донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

14.03.2016 справа №905/3026/15

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача не зявився; ОСОБА_4, за довіреністю;
розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від14.12.2015 р. (підписано 21.12.2015 р.)
у справі№ 905/3026/15 (суддя Сажнева М.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Аерлайн", м. Василівка, Запорізька область
до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область
простягнення 213 922,84 грн.
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Аерлайн", м. Василівка, Запорізька область (Позивач) із позовом до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область (Відповідач) про стягнення основної заборгованості в розмірі 185 470,80 грн., пені в розмірі 14 823,31 грн., 3% річних у розмірі 2 152,52 грн. та інфляційних втрат у розмірі 7 141,78 грн.

Позивачем у суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України було заявлено про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних, та остаточно він просив стягнути з відповідача 185 470,80 грн. основного боргу, 14 823,31грн. пені, 2 777,53 грн. 3% річних та 10 851,20 грн. інфляційних втрат. Зазначені вимоги прийняті господарським судом до розгляду.

Рішенням господарського суду Донецької області від 21.12.2015р. позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 185 470,80 грн., пеню в розмірі 14 617,77 грн., 3% річних в розмірі 2 764,71 грн., інфляційні втрати в розмірі 2 621,82 грн. та судовий збір в розмірі 3 082,09 грн.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ненастання строку оплати через недодержання позивачем вимог п. 4.7 Договору та ненадання відповідачу повного пакету документів, передбаченого умовами Договору, а саме товарно-транспортної накладної, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції.

Скаржник також посилається на безпідставну відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника позивача, що не скористався своїм правом участі у судовому засіданні без поважних причин, за наявними матеріалами справи.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції згідно до вимог ст. 101 ГПК України представнику відповідача було повернуто копії актів № 95 від 05.05.2015р., № 99 від 12.05.2015р., № 455 від 05.05.2015р., № 484 від 12.05.2015р. та листа за вих. № 12/1037 від 07.05.2015р., оскільки вказані документи не подавалися до суду першої інстанції, а подані у суді апеляційної інстанції без клопотання про долучення їх до матеріалів справи, відповідачем не обґрунтовано неможливість подання цих документів під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки №215-ДУ-УМТС від 27.01.2013 р. (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2).

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Пунктом 4.3 Договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору, датою поставки вважається дата, зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

Згідно п. 5.2 Договору, ціни на продукцію, що поставляється встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору 20.03.2015р. сторонами була підписана Специфікація на загальну суму разом з ПДВ 310 512,00 грн., якою узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена, а також строки її поставки

Зазначене також підтверджується видатковими накладними на загальну суму 310 512,00 грн.: № 389 від 07.04.2015 на суму 125 041,20 грн., №499 від 28.04.2015 на суму 4 200,00 грн., №501 від 28.04.2015 на суму 216,00 грн., №507 від 29.04.2015 на суму 181 054,80 грн., а також податковими накладними (а.с. 23, 25, 27, 30, 32-35).

Вказані видаткові накладні підписані представником позивача та уповноваженим представником відповідача за довіреністю, без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

Як передбачено п. 5.4 Договору, розрахунок здійснюється відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки відповідної партії продукції на основі отриманого відповідачем рахунку.

Зважаючи на умови оплати, що передбачені специфікацією, відповідач повинен перерахувати грошові кошти на поточний рахунок позивача за видатковою накладною №389 від 07.04.2015р. до 12.06.2015р. включно, за видатковими накладними №499 від 28.04.2015р. та № 501 від 28.04.2015р. до 10.07.2015р. включно (оскільки у вказаних накладних зазначено, що представником відповідача товар отримано за довіреністю від 05.05.2015р.) та за видатковою накладною №507 від 29.04.2015р. до 03.07.2015р. включно.

В порушення умов п. 5.4 Договору і положень ст. 530 ЦК України відповідач умови договору виконав частково, кошти за продукцію перерахував не в повному обсязі, через що сума основної заборгованості відповідача перед позивачем на момент пред'явлення позову склала 185 470,80 грн.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків в повному обсязі у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 185 470,80 грн., доказів оплати якої суду не надано.

У відповідності до норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем в згідно до "Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965р. № П-6" (із змінами та доповненнями) жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що це свідчить про передання відповідачу останніх у повному обсязі.

Також судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача з посиланням на п. 4.7 Договору щодо відсутності дати поставки товару, оскільки, по-перше, спірні накладні №389 від 07.04.2015р. та №507 від 29.04.2015р. містять дату, підпис відповідного представника відповідача без зазначення іншої дати отримання товару, по-друге відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання товару, що відрізняється від зазначеного.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а за загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Отже судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на матеріалах справи та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення суми заборгованості в розмірі 185 470,80 грн. є вірним.

Крім того позивач вимагає стягнути з відповідача пеню в розмірі 14 823,31грн.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 6.8 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач за письмовою вимогою позивача сплачує неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Перевіривши висновок суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 14 617,77 грн., судова колегія вважає його вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 3% річних у розмірі 2 777,53 грн. та інфляційні втрати у розмірі 10 851,20 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок, зроблений судом першої інстанції в частині стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 2 764,71 грн. та інфляційних в розмірі 2 621,82 грн., судова колегія вважає його вірним.

Доказів щодо невідповідності конкретних складових цього розрахунку вимогам діючого законодавства або матеріалам справи відповідачем не надано, власного контррозрахунку не зроблено.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права у вигляді необхідності зупинення розгляду справи до вирішення іншого спору щодо тлумачення умов Договору, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції дана належна правова оцінка умовам Договору, що регулюють спірні відносини.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2015 року у справі № 905/3026/15 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропіллявугілля", м. Білозерське, м. Добропілля, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 14.12.2015 року у справі № 905/3026/15 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді К.І. Бойченко

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС