, що перешкоджає його господарській діяльності.

Викладені обставини змусили позивача звернутися до господарського суду з вимогою про зобовязання Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради видати ТзОВ «Лідер Моноліт» містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259.

При винесені постанови, колегія суддів керувалася наступним.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам №10 від 24.10.2011р. зазначено, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Відповідно до ч.1 ст.12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім спорів, зокрема, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів;

Згідно з п.3.1 вищевказаної постанови пленуму спір є підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: - участь у спорі суб'єкта господарювання; - наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства; - наявність спору про право, що виникає з відповідних відносин; - наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; - відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

У п.17 постанови вказано, що до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: а) про оскарження рішень (нормативно-правових актів чи актів індивідуальної дії), ухвалених суб'єктом владних повноважень, яким останній зобов'язує суб'єкта господарювання вчинити певні дії, утриматись від вчинення певних дій або нести відповідальність; б) про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, врегульованими господарським договором; в) між суб'єктами владних повноважень з приводу їхньої компетенції у сфері управління.

Вирішуючи питання щодо підвідомчості спору, що виник із земельних правовідносин, суд аналізує не лише предмет та склад сторін спору, але і його підставу, яка розкриває характер спірних правовідносин між сторонами і вказує на рівність або адміністративне підпорядкування сторін спору.

Суд звертає увагу на те, що визначаючи підвідомчість спору, необхідно розрізняти участь державних органів та органів місцевого самоврядування у земельних відносинах як субєктів владних повноважень та як органів, що реалізують права держави, територіальних громад та Українського народу в цілому, як власників землі.

Згідно п.1.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин № 6 від 17.05.2011р. господарським судам підвідомчі лише справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов'язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.

У п.1.2.2 вказаної постанови пленуму розяснено, що з положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197, 283 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок.

Відповідно до п.1.4 вищевказаної постанови пленуму Вищого господарського суду України передбачено, що господарським судам не підвідомчі справи у спорах, що виникають з публічно-правових відносин, у яких держава та територіальні громади через свої органи беруть участь з метою реалізації владних повноважень, а також справи, пов'язані з оскарженням правових актів, спрямованих на здійснення повноважень управління у земельних відносинах.

Під поняттям справа адміністративної юрисдикції, наведеного у статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, розуміється переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Тобто, справою адміністративної юрисдикції є спір, який виник між двома (кількома) суб'єктами стосовно їх прав та обов'язків у конкретних правовідносинах, в яких хоча б один суб'єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб'єктів, а ці суб'єкти зобов'язані виконувати вимоги та приписи такого владного суб'єкта (інформаційний лист Верховного Суду України від 26.12.2005 №3.2.-2005).

Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до обєктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.

Частинами 2, 3 ст.29 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності врегульовано, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об'єкта будівництва. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними спеціально уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі.

Відтак, проаналізувавши вищенаведені правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини не засновані на юридичній рівності сторін чи на вільному волевиявленні; спеціально уповноважені органи містобудування та архітектури у здійсненні ними відповідних функцій не наділені господарською компетенцією.

У правовідносинах щодо видачі містобудівних умов та обмежень Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради діє не як суб'єкт господарювання, а як спеціально уповноважений орган містобудування та архітектури.

Таким чином, у даному випадку спір виник з правовідносин, у яких Управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради реалізує повноваження субєкта владних повноважень, даний спір є публічно - правовим, оскільки виник за участю субєкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством України функції, а відтак не підвідомчий господарським судам.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що даний спір про зобовязання видати містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 259 не відноситься до компетенції господарських судів, відтак провадження у справі правомірно припинено на підставі п.1 ст.80 ГПК України.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

1. Ухвалу господарського суду Львівської області від 21.01.2015р. у справі № 914/4169/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Львівської області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Мирутенко О.Л.

ОСОБА_1