КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2016 р. Справа№ 910/27714/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Сухового В.Г.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Яценко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року

у справі №910/27714/15 (суддя - Лиськов М.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт»

до Державного підприємства «Енергоринок»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про стягнення 331 921,87 грн

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Стилик О.Ю., довіреність №01/44-844д від 18.12.2015 року,

від третьої особи: Усачова А.І., довіреність №5 від 29.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» (позивач у справі) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Енергоринок» (відповідач у справі) про стягнення 331 921,87 грн (а.с. 6-7 том 1).

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачем сплачено неповну вартість купленої у лютому-березні 2015 року електричної енергії за «зеленими» тарифами, у зв'язку з чим просить стягнути з Державного підприємства «Енергоринок» недоплачену вартість електричної енергії у сумі 331 921,87 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с. 225-228 том 1).

При прийнятті рішення місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки перерахування коштів на користь виробників електричної енергії Державне підприємство «Енергоринок» здійснює виключно на підставі алгоритму, який затверджується постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, то за відсутності затвердженого алгоритму у відповідача немає правових підстав для здійснення будь-яких доплат на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт».

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт», 23.12.2015 року надіслав апеляційну скаргу б/н від 22.12.2015 року, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у справі №910/27714/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга позивача мотивована тим, що Господарським судом міста Києва застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню до правовідносин, які існують між сторонами, а тому, позивач вважає, що висновки суду про необхідність затвердження відповідних змін до алгоритму розподілу коштів оптового ринку електричної енергії для проведення розрахунку з Товариством з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» є безпідставними.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у справі №910/27714/15 прийнято до провадження та призначено розгляд справи на 08.02.2016 року.

04.02.2016 року через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив №01/44-1185 від 03.02.2016 року (вх. №09-11/2344/16) на апеляційну скаргу, в якому Державне підприємство «Енергоринок» заперечує проти задоволення вимог апеляційної скарги, стверджує про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому просить рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

У судовому засіданні 08.02.2016 року судом оголошувалась перерва до 14.03.2016 року.

09.03.2016 року до апеляційного господарського суду від апелянта, ТОВ «Біоенергопродукт», надійшла заява б/н від 03.03.2016 року (вх. №09-11/4811/16) за підписом директора товариства, в якій позивач повідомляє суд, що в лютому 2016 року відповідачем були повністю сплачені грошові кошти, про стягнення яких заявлено позов, а тому позивач просить суд апеляційної інстанції припинити провадження у справі №910/27714/15 на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.03.2016 року представник відповідача та представник третьої особи заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили рішення Господарського суду міста Києва від 14.12..2015 року у справі №910/27714/15залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

У судове засідання 14.03.2016 року представники апелянта не з'явились, про причини неявки позивач не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно розписки про перерву від 08.02.2016 року.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 77 ГПК України, господарський суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні, зокрема, такими обставинами є нез'явлення в засідання представників сторін. Тобто, можливість розгляду справи за відсутності будь-кого із учасників процесу, якщо присутні учасники не заперечують, вирішується суддею.

Беручи до уваги належне повідомлення позивача про розгляд апеляційної скарги, закінчення строків розгляду апеляційної скарги, встановлених ст. 102 ГПК України, відсутність заяв та клопотань про відкладення розгляду справи та продовження строків розгляду спору, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників апелянта за наявними в ній матеріалами, так як їх нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, встановила наступне.

29.01.2013 року між Державним підприємством «Енергоринок» (ДПЕ за договором, відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» (ВАД за договором, позивач у справі) укладено договір купівлі-продажу електричної енергії №9385/02, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «Біоенергопродукт» зобов'язалось продавати, а ДП «Енергоринок» зобов'язалося купувати та оплачувати електричну енергію відповідно до умов договору.

Сторони визначають свої зобов'язання згідно з Договором між Членами Оптового ринку електричної енергії України, чинними додатками до нього та керуються його положеннями та положеннями законодавства України при виконанні договору (п. 2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору передбачено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається згідно Інструкції про порядок здійснення розрахунків на ОРЕ України з використанням погодинних даних, отриманих з автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 3.6. договору ТОВ «Біоенергопродукт» до 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим, надає ДПЕ факсом звітні дані фізичного балансу електроенергії за місяць у формі акта про виробіток, відпуск в мережу електроенергії, виробленої ТОВ «Біоенергопродукт», і протягом 3 днів оригінал вищевказаного акта надсилають до ДПЕ поштою, або надають через уповноваженого представника.

Згідно з п.4.1-4.2. договору розрахунок за куплену електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок ТОВ «Біоенергопродукт», з урахуванням ПДВ, та, за згодою сторін, іншими формами, що передбачені чинним законодавством. Платежі за отриману електроенергію здійснюються кожного банківського дня з поточного рахунку зі спеціальним режимом використання відповідно до алгоритму ОРЕ, який затверджується НКРЕ. Остаточний розрахунок за куплену електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, на підставі укладеного договору, ДП «Енергоринок» здійснювало купівлю електричної енергії у ТОВ «Біоенергопродукт» у лютому та березні 2015 року за тарифами, що встановлювались постановами НКРЕКП від 31.01.2015 №157 та від 27.02.2015 №493.

Відповідно розділу 3 договору та ІВКОР акт купівлі-продажу електричної енергії це документ, який підтверджує перехід права власності на електричну енергію. Тобто, це є первинний документ, що засвідчує наявність певних юридичних фактів, зокрема поставки товару, його обсяг та ціну.

Наявними в матеріалах справи Актами купівлі-продажу електричної енергії за лютий-березень 2015 року, які підписані уповноваженими особами ДП «Енергоринок» та ТОВ «Біоенергопродукт» без зауважень підтверджується обсяги та вартість купленої Державним підприємством «Енергоринок» у позивача електроенергії (а.с. 123-124 том 1).

Відповідно до п.4.5 договору по результатах розрахунків за розрахунковий місяць, уповноваженими особами підписується Акт звірки розрахунків між ДП «Енергоринок» та ТОВ «Біоенергопродукт». У випадку виникнення розбіжностей ТОВ «Біоенергопродукт» надсилає їх обґрунтування.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що електрична енергія у лютому 2015 року підлягала продажу за «зеленими» тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП №105 від 30.01.2015 року, а у березні 2015 року за «зеленими» тарифами, затвердженими постановою НКРЕКП №492 від 31.01.2015 року, дія яких була зупинена постановами НКРЕКП №157 від 31.01.2015 року та № 493 від 27.02.2015 року. Позивач вважає, що після скасування Окружним адміністративним судом міста Києва постанов НКРЕКП №157 від 31.01.2015 року та № 493 від 27.02.2015 року, відповідач у справі зобов'язаний був провести з позивачем розрахунки за продану електроенергію за попередньо встановленими «зеленими» тарифами і відтак здійснити доплату у сумі 331 921,87 грн.

Колегія суддів зазначає, що правові, економічні та організаційні засади діяльності в електроенергетиці і регулювання відносини, пов'язаних з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, забезпеченням енергетичної безпеки України, конкуренцією та захистом прав споживачів і працівників галузі визначено Законом України «Про електроенергетику».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про електроенергетику» енергія - електрична чи теплова енергія, що виробляється на об'єктах електроенергетики і є товарною продукцією, призначеною для купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про електроенергетику», купівля всієї електричної енергії, виробленої на електростанціях, потужність чи обсяг відпуску яких перевищують граничні показники (крім випадків, передбачених цим Законом), та весь її оптовий продаж здійснюються на оптовому ринку електричної енергії України. Функціонування інших оптових ринків електричної енергії в Україні забороняється.

Електрична енергія, вироблена на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути реалізована на оптовому ринку електричної енергії України, за договорами зі споживачами або за договорами з енергопостачальниками.

Оптовий ринок електричної енергії України у кожному розрахунковому періоді зобов'язаний купувати у суб'єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, та здійснювати повну оплату вартості електричної енергії, виробленої на об'єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за «зеленим» тарифом незалежно від величини встановленої потужності чи обсягів її відпуску.

У відповідності до ст. 151 Закону для проведення розрахунків за закуплену на оптовому ринку електричної енергії України та спожиту електричну енергію енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, їх відокремлені підрозділи та оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установах уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання. Для проведення розрахунків з погашення заборгованості за спожиту електричну енергію з використанням механізмів погашення заборгованості, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу», енергопостачальники, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, і оптовий постачальник електричної енергії відкривають в установі уповноваженого банку поточні рахунки із спеціальним режимом використання для погашення заборгованості. Перелік поточних рахунків із спеціальним режимом використання в уповноваженому банку для зарахування коштів за електричну енергію затверджується та доводиться до відома споживачів національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики.

Згідно ч.1 ст. 8 Закону України «Про електроенергетику» державне управління в електроенергетиці здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики в електроенергетичному комплексі, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в електроенергетичному комплекс.

Як передбачено ст. 11 Закону державне регулювання діяльності в електроенергетиці провадиться шляхом формування тарифної політики відповідно до законодавства, надання ліцензій на здійснення окремих видів діяльності в електроенергетиці, здійснення контролю за діяльністю суб'єктів електроенергетики та інших учасників ринку електричної енергії та встановлення відповідальності за порушення умов і правил здійснення ними діяльності в електроенергетиці та на ринку електричної енергії.

Органом державного регулювання діяльності в електроенергетиці є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до частини 20-21 статті 17-1 Закону України «Про електроенергетику», держава гарантує закріплення на законодавчому рівні на весь строк застосування «зеленого» тарифу вимог щодо закупівлі у кожному розрахунковому періоді електроенергії, виробленої на об'єктах електроенергетики, у тому числі на введених в експлуатацію чергах будівництва електричних станцій (пускових комплексах), що використовують альтернативні джерела енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), і не проданої за договорами безпосередньо споживачам або енергопостачальним компаніям, за встановленим «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього, встановленої відповідно до статті 17-3 цього Закону, в обсягах та порядку, визначених статтею 15 цього Закону, а також щодо розрахунків за таку електроенергію у повному обсязі, у встановлені строки та грошовими коштами.

Згідно пунктів 3.2. та 8.1.1. Договору між членами Оптового ринку електричної енергії України, укладеного 15.11.1996, розпорядник коштів оптового ринку електричної енергії України зобов'язаний розраховувати та нараховувати платежі виробникам електричної енергії, дотримуватись Інструкції про порядок використання коштів Оптового ринку (далі, ІВКОР).

Згідно пункту 6.11. ІВКОР розрахунки в Оптовому ринку здійснюються кожного календарного дня, а платежі виконуються кожного банківського дня, крім попередньої оплати та авансових платежів. Днем платежу Виробникам та іншим Учасникам розподілу коштів Оптового ринку є два банківських дні після дня повідомлення про належний платіж (пункт 6.12.2 ІВКОР).

У відповідності з пунктом 2.1. ІВКОР кошти Оптового ринку - це кошти, які надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання місцевих постачальників та Оптового постачальника, та є власністю учасників Оптового ринку і підлягають розподілу згідно з алгоритмом, затвердженим НКРЕ.

Алгоритм оптового ринку електричної енергії - порядок розподілу уповноваженим банком коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, який встановлюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (стаття 1 Закону України «Про електроенергетику»).

Згідно з пунктом 1.7.2. Постанови НКРЕ від 21 грудня 2011 року № 2 «Про алгоритм розподілу коштів з поточного рахунка із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії», ДП «Енергоринок» щоденно із суми коштів, що надходять на поточний рахунок із спеціальним режимом використання оптового постачальника електричної енергії, до 15 числа (включно) розрахункового місяця зобов'язано здійснити остаточний розрахунок з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії, забезпечивши їм 100 % оплату фактичної товарної продукції попереднього розрахункового періоду з урахуванням авансових платежів.

Разом з цим судова колегія звертає увагу, що у рішенні Конституційного Суду України від 12.02.2002 року №3-рп/2002 зазначено, що особливістю функціонування об'єднаної енергетичної системи є безперервність процесу виробництва, накопичення, розподілу і споживання електричної енергії, що вимагає збалансованих, синхронних дій, централізованого диспетчерського управління та єдиного системного обліку електроенергії на всіх стадіях виробничого процесу. З огляду на це Національна комісія регулювання електроенергетики України встановлює алгоритм, тобто порядок розподілу уповноваженим банком коштів, отриманих за електричну енергію, а Державне підприємство «Енергоринок» готує щодобові звіти про фінансові розрахунки для усіх членів оптового ринку. При цьому, правова сутність статей 13 і 41 Конституції України полягає у проголошенні рівних можливостей володіння, користування і розпорядження власністю та гарантіях держави щодо забезпечення захисту цих прав. Запроваджений порядок грошових взаєморозрахунків на енергоринку з використанням розподільчих рахунків в установах уповноваженого банку не порушив механізмів функціонування електроенергетики та правову модель господарських відносин. Здійснення банківських операцій у такий спосіб скеровує фінансову схему та правила розрахунків за електроенергію на адресне призначення коштів. При цьому об'єктивно визначені та взаємопогоджені частки доходу кожного суб'єкта відносин не змінюються і не вибувають із володіння власника.

Отже, розрахунки за електричну енергію, включаючи встановлення її вартості, ціни та тарифів, в тому числі «зелених», здійснюються виключно на підставі постанов НКРЕКП, оскільки це є приписом Закону, а не лише договірними умовами.

Відтак, колегія суддів зазначає, що без відповідних змін у алгоритмі ОРЕ стосовно здійснення Держаним підприємством «Енергоринок» перерахувань виробникам електричної енергії за «зеленим» тарифом, додаткових коштів у розмірі різниці між вартістю фактично проданої електричної енергії відповідно до постанов НКРЕКП від 01.03.2015 №157 та від 27.02.2015 №493, та вартістю електричної енергії за «зеленим» тарифом на лютий та березень 2015 року відповідно до постанов НКРЕКП від 31.01.2015 №105 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію» та від 27.02.2015 №492 «Про встановлення «зелених» тарифів на електричну енергію» у відповідача у справі були відсутні правові підстави здійснювати будь-яку доплату на користь позивача, оскільки такі дії виходили б за межі наданих відповідачу функцій та встановленому законодавством порядку розрахунку.

Разом з цим, під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року сторонами у справі було повідомлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, 30.12.2015 року була прийнята постанова №3249 «Про затвердження додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за «зеленими» тарифами, на січень-червень 2016 року», яка набрала чинності 01.01.2016 року та згідно якої було затверджено додаткові платежі для компенсації недоотриманих коштів виробникам (в тому числі ТОВ «Біонергопродукт»), що працюють за «зеленими» тарифами та постановлено розпоряднику системи розрахунків забезпечити проведення розрахунків на ОРЕ.

На підставі прийнятої постанови НКРЕКП №3249 від 14.12.2015 року між позивачем та відповідачем був підписаний Акт купівлі-продажу електроенергії від 31.01.2016 року (який поданий апелянтом разом із заявою від 03.03.2016 року про припинення провадження у справі) та на виконання зазначеної постанови ДП «Енергоринок» провело з позивачем розрахунки на загальну суму 531 451,78 грн (в тому числі і сплату спірних 331 921,87 грн), що також підтверджується банківською випискою по рахунку ТОВ «Біоенергопродукт».

У зв'язку з проведеними відповідачем розрахунками, ТОВ «Біонергопродукт» просить суд апеляційної інстанції припинити провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Однак, колегія суддів зазначає, що з системного аналізу ст. 101 ГПК України вбачається, що перегляд апеляційним судом рішення у справі здійснюється на підставі наявних у ній доказів чи додатково поданих доказів, які сторона з об'єктивних та поважних причин не змогла подати до суду першої інстанції, однак які існували на момент розгляду справи чи винесення судом рішення. Відтак обставини, які виникли пізніше, ніж було прийняте оскаржуване рішення у даній справі та які не могли бути відомими суду першої інстанції при прийнятті 14.12.2015 року оскаржуваного рішення, та відповідні документи на підтвердження вказаних обставин, не можуть бути підставою для скасування рішення Господарського суду міста Києва у даній справі. Аналогічне роз'яснення надано у п.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» від 17.12.2011 року №7, де зазначено, що ст. 104 ГПК України не передбачено можливості скасування або зміни рішення у зв'язку із зміною стану розрахунків між сторонами (наприклад, зменшення або збільшення заборгованості) інших обставин, якщо така зміна сталася після прийняття рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи, що постанова НКРЕКП №3249 від 30.12.2016 року «Про затвердження додаткових платежів для компенсації недоотриманих коштів виробникам, що працюють за «зеленими» тарифами, на січень-червень 2016 року», набрала чинності 01.01.2016 року та розрахунки на її виконання проведені відповідачем після винесення Господарським судом міста Києва оскаржуваного рішення 14.12.2015 року у даній справі, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду при перевірці законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, не може брати до уваги зазначені обставини, оскільки такі не існували на момент винесення даного рішення і не були предметом дослідження у даній справі. З урахуванням наведеного, у Київського апеляційного господарського суду відсутні підстави для припинення провадження у справі на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у справі №910/27714/15 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції та в апеляційному господарському суді покладається на позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт».

Керуючись ст. 49, 99, 101, 102, п.1 ч. 1 ст. 103, ст.105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Біоенергопродукт» на рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у справі №910/27714/15 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.12.2015 року у справі №910/27714/15 залишити без змін.

3. Справу №910/27714/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст. ст. 107-111 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді В.Г. Суховий

А.О. Мальченко